Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

АТ "Сенс Банк" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 416018,92 грн. за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" по справі № 2449-5/496/14 від 12.08.2014 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "Альфа Банк" заборгованість по договору кредиту в розмірі 768308,69 грн., а саме: 715102,40 грн. - заборгованість за кредитом; 34734 грн. - заборгованість за відсотками; 18472,29 грн. - заборгованість за пенею. Однак, відповідачами вказане рішення не виконується, грошові кошти на користь позивача в повному обсязі не сплачуються, а тому в зв`язку з наявністю боргу у загальній сумі 768308,69 грн. позивачем на підставі ст. 625 ЦК України за період з березня 2017 року по березень 2022 року нараховані інфляційні витрати у сумі 333051,80 грн. та за період з 23.02.2017 року по 23.02.2022 року 3% річних у сумі 82967,12 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі. Також зазначив, що у разі неявки відповідачів в судове засідання, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомили, відзив на позов не подали. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 11.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту № SME0006450. Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 74 500,00 дол.США. на строк користування 180 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13% річних, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений цим догвором строк та виконати інші зобов`язання за цим договором у повному обсязі. На забезпечення умов виконання кредитного договору № SME0006450 від 11.12.2007 року між ЗАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено Договір поруки № SME0006450/2 від 11.12.2007 року. Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] поручається за виконання [PERSON] умов Кредитного договору власними коштами. Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором [PERSON] разом з [PERSON] солідарно відповідає перед АТ "Альфа-Банк" у повному обсязі зобов`язань, передбачених Кредитним Договором. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 12.08.2014 року по справі № 2149-5/494/14 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором № SME0006450 від 11.12.2007 року: за кредитом - 715102,40 грн.; за відсотками - 34734 грн.; по пені - 18472,29 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" пеню за договором поруки № SME0006450/2 від 11.12.2007 року у розмірі 3841,59 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31.12.2014 року по справі № 751/12670/14 видано акціонерному товариству «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз», винесеного 12.08.2014 року у складі судді Бендик О.В. (одноособово) по справі №2149-5/496/14 Третейського суду про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ „Альфа-Банк 768308,69 грн заборгованості за кредитним договором №SME0006450, 400 грн. 00 коп. витрат по сплаті третейського збору та про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ „Альфа-Банк 3841,59 грн. пені за договором поруки. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». З огляду на невиконання відповідачами грошового зобов`язання, що виникло у них на підставі вказаного вище рішення Постійно діючого Третейського суду, позивач звернувся до суду з цим позовом. За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Тобто, якщо рішенням суду визначено грошові зобов`язання, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а кредитор має право на нарахування сум на підставі цієї статті за період невиконання рішення суду. У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»). У разі, якщо погашення боргу не відбувалося, правильним є розрахунок, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднімається основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. При зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу «і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» - 100 грн = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць, який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Таку формулу розрахунку інфляційних втрат наведено Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, а також Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 904/3546/19. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 12.08.2014 року по справі № 2149-5/496/14 у [PERSON] та [PERSON] виникло зобов`язання щодо солідарної сплати грошових коштів. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31.12.2014 року по справі № 751/12670/14 видано акціонерному товариству «Альфа-Банк» виконавчі листи для примусового виконання вказаного рішення. Однак [PERSON] та [PERSON] свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів не виконали, грошові кошти на користь стягувача АТ "Альфа Банк" (після зміни найменування АТ "Сенс Банк") в повному обсязі не сплатили, а тому [PERSON] та [PERSON] є такими, що прострочили виконання грошового зобов`язання на користь АТ "Сенс Банк" З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ "Сенс Банк" про стягнення з [PERSON] та [PERSON] інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми. При цьому розрахунок інфляційних витрат, доданий позивачем до позовної заяви, є неправильним, оскільки не відповідає формулі розрахунку інфляційних втрат, наведеній Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, а також Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 904/3546/19, зокрема, позивачем не враховано періоди дефляції, також нарахування інфляційних між періодами часткового погашення боргу відбувалось на кожний місяць окремо, а не за сукупний період. Судом здійснено перерахунок інфляційних витрат відповідно до наведеної вище формули, і за період з березня 2017 року по лютий 2022 року (включно) інфляційні витрати склали 304335,95грн. Зокрема, за період з березня 2017 року по жовтень 2018 року сукупний індекс інфляції склав 119,559%, заборгованість станом на 01.03.2017 року становила 740858,69грн., у жовтні 2018 року відбулось погашення заборгованості на суму 280866грн. Таким чином, інфляційні витрати дорівнюють 144904,55грн. (740585,69*119,559/100-740585,69=885763,24-740585,69=144904,55). Заборгованість станом на 31.10.2017 року з урахуванням інфляційних витрат та часткової оплати становить 885763,24-280866=604897,24грн. За період з листопада 2018 року по серпень 2020 року сукупний індекс інфляції склав 107,628%, заборгованість станом на 01.11.2018 року становила 604897,24грн., у серпні 2020 року відбулось погашення заборгованості на суму 321,04грн. Таким чином, інфляційні витрати дорівнюють 46141,56грн. (604897,24*107,628/100-321,04=651038,80-604897,24=46141,56). Заборгованість станом на 31.08.2020 року з урахуванням інфляційних витрат та часткової оплати становить 651038,80-321,04=650717,76грн. У вересні 2020 індекс інфляції склав 100,50%, заборгованість станом на 01.09.2020 року становила 650717,76грн., у вересні 2020 року відбулось погашення заборгованості на суму 717,18грн. Таким чином, інфляційні витрати склали 3253,58грн. (650717,76*100,5/100-650717,76=653971,34-650717,76=3253,58). Заборгованість станом на 30.09.2020 року з урахуванням інфляційних витрат та часткової оплати становить 653971,34-717,18=653254,16грн. У жовтні 2020 індекс інфляції склав 101%, заборгованість станом на 01.10.2020 року становила 653254,16грн., у жовтні 2020 року відбулось погашення заборгованості на суму 1910,12грн. Таким чином, інфляційні витрати склали 6532,54грн. (653254,16*101/100-653254,16=659786,70-653254,16=6532,54). Заборгованість станом на 31.10.2020 року з урахуванням інфляційних витрат та часткової оплати становить 659786,70-1910,12=657876,58грн. За період з листопада 2020 року по лютий 2022 року (включно) сукупний індекс інфляції склав 115,733%, заборгованість станом на 01.11.2020 року становила 657876,58грн., Таким чином, інфляційні витрати дорівнюють 103503,72грн. (657876,58*115,733/100-657876,58=103503,72). Приймаючи до уваги, що [PERSON] , [PERSON] солідарне грошове зобов`язання, що виникло у них на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 12.08.2014 року по справі № 2149-5/496/14 не виконали, інфляційні витрати на суму 304335,95грн. та 3% річних на суму 82967,12грн. підлягають стягненню солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ "Сенс Банк". З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ "Сенс Банк" підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial