Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У вересні 2024 із заявою до суду звернувся [PERSON] , який просив суд оголосити його усиновлювачем неповнолітньої дитини [PERSON] . 24.10.2024 року [PERSON] подав до судуд уточнену заяву, в якій просив оголосити його усинровлювачем Кравця [PERSON] [INFO] , змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [INFO] » по батькові з « [PERSON] » на « [INFO] » записати заявника батьком дитини. Місце та дату народження залишити без змін. Внести зміни до актового запису №2 від 12.05.2010 року про народження дитини [PERSON] [INFO] , а саме: в графі «батько» записати його [PERSON] , [INFO] громадянина України, батьком дитини. Виключити запис про батька [PERSON] в графі «по батькові» змінити « [PERSON] » на « [INFO] » в графі «прізвище» змінити з « [PERSON] » на « [INFO] ». Зобов?язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Вінниці Центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини від 12.05.2010 року №2. Мотивував заявлені вимоги тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у якої є неповнолітній син [PERSON] . У нього з дитиною склалися теплі відносини сина та батька, а тому він бажає усиновити дитину змінивши його прізвище та по батькові на своє. Ухвалою суду від 30.09.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] на задоволені уточненої заяви наполягав, уточнив, що внесення зщмін в актовий запис про народження дитини і є вимогою про зміну прізвища і побатькові хлопця, тому оккермо цю вимогу розглядати непотрібно. Заявник суду додатково повідомив, що він ставиться до дитини як до рідної, дитина називає його батьком. Права та обов`язки усиновлювача знає, про наслідки усиновлення повідомлений. [PERSON] у судовому засіданні просила заявлені вимоги задовольнити та призначити її чоловіка усиновлювачем її старшого сина. [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він не проти, щоб [PERSON] став його усиновителем, бажає щоб його прізвище і побатькові були змінені. Між ним і зявником склалися теплі, дружні відносини і він називає [PERSON] батьком . Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради проти задоволення заяви не заперечувала. Зазначила, що дійсно під час виїзду по місцю проживання дитини в ході обстежень умов проживання було видно, що дитина [PERSON] ставиться до заявника як до рідного батька. Суд дослідивши надані докази встановив, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23.12.2014 року, спільним прізвищем подружжя стало « [INFO] ». [PERSON] народився [INFO] , його мати [PERSON] , батько [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2022 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду на усиновлення [PERSON] її сина [PERSON] . [PERSON] надав письмову згоду на його усиновлення [PERSON] . Заявник, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] , яка на праві власності належить матері заявника [PERSON] . За період з березня 2024 по серпень 2024 дохід [PERSON] склав 49200 грн. Заявник до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. [PERSON] згідно висновку про стан здоров`я КНП «ЦПМСД №5 м. Вінниці» здоровий. Висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради встановлено, що служба у справах дітей Вінницької міської ради вважає за доцільне усиновлення дитини [PERSON] . [PERSON] та таким, що відповідає інтересам дитини. Перешкод, визначених статтею 212 СК України, для усиновлення [PERSON] - [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до положень частини пункту 4 частини 1 статті 219 СК України, усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється. Відповідно до статей 3, 4, 5, 7 Сімейного Кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до частини 1 статті 208 СК України, усиновленою може бути дитина. Згідно з положеннями статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 211 СК України усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Відповідно до статті 212 СК України, не можуть бути усиновлювачами особи, які: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини. Згідно положеннями статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 статті 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Відповідно до частини 1 пункту 4 статті 219 СК України усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони позбавленні батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється. Відповідно до частини 1 статті 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. У відповідності зі статтею 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Статтею 225 СК України передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. Відповідно до статі 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. У відповідності з частиною 1 статті 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини. Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення. Відповідно до статті 234 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про задоволення заявлених вимог у повному обсязі. Так судом встановлено, що батько неповнолітнього [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно сина. [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому із матір`ю дитини шлюбі виявив бажання усиновити дитину з огляду на те, що між ними виникли теплі сімейні відносини. Перешкод, визначених статтею 212 СК України, для усиновлення [PERSON] - [PERSON] судом не встановлено. На підставі вищевикладеного суд вважає, що заявник виконав всі умови, встановлені законодавством для усиновлення, може забезпечити стабільні та гармонічні умови для життя дитини, тому є всі підстави для задоволення заяви в повному обсязі.

Outcome: approved