Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

ТОВ «Діджи фінанс» звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 784051 від 30.12.2021 року в розмірі 44 746,24 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.12.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №784051. Власноручним підписанням договору [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена з умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон кредит». На підставі платіжного документу відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20 000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ «Слон кредит» взяті на себе зобов`язання виконало, надавши відповідачу кредит відповідно умов кредитного договору. ТОВ «Слон кредит» 03.08.2024 року згідно з умов Договору факторингу №0308-23 відступлено право вимоги за кредитним договором № 784051 від 30.12.2021 року ТОВ «Діджи фінанс». Відповідач не виконав умови кредитного договору, не повернув кредит позивачу, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Згідно з договором факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи фінанс» становить 44746,24 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 19686,84 гривень та 25059,4 гривень - заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 30.08.2024 року відкрито провадження в цій справі в поряду спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач явку представника до суду не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.66), подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 7). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена двічі належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України. Судова повістка на 21.10.2024 року та копія ухвали від 30.08.2024 року повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.58-61). Судова повістка на 25.11.2025 року повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.67-70). Відповідно д п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається днем вручення судової повістки. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з ч.ч.4,5ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.11.2024 року, є дата складення повного судового рішення 02.12.2024 року (з врахуванням положення ч.3 ст.124 ЦПК України). У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи вищевказане, вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що відповідач 30.12.2021 року уклав договір про надання споживчого кредиту № 784051 з ТОВ «Слон кредит» (а.с. 36-38), з якого вбачається, що ними погоджено істотні умови договору, а саме суму кредиту в розмірі 25 000 гривень (п.1.3), строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 30.12.2023 року (1.4). Тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежала від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) - 25 % в день (9125 % річних); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних (п. 1.5 Договору). Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п.1.6). Відповідно до п. 2.1 договору кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 20000 грн. за реквізитами вказаної у ньому платіжної картки, у розмірі 5 000 гривень на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п.3.5 договору. У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 207,50 гривень за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (п. 6.3). Крім того, відповідачем підписано заяву - анкету від 30.12.2021 року, паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 39, 40,41). Із розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Слон кредит» за договором № 784051 від 30.12.2021 року (а.с. 22 зворот), вбачається, що розмір заборгованості складає 44746,24 гривень, з яких 24 604,8 гривень - тіло кредиту, 20141,44 гривень - відсотки. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідач з умовами договору була ознайомлена, підписала заяву та паспорт споживчого кредиту і отримала кредит за кредитними договорами, однак умови договору порушила. З наданих до суду письмових доказів вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг належним чином не виконувала, через що у неї виникла заборгованість перед банком у сумі 44746,24 гривень. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. 03.08.2023 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу №0308-23 (а.с. 23-26), за яким відступлено право вимоги за кредитним договором № 784051 від 30.12.2021 року ТОВ «Діджи фінанс», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. Згідно з витягу з додатку до договору факторингу (а.с.10) сума боргу перед новим кредитором становить 44746,24 гривень. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ч. 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 44 746,24 гривень за кредитним договором № 784051 від 30.12.2021 року. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку зі задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору сплачена ним під час звернення до суду через систему «електронний суд» в розмірі 2 422,40 гривень, що становить 0,8 від відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», що підтверджуєтьсяплатіжною інструкцією № 9729-2643-4405-2796 від 09.08.2024 року (а.с. 44). Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «Діджи фінанс» до суду надано: - договір про надання правничої допомоги №42649746 від 11.12.2023 року (а.с.19-21), укладений між адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та позивачем, додаткову угоду №003038822362 від 27.06.2024 року до договору про надання правничої допомоги №42649746 від 11.12.2023 року (а.с. 13, 19); - акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 27.06.2024 року (а.с. 8 зворот), згідно з яким сторони адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «Діджи фінанс» підтверджують надання правничої допомоги на 6 000 гривень (2250 гривень за 1,5 годин - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс», 3000 гривень - складання позовної заяви, 750 гривень - формування додатків до позовної заяви); - детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» на підставі договору про надання правничої допомоги №42649746 від 11.12.2023 року (а.с.9 зворот) на суму 6 000 гривень (2250 гривень за 1,5 годин - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи фінанс», 3000 гривень - складання позовної заяви, 750 гривень - формування додатків до позовної заяви). Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Даючи оцінку зазначеним доказам, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Outcome: approved