Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить встановити факт перебування на утриманні рідного сина [PERSON] , [INFO] , на час його зникнення безвісті, тобто станом на 09.02.2024 року; зобов`язати військову частину [NUMBER] виплачувати на її користь 1/2 частину коштів, передбачених п. 4, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», посилаючись на те, що допомога, яку надавав їй син, була для неї постійним і основним джерелом існування. 09.02.2024 [PERSON] зник безвісті під час проходження військової служби у зоні бойових дій, що є підставою для призначення пенсії та надання пільг. Для отримання виплат їй необхідно надати документи про перебування на утриманні сина. Позовна заява надійшла до суду 26.04.2024. Ухвалою головуючого судді від 20.05.2024, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін. 17.06.2024 представник відповідача подала відзив, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що є буд-які рішення з приводу відмови в призначенні виплат грошового забезпечення, або повернення документів на доопрацювання. Не міститься взагалі документів, які би вказували, що такі виплати взагалі проводяться, тобто відсутні й взагалі спір. Не надано доказів, що [PERSON] перебувала на утриманні її сина [PERSON] , станом на 09.02.2024. [PERSON] не є особою пенсійного віку та не надано доказів, що вона оформила документи на постійний догляд чи є опікуном своєї матері [PERSON] . Також, у військовослужбовця [PERSON] є неповнолітній син - [PERSON] , пакет документів на належні виплати був сформований на законного представника дитини - відповідача [PERSON] . Позивачем не зазначено конкретних строків її утримання, зазначено лише, що [PERSON] постійно проживав разом з позивачем та вів спільне господарство. Факт проживання не підтверджує жодним чином сімейних відносин між ними і не має значення для встановлення факту утримання [PERSON] . Офіційні виплати [PERSON] не могли бути основним та постійним джерелом засобів до існування його матері. Не надано підтверджень, що [PERSON] до мобілізації, а саме з 18.08.2023 був працевлаштований і мав змогу утримувати, окрім себе, ще інших осіб (а.с. 87-91). 10.06.2024 надійшов лист від уповноваженого представника військової частини [NUMBER] щодо неможливості бути присутнім 11.06.2024 в судовому засіданні, оскільки військовослужбовці військової частини [NUMBER] перебувають в зоні бойових дій. Повідомляє, що грошове забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця [PERSON] виплачується його дружині [PERSON] . З приводу виплат грошового забезпечення [PERSON] до військової частини [NUMBER] не зверталась, документів, що вона перебувала на утриманні сина, не надавала, тому рішень щодо відмови у виплаті грошового забезпечення [PERSON] військовою частиною [NUMBER] не приймалось.( а.с. 64-66). 29.08.2024 від третьої особи [INFO] , який має статус юридичної особи, надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просять розгляд справи провести без їх участі та врахувати, що перебування особи на утриманні повинен мати постійний характер, систематичний, протягом певного періоду часу (а. с. 113-117). В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Позивачка наполягала на тому, що дійсно перебувала на утриманні сина [PERSON] та має законне право на отримання виплат після його зникнення на війні. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Відповідач додатково повідомила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2008 року, який рішенням суду було розірвано у 2021 році. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Після того, як її колишній чоловік був призваний до збройних сил та зник, вона звернулась до військової частини [NUMBER] та почала отримувати грошове забезпечення. До звернення позивачки з позовом, вона добровільно перераховувала [PERSON] грошові кошти на картку позивача, що підтверджується платіжними інструкціями, але це з часом, це не влаштувало позивачку і вона звернулась з позовом до суду. Після того, вона зупинила перерахування коштів до вирішення справи в суді. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відмови в задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 14.03.1991, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірваний 26.02.1991 (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно із актом обстеження № 34 від 25.03.2024 року матеріально-побутових умов проживання, [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та постійно проживав разом з мамою і вели спільне господарство. [PERSON] не працює, здійснює постійний догляд за своєю хворою мамою, яка не може себе обслуговувати і самостійно не пересувається (а.с. 10). Відповідно до рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01.11.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.93) Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 94). Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.02.2024 р. [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , обмежена в пересуванні (а.с. 15). Відповідно до Сповіщення сім`ї №16 від 12.02.2024 року [PERSON] була повідомлена [INFO] про те, що її син солдат [PERSON] 09.02.2024 року під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, зник безвісти в зоні ведення бойових дій в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області (а.с. 16). Відповідно до листа №1/1567 від 28.02.2024 року зниклий безвісти [PERSON] , перебуває на обліку в [INFO] , відповідно до облікової карти був мобілізований 18.08.2023 року до в/ч [NUMBER] , подальше перебування військовослужбовця невідоме. У зв`язку з тим, що військовослужбовець має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] пакет документів на належні виплати був сформований на офіційного опікуна дитини [PERSON] та надісланий до в/ч [NUMBER] для подальшого розгляду (а.с. 19). Відомості щодо [PERSON] внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, дата набуття статусу особи, зниклої безвісти 13.03.2024 (а.с. 28-29). Згідно інформації фінансово-економічної служби військової частини [NUMBER] від 29.03.2024 р. виплати членам сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] не здійснювалися (а.с. 25). Відповідно до листа військової частини [NUMBER] грошове забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця [PERSON] виплачується дружині [PERSON] відповідно до постанови КМУ № 884. [PERSON] до військової чатсини [NUMBER] з приводу виплати їй грошового забезпечення не зверталась, документів підтверджуючих що вона перебувала на утриманні сина не надавала. Рішень щодо відмови у виплаті грошового забезпечення [PERSON] військовою частиною не приймалось (а.с.66) Відповідно до платіжних інструкцій від 12.04.2024, 14.04.2024, 23.03.2024, 20. 05.2024, 13.05.2024 відповідачка [PERSON] добровільно перераховувала позивачці [PERSON] через АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти, з призначенням платіжу «Для поповнення рахунку, [PERSON] , 50% з заробітної плати безвісти зниклого [PERSON] » (а.с.152-153). Відповідно до довідки АТ «Державний ощадний банк України від 19.11.2024, відповідачка [PERSON] добровільно перераховувала позивачці [PERSON] грошові кошти, з призначенням платіжу «Для поповнення рахунку, [PERSON] , 15% та 50% з заробітної плати безвісти зниклого [PERSON] » з 23.03.2024 по 20.05.2024 (а.с.158). Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] повідомила, що вона має дружні відносини з позивачкою, з відповідачем знайомі заочно, відносин ніяких немає. Вони були співмешканцями з [PERSON] , вважає що вона була його цивільною дружиною з 2022 року. Вона з [PERSON] періодично приїздили до його матері [PERSON] та бабусі в гості в приватний будинок, раз на тиждень, іноді раз на два тижні, допомагали на городі, [PERSON] рубав дрова. [PERSON] їздив до матері частіше, бо не завжди в неї виходило. Познайомились вони з [PERSON] 02.02.2022 та почали зустрічатись, але разом не проживали та окремого господарства не вели. В серпні приблизно 7-8 числа 2023 року, [PERSON] забрали на війну. Стосовно даного спору розуміє, що ділять гроші, а колишня дружина не дає гроші його матері, які нараховує військова частина. Виплати перестали нараховувати матері коли припинили платити заробітну плату. Позивачка проживає разом із бабусею [PERSON] , яка є інвалідом, вона нею опікується. [PERSON] допомагав матері із бабусею. [PERSON] працював та мав дохід, надсилав матері та бабусі гроші, тільки ту суму, на яку були спроможні або скільки просили. До розлучення [PERSON] проживав з колишньою дружиною. Вона перераховувала гроші, що нараховувались [PERSON], як військовому, позивачці. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , повідомив, що з позивачкою та відповідачкою знайомий добре, відносин немає ніяких. Спір розуміє щодо правильності розподілу грошей, бо хлопець [PERSON] зник на війні безвісті. Вважає що мати має отримувати кошти, а не колишня дружина. З [PERSON] знайомий з 2018-2019 року, краще почали спілкуватися коли перебували в окупації. [PERSON] знає десь близько 5 років. Проживав [PERSON] з мамою та бабусею, допомагав завжди, постійно привозив багато продуктів, забезпечував дровами, він періодично йому допомагав нести продукти, бо [PERSON] затарювався добре. Дівчина у його була, проживала в Чернігові. До війни [PERSON] працював електриком. Часто приїздив з дівчиною додому до матері. У позивачки, окрім [PERSON] , є ще діти, але чи допомагають вони чи ні позивачці він цього не знає. Йому відомо, що позивачка виїздила після початку війни за кордон в Польшу до свої інших дітей, залишала свою матір, але не на довгий період. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , повідомила, що відносини з позивачкою [PERSON] сусідські, відповідачку також знає, як колишню дружину [PERSON] , відносини у них нормальні. Розуміє, що мати втратила сина і немає виплат за сина. Колишня дружина [PERSON] раніше приїздила разом з [PERSON] на початку війни до матері та бабусі. Позивачка жила разом з матір`ю і [PERSON] останнім часом також проживав разом з ними. Іноді бачила, що [PERSON] приїздив вже і з новою дівчиною. [PERSON] допомагав і матері і бабусі по господарству, постійно приїздив з продуктами ну і, напевно, давав кошти, але цього вона вже не бачила. [PERSON] , [PERSON] , дійсно хвора, погано ходить. Позивачка дійсно виїздила за кордон, залишила свою матір і вона приходила до неї її провідати. Позивачка їздила до своїх інших дітей, а саме до сина [PERSON] , під час війни, який проживає в Польші, але не може сказати на який час вона їздила. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Так згідно ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», члени сім`ї, які вважаються утриманцями - це члени сім`ї померлого, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні. Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання особою інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні . Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Так, 18 серпня 2023 року [PERSON] було зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] , призначено види забезпечення та він почав отримувати регулярний дохід, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини від 18.08.2023 року. Відомостей про будь-який дохід [PERSON] та відповідна можливість утримувати позивачку у період до 18.08.2023 суду не надано. Суд також не бере до уваги надані позивачем копій квитанцій, на що також посилалась свідок [PERSON] , за період з 07.09.2023 по 09.02.2024 про переказ грошових коштів, з приміткою «зарплата, [INFO] , [PERSON] », оскільки вказані квитанції не містять інформації про відправника коштів та їх кінцевого отримувача. В суді доведена та обставина, що військовослужбовець [PERSON] дійсно почав отримувати офіційні виплати за період його служби з 18.08.2023 і зазначені виплати тривали короткий термін і не могли бути основним та постійним джерелом засобів до існування його матері, так як сама позивачка так і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [PERSON] , виїжджала за кордон, залишила свою матір [PERSON] та мешкала у інших своїх дітей, які не залучені до розгляду справи і відповідно, можливо, отримувала грошову допомогу від них також. Всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач в підтвердження своїх вимог щодо встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] належних доказів того, що [PERSON] мав змогу утримувати, окрім своєї неповнолітньої дитини, ще і позивачку. При цьому позивач просить встановити факт її утримання сином без зазначення часового проміжку, коли він здійснював чи міг здійснювати таке утримання. Крім того, судом не встановлено що позивач є особою пенсійного віку та не надано доказів, що вона оформила документи на постійний догляд чи є опікуном своєї матері [PERSON] .. Також, будь-яких рішень щодо відмови у виплаті грошового забезпечення саме [PERSON] військовою частиною не приймалось. Оцінюючи надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх доказів, суд приходить до висновку про недоведеність факту перебування її на утриманні. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed