Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

04.07.2024 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 1528758 від 11.04.2018 у сумі 146 995,47 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 31.10.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 1528758, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в кредит в сумі 3 000,00 грн для на умовах повернення, строковості, платності зі сплатою процентів за користування позикою 0,01% річних від суми позики строком до 28.11.2017 на 29 днів та зі сплатою комісії. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 1528758 станом на 01.06.2024 року становить 146 995,47 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн, заборгованості по комісії у розмірі 124 399,46 грн, інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з погашення кредиту по 01.01.2022 у розмірі 14 092,76 грн та трьох процентів по 01.01.2022 у розмірі 5 503,26 грн, які і просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. Ухвалою від 12.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді за адресою реєстрації місця проживання, не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву, з будь якими заявами з процесуальних питань до суду не зверталася. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. 31.10.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 1528758, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в кредит в сумі 3 000,00 грн для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника на строк до 28.11.2017 на 29 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом із розрахунку - 0,01 % річних. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 1528758 заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.06.2024 становить у розмірі 146 995,47 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн, заборгованості по комісії у розмірі 124 399,46 грн, інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з погашення кредиту по 01.01.2022 у розмірі 14 092,76 грн та трьох процентів по 01.01.2022 у розмірі 5 503,26 грн. Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Тому підлягає стягненню з відповідача заборгованість по кредиту у розмірі 3 000,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по комісії у розмірі 124 399,46 грн. Відповідно до п. 4.2.2.1 договору позики, позичальник зобов`язаний сплатити комісію 50% від суми позики - щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього договору та сплачується позичальником при погашенні позики; 100% від суми позики - щомісячно яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором повністю або частково та сплачується позичальником до моменту погашення заборгованості за цим договором в повному обсязі та в порядку, встановленому п. 3.4 договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, № 444/484/15ц від 12.12.2018 року. Таким чином, оскільки комісія банком нараховувалася відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, судом не вбачається правових підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по комісійній винагороді у розмірі 124 399,46 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання з погашення кредиту за період з 01.11.2017 по 01.01.2022 у розмірі 14 092,76 грн та три проценти річних за вказаний період у розмірі 5 503,26 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. При визначенні розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання суд враховує розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000,00 грн. За прострочення виконання грошового зобов`язання щодо сплати кредиту за період з 29.11.2017 по 01.01.2022 з урахуванням суми заборгованості та індексів інфляції сума інфляційних втрат становить у розмірі 1 049,79 грн. За прострочення зобов`язання за кредитним договором з погашення кредиту за період з 29.11.2017 по 01.01.2022 з урахуванням суми заборгованості три відсотки річних становить у розмірі 368,63 грн. Тому виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за період та трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню. З урахуванням викладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 90,84 грн.

Outcome: partial