Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Черкавський Ю.С., звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнювався. В обґрунтування позову позивачка вказала, що з 25 червня 2005 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенняv Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , які залишилися жити разом з нею, батько жодної участі у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, грошові кошти на їх утримання не надає. За час шлюбу було придбано 2 автомобілі: легковий - RENAULT DUSTER, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та фургон - RENAULT MASTER, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Зважаючи на те, що їй постійно потрібно виїжджати з дітьми, то RENAULT MASTER для цих цілей не придатний, а тому вважає, що в даному випадку за нею необхідно визнати право власності на RENAULT DUSTER, а у власності відповідача залишити RENAULT MASTER. Також, за час шлюбу було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності [NUMBER] , видане 30.12.2013 р. реєстраційною службою Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області, загальна площа будинку становить 222,5 кв.м., житлова - 51,8 кв.м. Даний будинок був зареєстрований за колишнім чоловіком, адже тоді сторони були однією сім`єю та не вбачали в цьому жодних проблем. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2,3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Вважає, що є всі підстави для збільшення частки домоволодіння, яке при поділі повинно перейти у її власність, виходячи з наступного: на її повному утриманні перебуває двоє дітей, відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, грошових коштів на їх утримання не надає. Діти є неповнолітніми та фактично не можуть проживати у одній кімнаті, адже є різної статі, мають необхідність у власному просторі для повноцінного розвитку та можливості дистанційного навчання у нинішніх реаліях. Крім того, враховуючи, що у власності перебуває ще 2 транспортні засоби та один з яких коштує більше і саме цей автомобіль вона просить залишити у власності відповідача, то необхідно врахувати, що частково різниця у вартості перекривається за рахунок будинку. Тому вважає, що є всі підстави для визнання за нею права власності на 2/3 частини домоволодіння. Враховуючи вищевикладене, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просить: - визнати спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та залишити у власності [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. - визнати спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності: автомобілі RENAULT DUSTER, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , та RENAULT MASTER, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль RENAULT DUSTER, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , залишивши у власності [PERSON] автомобіль RENAULT MASTER, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Просить також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судового засідання (Т.1 а.с.125). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.1 а.с. 207). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року витребувано від Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію про накладення арешту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та копію відповідного документу, на підставі якого було застосовано вид обтяження у виді арешту. Витребувано від Територіального сервісного центру №1241 інформацію про накладення арешту на рухоме майно, що зареєстроване на праві власності за [PERSON] , а саме транспортні засоби: - автомобіль RENAULT, DUSTER, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] ; - автомобіль RENAULT, MASTER, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , та копію відповідного документу, на підставі якого було застосовано вид обтяження у виді арешту (Т.2 а.с. 14-16). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2024 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] (Т.2 а.с. 67-69). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Бойка Ю.О. про зупинення провадження у справі (Т.2 а.с. 117, 119-120). Представник відповідача подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому він просить у задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що житловий будинок в [ADDRESS] , не є спільною власністю подружжя, а тому з підстав зазначених у позові не може бути поділений як спільна власність колишнього подружжя [PERSON] . Цей будинок був придбаний відповідачем 26.03.2005 року у стані готовності 28,51% і повністю добудований за рахунок його власних доходів та коштів його родичів. Він є титульним власником цього нерухомого майна. Позивачка діючи недобросовісно, замовчує про інше рухоме майно, придбане під час подружнього життя, яке складається із обладнання, побутової техніки, меблів та цінних речей. Посилання позивачки на те, що існують підстави для збільшення її частки у спільному сумісному майні подружжя, є надуманими та суперечать дійсним обставинам справи. В даному випадку і позивачка і відповідач проживають разом з дітьми в належному [PERSON] житловому будинку за [ADDRESS] , будучи забезпечені ним житлом і належними для проживання умовами з його сторони. Крім того, позивачка отримує від відповідача аліменти на утримання дітей, тобто утримують і виховують дітей сторони разом. (Т.1 а.с. 178). Представник позивачки подав до суду відповідь на відзив, у якій посилається на те, що доводи, викладені у відзиві не заслуговують на увагу. Відповідач мотивує вимогу про поділ транспортних засобів виявом зловживання права з метою завдати йому та його господарській діяльності шкоди. Але це право дружини та чоловіка, яке не може бути обмежене, а тим паче з тих посилань, які вказані у відзиві. Також відповідач посилається, що будинок був придбаний ним у стані готовності 28,51% та повністю добудований ним за рахунок його доходів. Звертають увагу, що рішення суду не свідчить про придбання відповідачем будинку, а свідчить про придбання ним будівельних матеріалів та обладнання. Також відповідачем не надано жодної технічної документації з метою визначення, як планувався даний будинок. Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Але сам відповідач, який посилається на цей факт повинен довести, які саме будівельні матеріали та обладнання належали йому, чого у відзиві зроблено не було. Тим паче будинок будувався за спільні кошти учасників по справі та позивачка приймала найактивнішу участь в цьому. Фактично аліменти, які сплачує відповідач є мінімальними, жодних додаткових грошей на потреби дітей він не надає. У зв`язку з цим вважають, що є всі підстави для збільшення частки. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (Т.1 а.с. 187-190). У судовому засіданні позивачка та її представник (у режимі відеоконференції) підтримали позов, просили задовольнити уточнені позовні вимоги, з підстав, зазначених у позові. Вважають, що є всі підстави для відступу від рівності часток у спільному майні, а саме збільшення її частки у житловому будинку до 2/3 частини, виходячи з того, що на її повному утриманні перебуває двоє дітей, які потребують окремих кімнат. Крім того, враховуючи, що у їх власності перебувають два транспортні засоби, один з яких коштує більше і саме цей автомобіль вони прохають залишити у власності відповідача, то частково різниця у вартості зараховується за рахунок житлового будинку. Відповідач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Також відповідач пояснив, що житловий будинок він купив за власні кошти, готовністю 28%, у 2013 році він добудував будинок і ввів його в експлуатацію. Транспортні засоби він також придбав за власні кошти. Він займається підприємницькою діяльністю, тому мав власні кошти для придбання автомобілів. Автомобілі знаходяться у його користуванні. Більше він користується RENAULT MASTER , оскільки він вантажний. Другим - RENAULT DUSTER користувалася позивачка. На автомобілі і житловий будинок накладено арешти в рамках кримінальної справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні (у режимі відеоконференції) заперечував проти задоволення уточненого позову, оскільки на спірне майно накладено арешт у кримінальному провадженні, в якому він являється потерпілим і заявив цивільний позов. Спірне майно покриває заявлений розмір цивільного позову. Вважає, що неможливо вчиняти дії щодо поділу майна, оскільки воно арештоване. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Судом встановлено, що сторони з 25 червня 2005 року перебували у шлюбі (Т.1 а.с.5), який розірвано рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року, яке набрало законної сили 23 липня 2021 року, справа №196/1094/20 (Т.1 а.с. 10-11). Сторони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження (Т.1 а.с. 6, 9). Під час перебування у шлюбі було набуто наступне майно: - автомобіль марки RENAULT MASTER, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; - автомобіль RENAULT DUSTER, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] від 13.07.2013 р. та [NUMBER] від 10.01.2017 р. (дата першої реєстрації 04.09.2012 р.), згідно яких власником автомобілів являється відповідач [PERSON] (Т.1 а.с. 86, 72). Також судом встановлено, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2005 р. у справі №2-442/2005 було визнано дійсним договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку (будівельних матеріалів та обладнання), що знаходиться по [ADDRESS] від 26 березня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та визнано за [PERSON] право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок (будівельні матеріали та обладнання), який знаходиться по [ADDRESS] . Зокрема, домоволодіння складається: А-1 - житловий будинок (фундамент - з/б блоки, цегляні стіни, перекриття із з/б плит), п/д - підвал під «А-1». Готовність придбаного житлового будинку складає 28,51% (Т.1 а.с. 183-184). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявна інформація про реєстрацію за відповідачем права власності на недобудований будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі вищевказаного рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2005 р. ( т.1 а.с. 181 зворот). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно САК №252843 від 30.12.2013 р., індексний номер: 15728164, право приватної власності щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , загальною площею 222,5 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м, зареєстровано реєстраційною службою Царичанського районного управління юстиції Дніпропетровської області за відповідачем [PERSON] (Т.1 а.с. 34 зворот), що також підтверджується даними з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.12.2022, номер інформаційної довідки: 316750062 (Т.1 а.с. 180-182). Тобто, спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , загальною площею 222,5 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м, введено в експлуатацію та зареєстровано право власності на будинок за відповідачем у період шлюбу, при цьому до шлюбу відповідачем згідно договору купівлі-продажу придбано незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 28,51 %. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року в справі №196/1572/19 у кримінальному провадженні № 12016040000000875 прийнято до спільного розгляду цивільний позов [PERSON] /третьої особи у справі/ до [PERSON] /відповідача у справі/ та ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи (життю), та накладено арешт на майно, що є власністю [PERSON] , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за реєстраційним номером [ADDRESS] та будинок недобудований за реєстраційним номером 28001998, який розташований за адресою: [ADDRESS] , які розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером 1225681300:04:161:0337 в межах ціни позову, а саме: 1 400 000,00 (один мільйон чотириста тисяч) гривень, шляхом заборони будь-кому відчужувати та розпоряджатися вищевказаним майном до прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні (Т.2 а.с. 6-8). Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року в справі №196/1572/19 у кримінальному провадженні № 12016040000000875 накладено арешт на рухоме майно, що є власністю [PERSON] , а саме: автомобіль RENAULT, DUSTER, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] ; автомобіль RENAULT, MASTER, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , в межах ціни позову, а саме: 1 400 000,00 гривень, шляхом заборони будь-кому відчужувати та розпоряджатися вищевказаним майном до прийняття остаточного рішення у даному кримінальному провадженні (Т.2 а.с. 4-5). Згідно повідомлення Слобожанського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 05.01.2024 р. №690, 15.04.2020 р. державним виконавцем Царичанського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Пилявець Т.С. накладено арешт на майно [PERSON] відповідно до виконавчого провадження №61806265 з примусового виконання ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.2020 року у справі №196/1572/19 про накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1225681300:04:161:0337 (Т.2 а.с. 31-34). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.12.2022 р. № 316750062, 15 квітня 2020 року внесено інформацію про державну реєстрацію обтяжень, вид обтяження: арешт нерухомого майна щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження: 36264425 (Т.1 а.с. 180 зворот-181). Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру МВС №1241 від 30.11.2023 р. №31/29-1241-6, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів на автомобіль RENAULT, DUSTER, 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та автомобіль RENAULT, MASTER, 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , власник - [PERSON] , згідно ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.12.2022 р. по справі №196/1572/19, наданою до ТСЦ МВС №1241 Дніпропетровською обласною прокуратурою, до Єдиного державного реєстру транспортних засобів 08 грудня 2022 року внесено обмеження «Заборона на відчуження» (Т.2 а.с. 19). Отже, на спірне майно накладено арешт у кримінальному провадженні. Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення ( ч.1, 2 ст. 70 СК України). Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що зазначено у ч. 1 ст. 61 СК України. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної власності на майно, набуте за час шлюбу. У постанові від 08 березня 2023 року у справі № 307/2148/16 Верховний Суд зазначив, що у правовідносинах про поділ майна подружжя предметом доведення є факт перебування сторін у шлюбі та набуття ними спірного майна у період шлюбу, спільність набуття якого презюмується сімейним законодавством, а спростування такої презумпції та доведення такого спростування про набуття спірного майна за особисті кошти покладено на відповідача в силу закону, який має доводити належними та достовірними доказами з дотриманням вимог диспозитивності цивільного процесу саме у тому процесі, у якому вирішуються такі вимоги за участі іншої сторони цього процесу, право якої щодо такого майна ґрунтується саме на такій презумпції, та яка має мати можливість заперечувати такі спростування у визначений процесуальним законом спосіб. Відповідачем не надано суду належних, беззаперечних та достовірних доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя, за виключенням придбаного незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 28,51 %. Як встановлено судом, на спірне майно накладено арешт у кримінальному провадженні у справі №196/1572/19. Доказів того, що у кримінальному провадженні було скасовано арешт на майно повністю чи частково суду надано не було. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у цивільній справі №723/826/19. Позивачка просить, зокрема, поділити спільне майно, а саме, визнати за нею право власності на автомобіль RENAULT DUSTER, номерний знак [NUMBER] , залишивши у власності відповідача автомобіль RENAULT MASTER, номерний знак [NUMBER] , та визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , залишити у власності [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Доказів того, що у кримінальному провадженні було скасовано арешт на спірне майно повністю чи частково суду надано не було. Фактично позовні вимоги спрямовані на виведення майна з-під арешту у кримінальному провадженні, що не узгоджується із завданнями цивільного судочинства. Суд зазначає, що в межах цивільного судочинства не вправі підміняти собою суд у кримінальному судочинстві. Також суд зазначає, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16 (провадження № 61-28728сво18), постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Тобто, якщо втрачається цільове призначення речі, то вона є не подільною. Прикладом неподільних речей є транспортні засоби, побутова техніка тощо. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 725/7187/19 викладена така правова позиція: «нерозумним було б тлумачення, яке б допускало можливість для одного із співвласників в спільній сумісній власності вимагати зняття арешту із неподільної речі в цілому чи навіть допускати конструкцію зняття арешту із «частки в спільній сумісній власності». Права та інтереси іншого співвласника в спільній сумісній власності на неподільну річ мають захищатися шляхом виплати компенсації». Застосовуючи зазначену правову позицію до спірних правовідносин, суд зазначає, що у даному випадку, оскільки на спірне майно подружжя накладено арешт у кримінальному провадженні, то права та інтереси іншого співвласника в спільній сумісній власності мають захищатися шляхом виплати компенсації. Відповідно належним та ефективним способом захисту цивільного права має бути вимога про стягнення грошової компенсації вартості частки майна у спільній сумісній власності подружжя. Щодо позовних вимог про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя автомобілів та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, то суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), зокрема у п.70: «70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна». Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя слід відмовити, оскільки такі позовні вимоги не являються ефективним способом захисту. Оскільки судом не здіснюється поділ майна подружжя, відповідно суд не надає оцінку доводам позивачки щодо відступу від засад рівності часток подружжя, а також не визначає частки сторін у спірному майні. Отже, враховуючи вищевикладене, те, що запропонований позивачкою спосіб поділу спільного майна подружжя, шляхом присудження майна, яке арештоване у кримінальному провадженні на забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні та відшкодування шкоди потерпілому, фактично призведе до виведення такого майна з-під дії заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, що не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства, враховуючи, що позивачка не позбавлена можливості захистити свої майнові права шляхом пред`явлення до відповідача позову про стягнення грошової компенсації її частки у спільному майні подружжя, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене, те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачкою, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed