Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

В провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області на розгляді перебувала цивільна справа №935/329/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до [PERSON] про стягнення заборгованості. За наслідком розгляду вказаної справи, 11.07.2024 року Коростишівським районним судом Житомирської області ухвалено заочне рішення, яким позов ТзОВ «Брайт Інвестмент» задоволено частково. Як убачається, вказане рішення суду ухвалено судом в судовому засіданні та під час ухвалення якого судом вимога позивача про компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу, заявлена у позову, не вирішувалась. Крім того, у позові позивачем зазначено, що відповідні докази на підтвердження витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу будуть надані суду до закінчення розгляду справи, або протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення по справі. 29.07.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду з вирішення питання про компенсацію понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн., з доданими доказами до неї, яка в свою чергу була скерована позивачем засобами поштового зв`язку 23.07.2024 року. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Приймаючи викладене, оскільки стороною позивача подано відповідні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у встановлені законом строки, а відповідна вимога про компенсацію цих витрат судом під час ухвалення рішення суду за наслідком розгляду справи по суті не розглянута, заява позивача відповідає вимогам ст. 270 і ст. 183 ЦПК України, судом встановлено відсутність підстав для залишення даної заяви без розгляду, наявність підстав для розгляду питання про ухвалення додаткового рішення суду за наслідком розгляду вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. За наслідком викладеного, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи визначені законодавством стислі строки для розгляду відповідного виду заяви та значення справи для сторін призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. У судове засідання представник позивача не з`явивсь, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. У заяві про ухвалення додаткового рішення суду, представник позивача адвокат Чміль Ю.В. просить здійснювати розгляд даної заяви за її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань до суду остання не подавала. Приймаючи викладене, а також, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, судом було ухвалено провести розгляд заяви ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» в судовому засіданні за відсутності учасників справи. Дослідивши та вивчивши подану до суду заяву та додані до неї докази, перевіривши матеріали цивільної справи №935/329/24, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 2 ЦПК України врегульовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частинами 1-2 статті 264 ЦПК України врегульовано, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що суд може ухвалити додаткове рішення суду у разі не вирішення питання про судові витрати, розподіл яких входить до питань, які підлягають вирішенню під час ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи. В свою чергу, відповідно до положень частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Приймаючи викладене, суд зазначає наступне. Як вже судом встановлено, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області на розгляді перебувала цивільна справа №935/329/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві, позивачем було заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які останній оцінював в сумі 25 000,00 грн. Разом з тим, у позові позивачем зазначено, що відповідні докази на підтвердження витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу будуть надані суду до закінчення розгляду справи, або протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення по справі. За наслідком розгляду вказаної справи, 11.07.2024 року Коростишівським районним судом Житомирської області ухвалено заочне рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» задоволено частково. Під час ухвалення даного рішення суду судом не вирішувалось питання про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Приймаючи викладене, судом встановлено про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення суду по даній справі за наслідком розгляду заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які у разі їх доведеності, позивач має на відшкодування у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, за наслідком повного задоволення позовних вимог. У поданій 29.07.2024 року до суду заяві, позивачем заявлено до відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Згідно з наданими позивачем доказами на підтвердження понесення вказаних витрат, судом встановлено, що 01.05.2023 року між АБ «Юлії Чміль» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено договір №01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги, у відповідності до якого Бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову (правничу) допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах всіх форм та у всіх інстанціях під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань. Будь-які побажання, прохання або вказівки Клієнта, спрямовані на порушення Закону, або суперечитимуть моральним засадам суспільства, не можуть бути виконані Адвокатом. Клієнт погоджується, що позиція Адвоката в справі визначається лише самим Адвокатом залежно від обставин справи, з урахуванням думки Клієнта та відповідно до вимог законодавства і правил адвокатської етики. Клієнт не вправі вимагати від Адвоката засобів, способів і методів представництва, які заборонені законом, не відповідають вимогам адвокатської етики, можуть зашкодити інтересам Клієнта. У відповідності до пунктів 3.1, 3.2, 3.5 вказаного договору, вартість наданих юридичних послуг Бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, відповідно до тарифів вказаних в Додатку №1 до договору та виставляє Клієнту відповідний рахунок. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 30-ти днів з моменту отримання клієнтом рахунку від Бюро. За результатами надання юридичної допомоги співробітником (адвокатом) бюро складається акт, що підписується представником кожної зі сторін. Також позивачем надано до суду акт про надання правової допомоги №145 до договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 року, складений 16.07.2024 року між АБ «Юлії Чміль» та ТОВ «Брайт Інвестмент», за умовами якого сторони підтвердили, що Бюро відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 року надало Клієнту юридичні послуги у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , вартість яких становить в сумі 7000,00 грн., та складається з: ознайомлення з матеріалами клієнта, вивчення судової практики 3000,00 грн.; складення позовної заяви 4000,00 грн. Будь-яких інших доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу по даній справі у заявленому до стягнення розмірі 7000,00 грн., позивачем до суду не надано. Надаючи оцінку вказаним доказам, судом враховується, що позовна заява до [PERSON] надійшла до суду 29.01.2024 року, скерована позивачем до суду засобами поштового зв`язку 26.01.2024 року, а її підписання позивачем датовано 24.01.2024 року. Остання підписана особисто директором ТОВ «Брайт ІНВЕСТМЕНТ» О.М. Кириченко, а також подана позивачем в порядку самопредставництва. Дана позовна заява не містить жодної інформації про її складення та підготовку адвокатом чи адвокатським бюро. Під час розгляду справи, позивач участь не приймав, а заяви з процесуальних питань подавав до суду в порядку самопредставництва. Отже, АБ «Юлії Чміль» не здійснювалось представництво інтересів позивача - ТОВ «Брайт ІНВЕСТМЕНТ» під час розгляду цивільної справи №935/329/24, на підставі поданого до суду договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 року. Щодо доводів позивача про понесення витрат на правничу допомогу з вивчення адвокатом поданих ним документів та складення позовної заяви до [PERSON] , суд зазначає, що як вбачається підписання позовної заяви позивачем відбулось 24.01.2024 року, а її подання 26.01.2024 року шляхом скерування її до суду засобами поштового зв`язку, що свідчить що складення даного позову до його підписання і подання до суду. Поряд з цим, Акт з надання відповідних послуг по складення АБ «Юлії Чміль» даної позовної заяви, датовано 16.07.2024 року, тобто після ухвалення рішення суду по даній справі та більше ніж через п`ять місяців з дня надання відповідної послуги клієнту за договором про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 року. Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вказана правнича допомога зі складення позовної заяви, яка зафіксована у Акті №145 від 16.07.2024 року, надавалась АБ «Юлії Чміль» у відповідності до умов договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 року саме на підставі відповідного замовлення клієнта на надання юридичної допомоги, а після її надання, Адвокатським бюро надався позивачеві, як клієнту, відповідний рахунок про сплату коштів за ці послуги. Також, суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача також не надано квитанції про сплату за послуги адвоката. Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає, що доводи позивача про понесення витрат на професійну правничу допомогу в рамках розгляду даної цивільної справи, е є підтвердженими належними доказами, а відтак відшкодуванню не підлягають. Частиною 5 статті 270 ЦПК України встановлено, що додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Постановляючи дану ухвалу суду, судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вищевикладених обставинах та

Outcome: dismissed