Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

представник [PERSON] адвокат Скіць С.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 16.06.2022 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого останній отримав у борг кошти у розмірі 800 доларів США та зобов?язався повернути їх до 01.10.2022. Факт передачі грошових коштів у сумі 800 доларів США відповідачу та його обов?язок повернути їх до 01.10.2022 підтверджується розпискою відповідача, яка написана ним власноруч в присутності свідка [PERSON] . У порушення договірних зобов?язань, що виникли між сторонами, [PERSON] до теперішнього часу борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов?язання. Таким чином грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, згідно ст.ст. 625, 1050 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Прострочення зобов?язання відповідачем настало з наступного дня після закінчення строку повернення позики, тобто з 02.10.2022. За весь період прострочення платежу (з дня прострочення виконання зобов?язання до дати ухвалення рішення) з відповідача, крім суми боргу, підлягають стягненню також три проценти річних з простроченої суми. Таким чином, за період з 02.10.2022 до 11.04.2024 розмір трьох процентів річних на суму боргу 800 доларів США становить 36,67 доларів США. Враховуючи викладене вище, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 800 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 31334,08 грн. та три проценти річних, нарахованих на суму позики, за період із дня прострочення виконання зобов`язання (з 02.10.2022) до дня ухвалення рішення, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.05.2024 позовну заяву представника [PERSON] адвоката Скіця Станіслава Миколайовича до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики залишено без руху. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Скіць С.М. у судове засідання не з`явилися. Представник направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та позивача. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 16.06.2022 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до розписки від 16.06.2022 [PERSON] , в присутності [PERSON] , отримав у борг від [PERSON] 800 (вісімсот) доларів та зобов`язався віддати суму коштів до 01.10.2022. На час розгляду справи грошові кошти відповідачем [PERSON] не повернуті, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 ЦК України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка підтверджує факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням їх повернути. Оскільки відповідачем не спростовано факт отримання в борг грошових коштів в сумі 800 доларів США за розпискою, і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 800 доларів США є обґрунтованими. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За змістом п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, яким на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, починаючи з 24 лютого 2022 року та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог представника позивача про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних належить відмовити. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, а також те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 31334, 08 грн., що еквівалентно становить за курсом НБУ станом на дату подання позову 800 (вісімсот) доларів США. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. На підтвердження надання правової допомоги представником позивача адвокатом Скіцем С.М. надано суду: договір про надання правничої допомоги від 24.01.2022; ордер серії СА № 1018889 від 28.01.2022; акт наданих послуг № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 24.01.2022; детальний опис робіт (наданих послуг) від 26.06.2024; квитанцію до прибуткового касового ордера від 26.06.2024. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, враховуючи заперечення сторони відповідача з приводу розміру правової допомоги, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що позивачем не були дотримані критерії розумності їх вартості з огляду на категорію справи. Тому, на думку суду, розмір правничої (правової) допомоги має бути зменшений та визначений у розмірі 10000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у даній справі, понесені позивачем, у виді сплаченої суми судового збору та витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial