Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гандзюк І.Р., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 24 травня 2004 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований у виконкомі Делятинської селищної ради, актовий запис № 8. У шлюбі сторони мають двох дітей, з яких одна дитина - [PERSON] , [INFO] , на момент подання позову є неповнолітнім та проживає разом з позивачем. Підставою для розірвання шлюбу є те, що тривалий час у сторін погіршилися відносини через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Шлюбні відносини припинено, з 2022 року сторони проживають окремо один від одного, спільне господарство та побут з того часу не ведуть, почуття любові та поваги один до одного втрачено, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24 травня 2004 року у виконкомі Делятинської селищної ради. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Гандзюк І.Р. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечувала щодо проведення заочного розгляду справи (а.с. 20). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві та шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідоме на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 року, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. 09 грудня 2024 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у суду матеріалами. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 24 травня 2004 року уклали шлюб, який зареєстрований у виконкомі Делятинської селищної ради, актовий запис № 8 (а.с. 4). У шлюбі сторони мають двох дітей, з яких одна дитина: [PERSON] , [INFO] на теперішній час є неповнолітнім (а.с.5). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство між ними не ведеться, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї, не підтримують подружніх стосунків, з 2022 року сторони проживають окремо один від одного. Відповідно до частини 9 та 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 та 3 ст. 55 цього Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. 3 та 4 ст. 56 цього Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що сторони припинили подружні відносини протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, їх шлюб існує формально. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у позивача не має. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений в зв`язку з категоричним запереченням позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат при подачі позову до суду, а, відтак, суд вважає за можливе судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved