Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

у серпні 2024 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 31 грудня 2003 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] 2010 року народження. Останнім часом сімейні стосунки погіршилися, зникло почуття любові та розуміння. Сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, а тому позивач просить суд розірвати шлюб. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2024 року цивільну справу № 753/16556/24 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 29 серпня 2024 року. Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 11 вересня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 26 вересня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 24 жовтня 2024 року. 22 жовтня 2024 року на електронну пошту суду від імені відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання не було підписано ЕЦП відповідачки. Судове засідання призначене на 24 жовтня 2024 року було відкладено на 27 листопада 2024 року на 11:30 год. У судове засідання призначене на 27 листопада 2024 року сторони не з`явилися, позивачем до суду було подано заяву із змісту якої вбачається, що позовні вимоги він підтримує. Повістка адресована відповідачці повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання смс-повідомлення про виклик до суду на номер телефону, зазначений у матеріалах справи, та яке, відповідно до довідки, що міститься у матеріалах справи вона отримала 24 жовтня 2024 року. Разом з тим, виклик до суду надсилався на електронну пошту, з якої до суду від імені відповідачки було надіслано клопотання про відкладення розгляду справи та він був доставлений до електронної скриньки 24 жовтня 2024 року. У заяві, яка була подана до суду від імені відповідачки про відкладення розгляду справи зазначалось, що відповідачка з дітьми тривалий час проживає за кордоном та бажає скористатись допомогою адвоката. В той же час, станом на 27 листопада 2024 року до суду не звертався із клопотанням адвокат, який би діяв від імені відповідачки, для ознайомлення із матеріалами справи чи із заявою про вступ у справу як представник відповідачки. При цьому суд зазначає, що розгляд справи відкладався судом більше ніж на місяць, а отже учасникам справи чи їх представникам було надано достатньо часу для підготовки до участі у судовому засіданні чи для подання заяв з процесуальних питань. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить наступного висновку. Встановлено, що 31 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 239, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , (яка наразі є повнолітньою), про що свідчить копія свідоцтва про народження, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1076, серія [NUMBER] ; та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4078, серія [NUMBER] . Позивач у позовній заяві, зазначає, що спільне життя з відповідачем припинене, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із сторін. У заяві, яка була подана до суду від імені відповідачки, зазначено, що відповідач та діти тривалий час проживають поза межами України. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини перша статті 24 СК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу.

Outcome: approved