Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У лютому 2024 року представник [PERSON] адвокат Шумило Н.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Глевахівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 28.10.1994\~р.\~позивач придбав\~у ОП\~«Київоптторг» житловий будинок\~по [ADDRESS] (далі\~ спірний\~будинок та/або\~будинок),\~загальною площею\~86,7\~кв.\~м,\~що складався\~з чотирьох\~кімнат,\~вартість якого\~склала 132800\~крб.\~за договором\~купівлі-продажу\~від 28.10.1994.\~Цього ж\~дня,\~тобто в\~день укладення\~договору купівлі-продажу\~спірного будинку,\~позивач сплатив\~продавцю ОП\~«Київоптторг» 132800 крб., що підтверджується квитанцією прибуткового ордера №743 від 28.10.1994. У 1999 році у дві кімнати будинку, який придбав позивач, виявила бажання вселитися [PERSON] 25 червня 1999 року на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] з родиною набула право користування двома кімнатами у спірному будинку, підсобними приміщеннями та комунікаціями, які як стверджує позивач, він обладнав та побудував самостійно. Згодом, позивач дізнався, що рішенням виконкому Путрівської сільської ради від 25 квітня 2008 року №38 [PERSON] та [PERSON] передано у власність квартиру [ADDRESS] у спірному будинку, а 13 червня 2008 року їм видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру. Відтак, у 2008 році спірний будинок набув статусу двоквартирного житлового будинку. На підставі договору дарування квартири від 22 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] подарували належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] у спірному будинку [PERSON] 06\~жовтня 2016\~року заочним\~рішенням Васильківського\~міськрайонного суду\~Київської області\~договір купівлі-продажу\~спірного будинку\~від 28\~жовтня 1994\~року,\~укладеного між\~ОП «Київоптторг» (правонаступником\~якого є\~ВАТ«Київоптторг»)\~та позивачем визнано дійсним та право власності зареєстровано за позивачем. Проте, 29 листопада 2017 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно реєстрації будинку на ім`я позивача скасовано. У зв?язку з чим, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутнє зареєстроване право власності на спірний будинок за позивачем, а також відсутня інформація про реєстрацію права власності на даний будинок і за іншими особами. В подальшому, як стверджується інформацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення Путрівської сільської ради від 31 січня 2020 року №7 статус квартири [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 2023 року житловий будинок загальною площею 30,0 кв. м за вказаною адресою набула у власність [PERSON] . В свою чергу, в користуванні позивача залишився спірний будинок загальною площею 91,4 кв. м у складі відповідних приміщень. Право власності на вказаний будинок за позивачем не зареєстровано, як і за іншими особами. З метою захисту свого майнового права позивач звертався до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання права власності на спірний будинок за набувальною давністю. 21 листопада 2022 року Васильківським міськрайонним судом Київської області в справі №362/1999/21 в задоволенні позову [PERSON] відмовлено в зв?язку з недоведеністю добросовісності володіння майном. 20 вересня 2023 року постановою Київського апеляційного суду рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року скасовано в частині мотивування підстав для відмови у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції, встановивши, що позов було заявлено не до належного відповідача дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. При цьому, апеляційним судом роз?яснено позивачу, що наявність судового рішення про відмову в задоволенні позову до неналежного відповідача не перешкоджає зверненню позивача з позовом до належного відповідача. Представник позивача - адвокат Шумило Н.М., посилаючись на наведені обставини, положення частини 1 статті 344 ЦК України та, що позивач відкрито, постійно та добросовісно користується вказаним нерухомим майном більше десяти років, уточнивши позовні вимоги, просила визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 91,4 кв. м, житловою площею 63,7 кв. м. у складі приміщень: 1-1 площею 14,3 кв. м, 1-2 площею 6,4 кв. м., 1-3 площею 24,8 кв. м, 1-4 площею 21,7 кв. м, 1-5 площею 17,2 кв. м, 1-6 площею 1,8 кв. м, 1-7 площею 3,0 кв. м, 1-8 площею 0,9 кв. м, 1-9 площею 1,3 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.74). Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача адвокатом Ходачинською Ю.Ю., в якому зазначено, що на час розгляду справи [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 30 кв. м за адресою: [ADDRESS] , право власності на зазначений будинок набуто відповідачем на законних підставах. Частина приміщень спірного будинку загальною площею 30 кв. м була виділена в окремий житловий будинок. Зазначений будинок, розташований на виділеній приватизованій земельній ділянці площею 0,0424 га, що зареєстровано в установленому законодавством порядку. Враховуючи, що мають місце розбіжності в площі житлового будинку на який позивач просить визнати право власності за набувальною давністю, з метою визначення дійсної площі будинку та недопущення порушення позивачем законних прав власника [PERSON] позивачем має бути проведена технічна інвентаризація житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , право власності на який просить визнати позивач. Посилаючись на наведене, представник відповідача - [PERSON] просила прийняти даний відзив та врахувати його при розгляді справи (а.с.88-90). 14.06.2024 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів матеріалів технічної інвентаризації житлового будинку (а.с.120-142). 04.09.2024 року від представника позивача Шумило Н.М. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с.146-150). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2024 року прийнято уточнену позовну заяву, подану представником позивача Шумило Н.М. та вирішено розгляд справи здійснювати з її врахуванням (а.с.181-182). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с. 178-180). Позивач та його представник адвокат Шумило Н.М. у судове засідання не з?явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.188). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Ходачинська Ю.Ю. в судове засідання не з?явилися, представник відповідача подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника, щодо задоволення позовних вимог, викладених у заяві про уточнення позовних вимог не заперечує (а.с.187). Відповідач Глевахівська селищна рада та її представник в судове засідання не з?явилися, представник відповідача Корчинський Б.І. подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника відповідача (а.с.110). Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, враховуючи відзив, заяви та клопотання відповідачів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 28 жовтня 1994 року відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку, орендне підприємство «Київоптторг» в особі генерального директора Чащина А.І. (надалі - Продавець) та [PERSON] (надалі - Покупець) 28 жовтня 1994 року уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно з яким Продавець зобов?язався передати у власність Покупцю житловий будинок загальною площею 86,7 кв.м, що складається з 4-х кімнат, розташований за адресою: [ADDRESS] , а Покупець зобов?язався прийняти даний житловий будинок і сплатити за нього обумовлену сторонами ціну, а також відпрацювати на підприємстві ОП «Київоптторг» 10 років (а.с.9-10). З вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що він укладений в простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений. Цього ж дня, як вбачається з копій акту прийому-передачі від 28 жовтня 1994 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 743 від 28 жовтня 1994 року, виданого головним бухгалтером ОП «Київоптторг», ОП «Київоптторг» в особі генерального директора Чащина А.І. передав [PERSON] \~згідно з\~договором купівлі-продажу\~від 28\~жовтня 1994\~року житловий\~будинокплощею 86,7 кв.м за адресою: [ADDRESS] вартістю 1\~328\~000 карбованців, а [PERSON] сплатив за будинок 1 328 000 карбованців (а.с.11, 13). 22 грудня 1994 року згідно з копією свідоцтва про право власності на житло [PERSON] та членам його сім?ї Фастівським бюро технічної інвентаризації видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого будинок загальною площею 86,7 кв. м за адресою: [ADDRESS] належить останнім на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.29). 11 серпня 1998 року відповідно до копії технічного паспорта, на замовлення [PERSON] , БТІ складено технічний паспорт на будинок [ADDRESS] (а.с.16-23). 26 листопада 1998 року згідно з копією рішення виконавчого комітету Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області №46 позивачу надано дозвіл на добудову до житлового будинку розміром 11,50 м Х 5,54 м, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.15). 25 червня 1999 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області за позовом [PERSON] , зобов?язано [PERSON] та членів його сім?ї не перешкоджати [PERSON] та членам її сім?ї користуватися приміщеннями, водопостачанням, каналізацією будинку [ADDRESS] . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 22 грудня 1994 року Фастівським бюро технічної інвентаризації на ім?я [PERSON] та членів його сім?ї згідно з копією зазначеного рішення. Визнано недійсним розпорядження від 28.05.1996 року про скасування приватизації на частину зазначеного будинку (а.с.24-26). 13 червня 2008 року відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Київської області «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, загальною площею 30,0 кв. м по [ADDRESS] , частка в кожного (а.с. 35-36). 22 грудня 2015 року згідно з копією договору дарування квартири [PERSON] та [PERSON] подарували належну їм на праві спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с.38-39). 06 жовтня 2016 року заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області в справі №362/2687/16-ц (далі - заочне рішення) визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку площею 86,7 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 28 жовтня 1994 року, укладеного між орендним підприємством «Київоптторг» в особі генерального директора Чащина А.І. та Шихджамаловим Н.Ш. (а.с.40-43). 25 липня 2017 року заочне рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] та встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] знято з баланса Орендного підприємства «Київоптторг» в зв`язку з повним викупом позивачем, який проживає у вказаному будинку з 1989 року згідно з довідкою № 596 від 25.05.2016 року (а.с.46-49). 29 листопада 2017 року рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/5657/17, що набрало законної сили 21.08.2019 р. (далі - рішення), скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, сформоване 26.12.2016 р. державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», яким була проведена реєстрація права власності (індексний номер довідки 92583640, номер запису про право власності:18371201) на вищевказаний будинок на ім`я позивача та скасовано арешт, накладений 01.11.2017 р. ухвалою суду (а.с.51-54) У вказаному рішенні судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] , площею 30 кв. м., яка є частиною із загальної площі 86,7 кв. м всього будинку, є [PERSON] 20 вересня 2023 року постановою Київського апеляційного суду рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року скасовано в частині мотивування підстав для відмови у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції, встановивши, що позов було заявлено не до належного відповідача дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. При цьому, апеляційним судом роз`яснено позивачу, що наявність судового рішення про відмову в задоволенні позову до неналежного відповідача не перешкоджає зверненню позивача з позовом до належного відповідача (а.с.55-61). Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав № 337730247 від 03.07.2023 на підставі рішення Путрівської сільської ради № 7 від 31.01.2020 статус квартири [ADDRESS] змінено на житловий будинок. Зазначений житловий будинок має адресу: [ADDRESS] (а.с.96). Згідно з копією договором купівлі-продажу від 03 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Нещасною Т.М. та з копією Витягу з Державного реєстру речових прав № 337729011 від 03.07.2023 власником житлового будинку загальною площею 30 кв. м та земельної ділянки площею 0,0424, на якій розташований зазначений будинок за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.94-95, 97). Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №364834270 від 07.02.2024 відомості щодо прав власності на нерухоме майно, речових прав, заборони відчуження за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с.50). Згідно з копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями по [ADDRESS] від 22 травня 2024 року, виготовленого на замовлення позивача, будинок має загальну площу 91,4 кв. м, житлову 63,7 кв. м, у його складі наявні приміщення: 1-1 площею 14,3 кв. м, 1-2 площею 6,4 кв. м., 1-3 площею 24,8 кв. м, 1-4 площею 21,7 кв. м, 1-5 площею 17,2 кв. м, 1-6 площею 1,8 кв. м, 1-7 площею 3,0 кв. м, 1-8 площею 0,9 кв. м, 1-9 площею 1,3 кв. м, (а.с.123-140). Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади станом на 06 лютого 2024 року місце проживання позивача [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року (надалі - Постанова) судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов?язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред?явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років. Виходячи зі встановлених обставин справи, на підставі належних і допустимих доказів, наданих сторонами, встановивши, що позивач проживає в спірному будинку з 1989 року, добросовісно ним заволодів, користується ним відкрито та безперервно понад десять років, а в позасудовому порядку для оформлення права власності на даний житловий будинок підстави відсутні, інших осіб, які б претендували на зазначене майно судом не встановлено, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем права власності на зазначений будинок за набувальною давністю. З огляду на наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно та об?єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв?язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved