Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся з позовом у якому просив визначити місце проживання дитини - [PERSON] , разом з батьком [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 05.08.2013 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . У даному шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинили у 2021 році, рішенням суду від 04.03.2022 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] став проживати почергово то з матір`ю, то з батьком. Відповідачка стала маніпулювати дитиною, давати батькові коли їй цього захочеться, дитина залишається одна вдома у дні, коли відповідачка на роботі. Вважає, що проживання сина з батьком відповідатиме інтересам дитини, оскільки позивач є приватним підприємцем, має достатній заробіток та більше вільного часу, має бажання та час для того, щоб виховувати дитину. Натомість відповідачка працевлаштована та не має часу, щоб приділити його дитині. Тому просить задовольнити його позов. Ухвалою судді від 23.11.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.05.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Довженко О.В. підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Медведовська Л.М. у судовому засіданні позов не визнали повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що син сторін після припинення шлюбних відносин проживає разом з відповідачкою [PERSON] , яка належним чином виконує батьківські обов`язки, дбає про духовний і фізичний розвиток дитини. Коли син перебуває у позивача, останній не дбає про навчання, відвідування позакласних розвиваючих закладів. Відповідачка має житло, стабільний заробіток та увесь вільний час приділяє дитині. Представник органу опіки та піклування у судове засідання, яким завершено розгляд справи, не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши сторони, з`ясувавши думку дитини, допитавши свідків, дослідивши надані докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини, що склалися між сторонами. Позивач [PERSON] з 05.08.2013 перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.03.2022. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивач є фізичною особою-підприємцем; до кримінальної відповідальності не притягався; має позитивну характеристику від ГО «Екотайм» (а.с.23-32,64-77). Місце проживання позивача та сина сторін зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаного будинку є батько позивача [PERSON] , який не заперечує проти проживання у будинку позивача та його сина (а.с.16-22). Спеціалістами служби у справах дітей Виконавчого комітету Новомосковської міської ради було обстежено місце проживання відповідача за адресою [ADDRESS] , де створені належні умови для перебування дитини. Проте, як установлено судом та не заперечується сторонами, за місцем реєстрації позивач не проживає. Фактично позивач проживає у м.Самар Дніпропетровській області в орендованій квартирі, у якій обстеження умов проживання батька не проводилося. Відповідачка разом з сином проживають за адресою: [ADDRESS] у будинку, який належить матері позивачки [PERSON] (а.с.10-102). Спеціалістами служби у справах дітей Виконавчого комітету Новомосковської міської ради обстежено житло відповідачки та встановлено, що у будинку створені всі умови для проживання та розвитку дитини. Відповідачка [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягалася; працює в ТОВ «Новомосковський посуд», отримує стабільний заробіток, має позитивну характеристику за місцем роботи (а.с.104,105,108, 109). Син сторін навчається у 1-Б класі Гімназіх №1 міста Самар (а.с.106), відвідує позакласні заняття у школі англійської мови (а.с.107). Згідно з характеристикою здобувача освіти 1 Б класу Гімназії №1 м.Новомосковська [PERSON] , дитина позитивно характеризується за місцем навчання; мати приділяє достатню увагу навчанню та вихованню дитини, цікавиться його успіхами. [PERSON] з сім`єю не проживає, зі школою зв`язок підтримує мама [PERSON] (а.с.132). Згідно з висновком щодо емоційного стану [PERSON] , [INFO] , складеним КЗ «Центр надання соціальних послуг» Новомосковської міської ради, дитина має позитивний психологічний стан, піднесений настрій, у сім`ї сприятливий мікроклімат; між матір`ю і сином сформовані довірливі стосунки, батько для дитини є авторитетом (а.с.132). Дитина [PERSON] має декларацію про медичне обслуговування з сімейним лікарем, відповідачка [PERSON] супроводжує дитину до сімейного лікаря на планові огляди та з приводу захворювань (а.с.133). З рапортів та висновків, складених працівниками поліції вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зверталися до правоохоронних органів з приводу проживання, виховання дитини (а.с.139-143). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає родину [PERSON] та [PERSON] близько 20 років, є хрещеним батьком їх сина [PERSON] . Дитині добре з батьком, вони добре проводять час, батько заохочує сина поїздками в розважальні заклади. Позивач мало бачить сина, а тому звернувся до суду. Йому відомо, що позивач проживає в орендованій квартирі у м.Самар разом зі своєю другою дружиною та її сином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком рідної сестри відповідачки. Коли [PERSON] на роботі, приблизно 5 днів на тиждень з 7 год. ранку до 17-17 год. вечора, син сторін [PERSON] перебуває у нього вдома під наглядом його дружини. З цього приводу у нього з дружиною були конфлікти. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є його сином. У його онука [PERSON] чудові стосунки з батьком. Вони разом ходять на рибалку, збирають гриби, розважаються. Онук буває у них приблизно один раз на тиждень, іноді з ночівлею. Але буває що не бачить онука місяць. Його син проживає у м.Самар в орендованій квартирі з дружиною та сином дружини. 24.04.2024 органом опіки та піклування Новомосковської міської ради складено висновок щодо визначення місця проживання дитини, у якому зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Органом опіки та піклування надано висновок щодо розв`язання спору, у якому зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю. Для підготовки висновку залучено установи, які займаються питанням соціального захисту дітей; отримано характеристику з гімназії №1, в якій зазначено саме відповідачка підтримує зв`язок з навчальним закладом; здійснено відвідування родини за місцем проживання по [ADDRESS] , складено акт оцінки потреб сім`ї та висновок щодо емоційного стану [PERSON] та особистої прихильності до кожного з батьків від; досліджено інформацію від медичного закладу, у якому зазначено, що саме мати звертається до сімейного лікаря з питань лікування, проведення планових візитів щодо [PERSON] .. Також спеціалісти служби у справах дітей обстежили умови зареєстрованого місця проживання батька, де, як установлено судом, позивач не проживає. Висновок є достатньо обґрунтованим і мотивованим, підстави не погоджуватися з ним у суду відсутні. Вирішуючи спір між сторонами, суд керується наступними нормами права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 161 Сімейного кодексу України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. На підставі досліджених доказів суд вважає встановленим той факт, що обоє батьків відповідально ставляться до виконання батьківських обов`язків та висловлюють бажання, щоб син проживав разом з ними. У судовому засіданні у присутності представника органу опіки та піклування з`ясовано думку малолітнього [PERSON] , який висловив однакову прихильність як до матері, так і до батька, а також бажання проживати з обома батьками. Враховуючи, що батьки малолітнього [PERSON] проживають окремо, на даний час фактично дитина проживає разом з матір`ю, відповідачка добросовісно ставиться до виконання батьківських обов`язків, суд вважає що відсутні підстави змінювати постійне місце проживання дитини та визначати його з батьком. При цьому суд відхиляє посилання позивача на зайнятість відповідачки на роботі, оскільки вона працює у звичайному графіку, п`яти денний робочий тиждень, без виконання понаднормових робіт, має вихідні дні. Про достатність часу, який приділяє відповідачка утриманню та вихованню сина свідчать відомості з навчального закладу, лікувального закладу, а також підтверджуються ставленням сина сторін до матері. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідженими судом доказами не встановлено обставин, які свідчать про те, що проживання з батьком відповідатиме інтересам малолітньої дитини сторін, а тому підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем суд не вбачає. Судові витрати слід віднести за рахунок сторін, що їх понесли. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed