Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.08.2021 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3175597811. Кредитний договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомилася до укладання кредитного договору та до яких позичальник приєдналася підписавши кредитний договір складають єдиний кредитний договір. 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило ПАТ «Таскомбанк» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 3175597811. У свою чергу, АТ «Таскомбанк» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр», відповідно до договору факторингу № НІ/11/14-Ф від 21.12.2023 року, в тому числі за договором № 3175597811. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3175597811. Позивач вказує, що станом на сьогоднішній день заборгованість за вказаним договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів, по сплаті процентів за користування кредитом, комісії, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості складає суму в розмірі 23911,57 грн., з яких: 19123,90 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 1,85 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 4785,82 грн - заборгованість за комісіями. З огляду на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача зазначену суму боргу в примусовому порядку, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 9000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 листопада 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 04 листопада 2024 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, згідно до позовної заяви просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач, будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду сторони позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.08.2021 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3175597811. 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило ПАТ «Таскомбанк» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 3175597811. Згідно реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 31.08.2021 року загальна сума боргу [PERSON] складає 23099,01 грн. У свою чергу, АТ «Таскомбанк» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр», відповідно до договору факторингу № НІ/11/14-Ф від 21.12.2023 року, в тому числі за договором № 3175597811. Згідно реєстру прав вимоги від 21.12.2023 року загальна сума боргу [PERSON] складає 23911,57 грн. На підставі досліджених вище доказів суд дійшов висновку, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» № ТАСЦФР-10-2016 в 2016 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та боржником [PERSON] , тобто у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 року. За даних обставин передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору про відступлення права вимоги, неможливо. Тому право вимоги до боржника [PERSON] ПАТ «Таскомбанк» за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року набуто не було, а тому, відповідно, не могло бути передано в подальшому за договором факторингу № НІ/11/14-Ф від 21.12.2023 року позивачу ТОВ «Коллект центр». З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач ТОВ «Коллект центр» є неналежним позивачем у спірних правовідносинах, оскільки товариство не набуло права вимагати від боржника [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 28.08.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі N 752/8842/14-ц). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року N 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року N 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] 28.08.2021 року, натомість, договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за яким ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги ПАТ «Таскомбанк», був укладений 07.10.2016 року, тобто, на момент укладення договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ПАТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 року. Оскільки ПАТ «Таскомбанк» право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 21.12.2023 року ТОВ «Коллект центр», яке за вищенаведених обставин не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором № 3175597811, укладеним 28.08.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що договір про відступлення права вимоги укладений між первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» 07.10.2016 року, до моменту виникнення у первісного кредитора права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним 28.08.2021 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованості за кредитним договором № 3175597811, укладеним 28.08.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», оскільки на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору вимога до боржника [PERSON] не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. Майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» щодо [PERSON] на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 року не було, та сторони не могли передбачити, що 28.08.2021 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» буде укладено договір № 3175597811 із відповідачем. Отже, ТОВ «Коллект центр» не надало доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3175597811, оскільки кредитний договір був укладений 28.08.2021 року, а договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Таскомбанк» передано право вимоги за кредитним договором, був укладений 07.10.2016 року, тобто задовго до укладення кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Коллект центр» не набуло прав первісного кредитора, а, отже, не має права пред`являти вимоги за договором № 3175597811 від 28.08.2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, позивачем не доведено достатніми доказами те, що він є законним правонаступником стягувача за кредитним договором, та, відповідно, належним позивачем у даному спорі, а відтак підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором відсутні, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed