Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за невиконане зобов`язання в загальному розмірі 2000 доларів США. Свої вимоги мотивувало тим, що наприкінці 2023 року з метою розширення власної житлової площі він активно вивчав пропозиції на ринку нерухомості у м. Вінниці. Однією із пропозицій, яка його зацікавила, була пропозиція про продаж квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником даної квартири представився [PERSON] , який при зустрічі повідомив, що у разі наявності наміру придбати квартиру необхідно дати завдаток у розмірі 1000,00 доларів США. Позивач погодився та 02 грудня 2023 року передав відповідачу кошти та отримав розписку в якій зазначено, що [PERSON] бере у позивача завдаток за продаж квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою, у розмірі 1000,00 доларів США, вартість квартири становить 115000,00 доларів США, а завдаток дійсний до 07 грудня 2023 року. Однак у заплановану дату укласти договір купівлі-продажу квартири не було можливим у зв`язку з відсутністю на території України дійсного власника цієї квартири. Дати укладення договору неодноразово відкладалися, однак договір купівлі-продажу квартири укладений так і не був. 16 липня 2024 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів, однак дана вимога відповідачем була проігнорована. З огляду на викладені обставини просить стягнути з [PERSON] на його користь завдаток в розмірі 1000,00 доларів США та додаткову суму у розмірі 1000,00 доларів США, в цілому 2000,00 доларів США в національній валюті на дату здійснення платежу по курсу встановленому Національним банком України та судові витрати (а.с.1-6). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідач був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року витребувано у позивача оригінал розписки від 02 грудня 2023 року, а також доказ в підтвердження, що квартира зазначена в розписці не належить позивачу. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 02 грудня 2023 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, відповідно до якої він підтверджує, що отримав від позивача 1000,00 доларів США у виді завдатку в рахунок продажу в майбутньому квартири за адресою: [ADDRESS] . Строк дії завдатку до 07 грудня 2023 року (оригінал розписки був витребуваний судом у позивача та знаходиться в матеріалах справи). З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №404438516 від 19 листопада 2024 року слідує, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Доказів про укладення договору купівлі-продажу цієї квартири матеріали справи не містять. Питання повноважень [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу квартири не є предметом спору. 16 липня 2024 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів у розмірі подвійного завдатку, а саме 2000,00 доларів США. Відомостей про повернення позивачу коштів матеріали справи не містять. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно із ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини 1 та 2 ст. 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17; постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, провадження № 12-42гс20). З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року справа № 296/10217/15. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За вимогами ст. 657 ЦК договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1ст. 220 ЦК України). Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Оскільки договір\~купівлі-продажу\~квартири,\~який за\~своєю формою\~та змістом\~відповідав би\~вимогам закону,\~між сторонами\~у справі\~укладено не\~було,\~та вони\~лише домовилися\~укласти такий\~договір в\~майбутньому,\~передана позивачем\~відповідачу грошова\~сума в\~розмірі 1000,00\~доларів США,\~є авансом,\~який підлягає\~поверненню позивачу незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу.\~. Такі висновки суду відповідають правовим висновкам сформованим Верховним Судом України в постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, та надалі підтримувалися Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 128/1885/14-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц та в інших. При цьому суд зазначає, що питання повноважень відповідача, не є предметом спору. При стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24). Виходячи з вищевикладеного суду вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000,00 доларів США. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 605,60 грн судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial