Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У серпні 2024 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому було продовжено. Військовим командуванням разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування запроваджуються і здійснюються передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, реалізуються повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 65/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 р. № 2105-ІХ, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України (далі скорочено - ЗСУ) та інших військових формувань було оголошено загальну мобілізацію. У квітні 2022 року його батька [PERSON] , [INFO] , було призвано за мобілізацією до лав ЗСУ, у складі яких він брав участь у заходах з оборони держави, національної безпеки та оборони, відсічі і стримування широкомасштабної агресії російської федерації проти України. 25.03.2024 року від [INFO] (далі скорочено - [INFO] ) на ім`я моєї тітки [PERSON] , яка є рідною сестрою його батька [PERSON] , надійшло сповіщення сім`ї №12/2669 від 25.03.2024 року про те, що його батько [PERSON] , військовослужбовець ЗСУ - солдат військової частини [NUMBER] , [NUMBER] окремої механізованої бригади, першого Стрілецького батальйону, другої Стрілецької роти, першого Стрілецького взводу, зник безвісти 21.03.2024 року поблизу населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання із забезпечення оборони держави, національної безпеки та оборони, відсічі і стримування широкомасштабної агресії російської федерації проти України. 26.03.2024 року його тітка [PERSON] подала до Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі скорочено - Кам`янське РУП ГУ НП в Дніпропетровській області) заяву № 4938 щодо факту зникнення безвісти 21.03.2024 року мого батька [PERSON] , військовослужбовця ЗСУ - солдата військової частини [NUMBER] , [NUMBER] окремої механізованої бригади, першого Стрілецького батальйону, другої Стрілецької роти, першого Стрілецького взводу, поблизу населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання. На підставі її заяви поліцією було відкрито кримінальне провадження №12024041160000394 за ознаками ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі скорочено - ЮС України) та видано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 29.03.2024 року ним, [PERSON] , до Управління з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин Міністерства внутрішніх справ України було подано заяву-запит №К-9672 щодо отримання Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин щодо його батька [PERSON] 01.04.2024 року зазначеним Управлінням мені було надано Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20240401-25, в якому зазначено, що датою набуття [PERSON] статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, вважається 31.03.2024 року. Мета визнання батька заявника безвісно відсутнім - є реалізація права заявника на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто як чоловіка, чий близький родич (батько) пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, передбачено, що документом, який підтверджує право на відстрочку є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Таким чином, без ухвалення судом рішення про визнання батька заявника безвісно відсутнім, тобто таким, що пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, неможливо реалізувати його право на оформлення відповідної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Заявник в судовому засіданні в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням справу розглядати за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву з проханням справу розглядати за її відсутності. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши надані до заяви докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що у квітні 2022 року батька заяника - [PERSON] , [INFO] , було призвано за мобілізацією до лав ЗСУ, у складі яких він брав участь у заходах з оборони держави, національної безпеки та оборони, відсічі і стримування широкомасштабної агресії російської федерації проти України. 25.03.2024 року від [INFO] (далі скорочено - [INFO] ) на ім`я [PERSON] , надійшло сповіщення сім`ї №12/2669 від 25.03.2024 року про те, що [PERSON] , військовослужбовець ЗСУ - солдат військової частини [NUMBER] , [NUMBER] окремої механізованої бригади, першого Стрілецького батальйону, другої Стрілецької роти, першого Стрілецького взводу, зник безвісти 21.03.2024 року поблизу населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання із забезпечення оборони держави, національної безпеки та оборони, відсічі і стримування широкомасштабної агресії російської федерації проти України. 26.03.2024 року [PERSON] подала до Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі скорочено - Кам`янське РУП ГУ НП в Дніпропетровській області) заяву № 4938 щодо факту зникнення безвісти 21.03.2024 року [PERSON] , військовослужбовця ЗСУ - солдата військової частини [NUMBER] , [NUMBER] окремої механізованої бригади, першого Стрілецького батальйону, другої Стрілецької роти, першого Стрілецького взводу, поблизу населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання. На підставі її заяви поліцією було відкрито кримінальне провадження №12024041160000394 за ознаками ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України та видано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 29.03.2024 року [PERSON] , до Управління з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин Міністерства внутрішніх справ України подано заяву-запит №К-9672 щодо отримання Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин щодо [PERSON] 01.04.2024 року зазначеним Управлінням надано Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20240401-25, в якому зазначено, що датою набуття [PERSON] статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, вважається 31.03.2024 року. Пунктом 3 ч. 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Як зазначено у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 523/2320/19 (провадження № 61-1971 св 21: «Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак, встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. За змістом Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 363/360/18 (провадження № 61-19779св19) виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Разом з тим, у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 467/1274/18 (провадження № 61-10753св20) вказано, що при розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Подібний висновок висловлено у Постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Суд враховує, що згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою як жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно положень ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Мета визнання батька заявника безвісно відсутнім - є реалізація права заявника на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто як чоловіка, чий близький родич (батько) пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, передбачено, що документом, який підтверджує право на відстрочку є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Таким чином, без ухвалення судом рішення про визнання батька заявника безвісно відсутнім, тобто таким, що пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, неможливо реалізувати його право на оформлення відповідної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. За приписами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Враховуючи відсутність відомостей про перебування [PERSON] , [INFO] у місці його постійного проживання та реєстрації, відсутність відомостей про дійсне перебування останнього та неможливість отримати такі відомості, спливу шестимісячного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування особи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно зниклим, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, та які зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. З огляду на дату отримання останніх відомостей щодо [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне визнати його безвісно зниклим з 21.03.2024 року. Одночасно, суд роз`яснює, що згідно ч. 1 ст. 45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місце перебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Outcome: approved