Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Літинська селищна рада Вінницького району Вінницької області (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві зазначає, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року було розірвано. Від даного шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . Шлюбні відносини між сторонами були припинені заздалегідь до розірвання шлюбу та оскільки відповідач не надавав коштів на утримання сина, вона була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Як наслідок рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн на утримання сина щомісячно. 08 січня 2020 року внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] її прізвище « [PERSON] » було змінене на « [PERSON] ». В даний час малолітній [PERSON] проживає разом із позивачкою її чоловіком [PERSON] , своїми сестрою [PERSON] та братом [PERSON] . [PERSON] до сина не навідується, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям, розвитком, матеріальним становищем, способом життя, фізичним та духовним розвитком, інтересами, вихованням, навчанням. Відповідач не приділяє уваги дитині у день його народження, на свята, у вихідні дні, не цікавиться чи перебуває дитина в безпеці, ураховуючи щоденні повітряні тривоги. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 січня 2024 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 41035 грн 71 коп., що в сукупному розмірі платежів становить 83 місяці. Державним виконавцем направлялося на адресу відповідача повідомлення про суму заборгованості по аліментах, в якому пропонувалось сплатити борг, однак останній дану вимогу проігнорував. Наразі її сім`ю, до складу якої входять троє дітей та чоловік повністю забезпечує останній, оскільки вона перебуває по догляду за найменшою дитиною. Чоловік [PERSON] купує для сім`ї все необхідне, покриває всі витрати, займається вихованням [PERSON] . Оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позивачка звернулася до суду та просить ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області (як орган опіки та піклування). Витребувано від третьої особи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав позивача (а.с. 25-26). 17 червня 2024 року від представника третьої особи - Літинської селищної ради Винницького району Вінницької області (як органу опіки та піклування) надійшла до суду заява, у якій вона просила розгляд справи відкласти, у зв`язку з тим, що питання про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав перенесено на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 12 липня 2024 року (а.с. 46). Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 13 серпня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті та вирішено питання про виклик у судове засідання свідків та малолітньої дитини [PERSON] для з`ясування її думки з приводу позову (а.с 64-65). У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Заєць Б.В. подану позовну заяву підтримав в повному обсязі, наполягав на її задоволенні. При цьому пояснив, що підставою звернення із позовом слугувало те, що відповідач [PERSON] зовсім не цікавиться життям, розвитком та навчанням сина, не приділяє уваги його вихованню, матеріально забезпечує. Крім цього відповідач не сплачує позивачці аліменти на утримання дитини, у зв`язку із чим має значну заборгованість. Також зазначив, що позивачка не зверталася до правоохоронних органів із заявою про ухилення відповідачем від сплати аліментів. У зв`язку із вказаним вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його сина. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач [PERSON] до сина не приїжджає, не пише та не телефонує йому, аліменти на його утримання не сплачує. Батько навчанням дитини не цікавиться, не вітає його із днем народження. У свою чергу дитина не запитує про батька, не цікавиться де він знаходиться. До теперішнього її чоловіка [PERSON] дитина відноситься, як до рідного батька, вони разом роблять уроки, ходять на риболовлю та займаються іншими спільними справами. Востаннє відповідач приїжджав до дитини близько п`яти років тому та привіз йому цукерки та ігрову приставку. Яким чином позитивно вплине позбавлення відповідача батьківських прав на дитину вказала, що позитивно ніяк не вплине. При цьому зазначила, що вона звернулася до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки її теперішній чоловік хоче усиновити [PERSON] та після цього у них буде повноцінна сім`я. Наразі крім [PERSON] у них з чоловіком також є двоє спільних маленьких дітей. Представник Літинської селищної ради Винницького району Вінницької області (як органу опіки та піклування) в судовому засідання просила суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . Пояснила, що відповідно до наданих позивачкою документів, на засіданні комісії органу опіки та піклування було розглянуто питання щодо надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] . В дане засідання відповідач не з`явився, однак ураховуючи найкращі інтереси дитини вказане питання було розглянуто без його участі та винесено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Повідомлення щодо дати, місця та часу засідання комісії органу опіки та піклування надсилали [PERSON] поштою, однак до них назад повернувся конверт, який свідчив про неотримання останнім повідомлення. Попереджувальних заходів про необхідність змінити ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов`язків вони не проводили, так як відповідач не проживає на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Позитивний вплив рішення про позбавлення батьківських прав відповідача вбачає в тому, що надалі дитині буде зручніше зокрема отримати паспорт громадянина України, оскільки для його отримання необхідна згода обох батьків. Також, 12 серпня 2024 року від представника третьої особи - Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (як органу опіки та піклування) до суду надійшла заява про долучення висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . У вказаній заяві представник третьої особи також просила провести розгляд справи за її відсутності. При винесенні рішення покладається на думку суду (а.с. 60, 87). Малолітній [PERSON] в судовому засіданні, в присутності представника Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (як органу опіки та піклування) суду повідомив, що свого батька [PERSON] він востаннє бачив декілька років тому. Тоді батько приїхав до нього та подарував ігрову приставку. Наразі з батьком він по телефону чи іншим чином не спілкується. В даний час він проживає разом із матір`ю, вітчимом [PERSON] і своїми братиком та сестричкою. Питання позбавлення батьківських прав його батька підтримує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що є батьком позивачки та дідом малолітнього [PERSON] . Відповідач ніяким чином не допомагає дитині та має заборгованість зі сплати аліментів. До дитини він не приїжджає, його долею не цікавиться, із святами не вітає, тобто не відноситься до сина як батько. Останнього разу [PERSON] приїжджав до сина декілька років тому. За час спілкування із онуком він не чув, щоб дитина згадувала про батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється родині [PERSON] сусідкою та кумою. Батько [PERSON] - [PERSON] ніяким чином не впливає на життя дитини, не допомагає сину матеріально, не цікавиться успіхами дитини у навчанні, не вітає його зі святами. Навіть раніше коли дитина часто хворіла та потребувала грошей на лікування відповідач та його родичі відмовлялися допомагати коштами. Під час спілкування з дитиною вона не пам`ятає, щоб він згадував про батька. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 16 травня 2024 року не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (а.с 35). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за запитом судді у справі № 517/464/24 на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, сформовано відповідь № 541797 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо [PERSON] , [INFO] , згідно якої останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). У судові засідання, призначені на 20 червня 2024 року, 13 серпня 2024 року, 17 вересня 2024 року та 03 грудня 2024 року відповідач не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дати, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлені йому судові повістки про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернуті суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44, 59, 86, 122). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістки про виклик у судове засідання судом направлялися належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а конверти повернулись на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідачка вважається належним чином повідомленою про дати, час і місце судового розгляду. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки її представника, представника третьої особи та свідків, з`ясувавши думку малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази щодо обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 05 лютого 2012 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року було розірвано. Після розірвання шлюбу за позивачкою залишилось прізвище « [PERSON] » (а.с. 8). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 вересня 2012 року, актовий запис № 7 (а.с. 7). До розірвання шлюбу рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно (а.с. 10-11). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складеного головним державним виконавцем Великомихайлівського ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) Чернецькою А.О., станом на 01 січня 2024 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 41035 грн 71 коп. (а.с. 14). Державним виконавцем направлялося на адресу відповідача повідомлення про суму заборгованості по аліментах, в якому пропонувалось сплатити борг, однак останній дану вимогу проігнорував. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з ч. 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] як на підставу позбавлення батьківських прав посилалася на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, не навідується, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям, розвитком, матеріальним становищем, способом життя, фізичним та духовним розвитком, інтересами, вихованням, навчанням. Відповідач не приділяє уваги дитині у день його народження, на свята, у вихідні дні, не цікавиться чи перебуває дитина в безпеці, ураховуючи щоденні повітряні тривоги. Також відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини визначені судом та має відповідну заборгованість зі сплати. Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до частини четвертої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята, шоста статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Матеріалами справи встановлено, що згідно висновку органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 16 липня 2024 року № 05-27/137 орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 88). В даному висновку вказано, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі у період з 2012 року по 2018 рік. У вказаний період, а саме [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . У червні 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та дитина залишилась проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої старшим інспектором з діловодства Літинської селищної ради від 23 листопада 2023 року з`ясовано, що за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (син дружини), дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Зі слів матері батько дитини [PERSON] життям сина [PERSON] не цікавиться, не відвідує його, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, не піклується про його духовний розвиток та здоров`я. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 січня 2024 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 41035 грн 71 коп. Відповідно до довідки директора гімназії с. Івча від 20 листопада 2023 року № 140 відомо, що за період навчання [PERSON] батько хлопчика [PERSON] не приймав участі у вихованні сина, не відвідував школу та батьківські збори, не цікавився навчанням сина та його поведінкою. Вказані факти та обставини і слугували підставою для винесення органом опіки та піклування зазначеного вище висновку. Разом з тим, наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Літинської селищної ради Вінницького району Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина суд вважає за необхідне відхилити, оскільки указаний висновок ухвалений без участі [PERSON] , є недостатньо обґрунтованим, не містить даних, які об`єктивно характеризують [PERSON] , як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, а також органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення останнього від виконання батьківських обов`язків. Такий документ має лише рекомендаційний характер і врахування його судом не є обов`язковим. Стосовно висловленої у судовому засіданні думки малолітнього [PERSON] , з якої вбачається, що останній бажає, щоб його батька позбавили батьківських прав щодо нього, суд зазначає наступне. Європейська конвенція про здійснення прав дітей 1996 року (набрала чинності в Україні 01 квітня 2007 року) була ратифікована Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V із заявою до статті 1 такого змісту: «Відповідно до пункту 4 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; установлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі, її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном)». Предметом цієї Конвенції є забезпечення найвищих інтересів дітей, підтримка їхніх прав, надання дітям також процесуальних прав, а також сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються (пункт 2 статті 1). Також зазначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу (стаття 6 Конвенції). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкаються дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції про права дитини). Згідно ст. 14 Закону Украі?ни «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Наведене дає підстави для висновку, що з досягненням відповідного віку, який дає можливість дитині висловити свою думку, у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у вирішенні питання про позбавлення її біологічного батька батьківських прав щодо неї, а тому реалізація права дитини бути заслуханою не повинна залежати від наявності клопотання сторін. Закріплення цього права наголошує, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Практична реалізація цього права означає, що судом при ухваленні рішення щодо дитини ретельно досліджується різноманітні чинники, які разом з думкою дитини щодо предмета спору дозволяють ухвалити рішення в конкретній сімейній ситуації з урахуванням найкращих інтересів дитини. Про це свідчить стала судова практика. Зокрема, висновки Верховного Суду у постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16, від 04 березня 2020 року у справі № 356/417/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19, від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22, від 31 липня 2024 року у справі № 752/13450/22. Отже, для правильного застосування норм права під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав одного із батьків та з`ясування усіх обставин, необхідних для ухвалення рішення в інтересах дитини, перед прийняттям рішення суд надає можливість дитині висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя. У судовому засіданні в присутності представника Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (як органу опіки та піклування) була з`ясована думка малолітнього [PERSON] , який повідомив, що свого батька [PERSON] він востаннє бачив декілька років тому. Тоді батько приїхав до нього та подарував йому ігрову приставку. Наразі з батьком він по телефону чи іншим чином не спілкується. В даний час він проживає разом із матір`ю, вітчимом [PERSON] і своїми братиком та сестричкою. Питання позбавлення батьківських прав його батька підтримує. Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 308/10666/22 зазначив, що думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як і не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення її якнайкращих інтересів. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 зазначено: « [PERSON] думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.». Необхідно враховувати, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. У даній справі такими факторами можуть бути, зокрема, проживання дитини разом із матір`ю та перебуванням під її впливом. Тому врахування думки малолітнього [PERSON] не є виправданою з огляду на його вік та встановлені у справі обставини. Хоча думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути «апріорі» вирішальною, як не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Отже, в даному випадку суд вважає, що думка малолітнього [PERSON] про необхідність позбавлення його батька батьківських прав не відповідає інтересам та бажанням малолітнього. При визначенні якнайкращих інтересів дитини суд також враховує необхідність збереження її зв`язків із сім`єю, про що вказав у справі «Мамчур проти України» (рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини. Крім цього, у рішенні по справі «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, наполягаючи на позбавленні відповідача батьківських прав, [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що доцільності і необхідності такого рішення саме для дитини немає. У свою чергу таке позбавлення необхідне для усиновлення дитини її теперішнім чоловіком [PERSON] , який опікується та забезпечує їх сім`ю всім необхідним. Поряд з цим, позивачка в судовому засіданні зазначила, що до складу їх сім`ї, крім неї, [PERSON] та [PERSON] , також входять їх двоє спільних з чоловіком малолітніх дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначене також підтверджується довідкою про склад сім`ї № 545 від 23 листопада 2023 року, наданою Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області (а.с. 12). Разом з тим, з приводу вказаного суд зазначає, що проживання дитини з вітчимом та бажання останнього усиновити дитину не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу. В свою чергу в позбавленні батьківських прав [PERSON] та подальшому усиновленні чоловіком позивачки [PERSON] дитини, суд вбачає іншу підставу, а саме можливе бажання останнім уникнути призову до лав ЗСУ, як особи у якої на утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років. Суд також не бере до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] надані ними в судовому засідання, оскільки допитані за клопотанням сторони позивачки свідки перебувають у родинних та дружніх сусідських стосунках із сім`єю позивачки ( [PERSON] є батьком позивачки, а [PERSON] - її кумою та сусідкою), тобто дані особи можуть бути зацікавленими в результаті розгляду справи на користь позивачки, а тому суд вважає, що їх пояснення не мають суттєвого значення при вирішенні даного спору. Крім того, аргументи вказані у висновку та позивачкою і її представником у судовому засіданні про те, що відповідач не сплачує аліменти та має заборгованість станом на 01 січня 2024 року по аліментам у розмірі 41035 грн 71 коп., також не мають вирішального значення при встановленні підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та оцінюється у сукупності з іншими доказами. Несплата одним з батьків аліментів на утримання дитини та наявність заборгованості зі сплати аліментів тягне за собою відповідальність цієї особи, встановлену законом, та є підставою для стягнення такої заборгованості, а також штрафних санкцій у судовому порядку. У повідомленні про суму заборгованості по аліментах (вих. номер 21-23-31/ 1736 від 02.02.2024), яке направлялося головним державним виконавцем Великомихайлівського ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) Чернецькою А.О. як [PERSON] так і [PERSON] , крім необхідності відповідачу сплатити борг за аліментами, також було роз`яснено позивачці про її право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником (у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці), що полягає в ухиленні від сплати аліментів (ст. 164 Кримінального кодекс України) (а.с. 15). Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивачка до правоохоронних органів із заявами про злісне ухилення відповідача від сплати аліментів не зверталася та відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за несплату аліментів притягнуто не було. За таких обставин суд вважає, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Отже, ураховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачкою та її представником навмисного та систематичного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, тому суд вважає, що зазначені у позові підстави є недостатніми для його задоволення. Разом з тим, дослідивши та оцінивши всі обставини справи, з урахуванням усіх доказів у їх сукупності, суд, урахувавши думку малолітньої дитини, дійшов до переконання про наявність підстав для попередження [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З цією метою контроль за виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо своєї дитини слід покласти на Літинську селищну раду Вінницького району Вінницької області (як орган опіки та піклування). Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed