Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 326969,73 грн. та 4904,55 грн. судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 18.11.2021 сторони уклали договір кредиту та страхування № Z65.00612.008982726 (далі - Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 149999,00 грн, зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до Кредитного договору. Станом на дату подання заяви Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, у зв`язку з чим Позивач змушений був звернутись до суду. Ухвалою від 16.09.2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 38). Відповідач 18.11.2024 скерував до суду заперечення на позовну заяву, у яких зазначає, що дійсно 18.11.2024 уклав з Позивачем Кредитний договір. Проте у лютому 2022 року після початку агресії з боку росії був змушений покинути фактичне місце проживання і залишився без засобів існування, тому не міг виконувати свої зобов`язання перед Позивачем у повній мірі. Вказує, що його дохід через військовий стан суттєво зменшився з моменту підписання Кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Зазначає, що вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань не отримував. Вважає, що Банк неправомірно хоче стягнути відсотки за користування кредитом до закінчення дії Кредитного договору, оскільки такий закінчується в листопаді 2026 року. Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених вище. Представник позивача в судове засідання не з`явився, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у позовній заяві зазначає, що просить проводити розгляд справи у їх відсутності. Окрім цього, скерував до суду письмові пояснення на заперечення Відповідача, у яких зазначає, що Відповідач не надав доказів виникнення у нього форс-мажорних обставин. Також вказує, що помилковим є твердження Відповідача стосовно того, що позов подано передчасно, оскільки, у пункті 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 1.12.2 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. У разі затримання Клієнтом сплати частини Кредиту та/ або процентів щонайменше на 1 (один) календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати повернення Кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо Кредитодавець відповідно до умов Договору вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення Кредиту, такі платежі або повернення Кредиту здійснюються клієнтом протягом 30 календарних днів, з дня одержання від Кредитодавця такої вимоги надісланої листом через установу зв`язку. До направлення позовної заяви до суду Позивач здійснював заходи досудового врегулювання спору шляхом скерування Відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Зазначає, що відповідно до п.1.6 Кредитного договору строк дії Договору та дата повернення кредиту до 18.11.2026. \~ \~ \~ \~Суд, з`ясувавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 18.11.2021 сторони уклали договір кредиту та страхування № Z65.00612.008982726 (а. с. 15-18). Вказаний факт не заперечує і Відповідач. Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 149999,00 грн, зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У частині 1 статті 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.\~612\~ЦК України визначає, що боржник, у цьому випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі 149999,00 грн., що зокрема підтверджується меморіальним ордером №\~7196434 від 18.11.2021 (а. с. 23). Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав та не спростовує зазначене і у своїх письмових поясненнях. У пункті 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 1.12.2 Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. У разі затримання Клієнтом сплати частини Кредиту та/ або процентів щонайменше на 1 (один) календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати повернення Кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо Кредитодавець відповідно до умов Договору вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення Кредиту, такі платежі або повернення Кредиту здійснюються клієнтом протягом 30 календарних днів, з дня одержання від Кредитодавця такої вимоги надісланої листом через установу зв`язку. Як вбачається з матеріалів справи, останню сплату по Кредитному договору Відповідач здійснив 20.05.2023 (а. с. 24 зворотня сторона). Отже, згідно з довідкою-розрахунком заборгованості, станом на 10.07.2024, загальна сума заборгованості за кредитом становить 326969,73 грн, яка складається із: 146964,95 грн - прострочений борг; 180004,78 грн - прострочені проценти (а.\~с.\~25). Позивач 07.05.2024 року направляв Відповідачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, однак останній належним чином не відреагував та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав (а.\~с.\~26-27). Щодо форс-мажорних обставин, на які посилається Відповідач, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Так, у пункті 12 Договору передбачено, що Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання свої зобов`язань за цим Договором у випадку, якщо вони доведуть, що порушення сталось внаслідок випадку, або настання і дії обставин. що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які Сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин належать події, передбачені ЦПК України (форс-мажорні обставини), які засвідчуються Торгівельно-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними палатами та/або факт настання яких встановлений законодавством. Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Відповідно до п. 6.1 Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14 Закону України «Про торгово-промислову палату в Україні», а також визначених договором, контрактом, угодою і т.д. Тобто, засвідчення форс-мажорних обставин відбувається за конкретним зобов`язанням фізичної особи за конкретним договором. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Торгово-промислова палата України може прийняти рішення про засвідчення форс-мажору або про відмову в цьому. Отже, за нормами чинного законодавства підтвердження форс-мажору здійснюється шляхом подання відповідної заяви до Торгово-промислової палати України та отримання сертифікату. Інших варіантів поки що не передбачено. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Такі правові висновки були викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.02.2018 у справі №\~926/2343/16, від 15.06.2018, у справі №\~915/531/17, від 16.07.2019, у справі №\~917/1053/18, від 26.05.2020, у справі №\~918/289/19, від 17.12.2020, у справі №\~913/785/17, від 25.11.2021, у справі №\~905/55/21, від 30.11.2021, у справі №\~913/785/17, від 25.01.2022 у справі №\~904/3886/21, від 19.08.2022 у справі №\~908/2287/17. Однак, Відповідач не надав доказів виникнення у нього форс-мажорних обставин. Окрім цього, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє Відповідача від виконання зобов`язань за Кредитним договором, а лише може звільнити від відповідальності за порушення зобов`язань. У цій ситуації Позивач не стягує з Відповідача жодних платежів (штрафів/пені, інше) за порушення/невиконання ним зобов`язань по Кредитному договору. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження у судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved