Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Відповідно до прохальної частини позовної заяви, [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь аліменти для її утримання, щомісячно в розмірі 1/5 частки його заробітку, починаючи з 26.09.2024 і до досягнення спільною донькою подружжя [PERSON] , [INFO] , трьох років. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 13.10.2023 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, між [PERSON] , 1987 р.н., та [PERSON] , 1984 р.н., було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2754. Від подружнього життя у позивача з відповідачем є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з початку вересня 2024 року, через систематичний психологічний тиск зі сторони відповідача, його неналежну та негідну поведінку, постійні невмотивовані дорікання, подружжя припинило спільне проживання. [PERSON] пояснює, що відповідач припинив матеріально утримувати її та спільну доньку. В добровільному порядку позивач не має наміру надавати аліменти ні на утримання дитини, ні на дружини. Оскільки позивач перебуває у декретній відпустці та не отримує доходу, вона потребує матеріального забезпечення від відповідача. З огляду на вказані обставини, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.11.2024 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.11.2024 адвокатом Марченко Вікторією Анатоліївною, яка діє в інтересах [PERSON] , подано відзив на позовну заяву. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що відповідач завжди ставився з повагою до позивачки та робив усе необхідне для збереження шлюбних відносин та забезпечення сім`ї усім необхідним. Рішення про окреме проживання з донькою позивачем було прийнято самостійно, [PERSON] болюче переживає розлуку з сім`єю. Пояснює, що відповідач є батьком трьох неповнолітніх дітей та є платником аліментів на їх утримання. Відповідач на трьох дітей сплачує аліменти у загальному розмірі 66,67% з усього його заробітку (доходу). В той же час, позивачка просить суд стягувати 1/5 частини від заробітку відповідача, тобто 20 %. У випадку задоволення позовних вимог позивачки, з відповідача може бути стягнуто 86,67% його заробітку. Таким чином, вимога позивачки про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/5 частки доходу відповідача щомісячно є такою, що може поставити відповідача в скрутне матеріальне становище, оскільки він не має іншого доходу, окрім отримання грошового забезпечення від проходження військової служби. Водночас, позивачка - старший лейтенант [PERSON] , є ад`юнктом наукового відділу організації підготовки та атестації науково-педагогічних кадрів науково-методичного центру організації наукової та науково-технічної діяльності Національного університету оборони України та отримує грошову компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень у м. Києві. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.11.2024 позивачка є власником нерухомого майна. Таким чином, за твердженням представника відповідача, позивач наводить неправдиві відомості в тексті позовної заяви щодо особи відповідача. 25.11.2024 [PERSON] звернулася до суду із заявою про проведення розгляду справи за її відсутності. Також, позивач вказала, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Під час ухвалення судового рішення, просила суд взяти до уваги обставини наведені у відзиві та підтверджені долученими до нього доказами. Відповідач також просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що від утримання дружини та доньки ніколи не ухилявся. Позивач самостійно прийняла рішення проживати окремо, водночас остання користується самостійно автомобілем, який було придбано в шлюбі, та спільними коштами подружжя, а також отримує компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень у м. Києві. Суд враховує, що позивач обізнана про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять її клопотання про розгляд справи у її відсутності, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.10.2023 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, між [PERSON] , 1987 р.н., та [PERSON] , 1984 р.н., було зареєстровано шлюб, актовий запис № 2754. У шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , долученою позивачем до матеріалів справи. Відповідно до Витягу із наказу начальника Національного університету оборони України від 03.09.2024 № 212, [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03.09.2024 по 29.04.2027. Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до статті 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. 1 статті 80 Сімейного кодексу, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 84 Сімейного кодексу встановлює, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз наведених положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, згідно правового висновку викладеного у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2018 року у справі 161/16931/16-ц (провадження № 61-23149св18): «Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом». Вказаний висновок також викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час судового розгляду, встановлено, що [PERSON] є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується довідкою від 19.11.2024 №502/78, виданою військовою частиною [NUMBER] . Відповідно до змісту довідки вбачається, що бригадний генерал [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом осіб офіцерського складу та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] з 11.02.2024 по теперішній час. Також, судом встановлено, що відповідач є батьком трьох неповнолітніх дітей. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова справа № 544/1429/18 вирішено зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2010 року по справі № 2-1836/2010, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки від 25.10.2024 року № 2308, виданої військовою частиною [NUMBER] , встановлено відрахування аліментів в розмірі 16,67% з щомісячного грошового забезпечення відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Аліменти перераховані на рахунок [PERSON] , що підтверджується звітами про здійснені відрахування та виплати на користь [PERSON] за період з 7 червня 2023 року по 31 грудня 2023 та з 1 січня 2024 рок по 09 березня 2024 року. Згідно судового наказу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області справа №346/2314/23 наказано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 травня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки від 25.10.2024 р. № 2309, виданої військовою частиною [NUMBER] , встановлено відрахування аліментів в розмірі 25 % з щомісячного грошового забезпечення відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Аліменти перераховані на рахунок [PERSON] , що підтверджується звітами про здійснені відрахування та виплати на користь [PERSON] за період з 7 червня 2023 року по 31 грудня 2023 та з 1 січня 2024 рок по 09 березня 2024 року. Судом також встановлено, що Галицьким районним судом міста Львова 14.10.2024 видано судовий наказ у справі №461/8362/24 за заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки. Наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.10.2024 року (дня подачі заяви до суду) та до досягнення дитиною повноліття. Отже, твердження позивача, про те, що вона не отримує коштів на утримання дитини не відповідають дійсності. Беручи до уваги вищенаведене, відповідач має сплачувати аліменти у розмірі 66,67% з його заробітку (доходу) щомісячно. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено усі докази наявні в матеріалах справи, в тому числі на предмет відповідності вимогам належності та допустимості доказів. Поряд з цим, жодних даних, які б свідчили про фактичну потребу позивача у матеріальній допомозі чи її нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення матеріали справи не містять. Окрім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.11.2024 [PERSON] є власником нерухомого майна: 1.Тип об`єкта: земельна ділянка, Кадастровий номер: 6124688600:01:001:1419 Опис об`єкта: Площа (га): 0.0405 Вид спільної власності: спільна часткова, Розмір частки: 1/2 Власники: [PERSON] 2.Тип об`єкта: земельна ділянка, Кадастровий номер: 6124688600:01:001:0371 Опис об`єкта: Площа (га): 1.8823 Вид спільної власності: спільна часткова, Розмір частки: 1/2 Власники: [PERSON] 3.Тип об`єкта: земельна ділянка, Кадастровий номер: 6124688600:01:001:0895 Опис об`єкта: Площа (га): 0.1186 Вид спільної власності: спільна часткова Розмір частки: 1/2 Власники: [PERSON] 4. Об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт Тип об`єкта: гаражний бокс Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 44 Адреса: Львівська обл., м. Львів, №1 товариство власників приватних гаражів, гараж 573 Вид спільної власності: спільна часткова Розмір частки: 1/4 Власники: [PERSON] 5.Тип об`єкта: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 45.2, житлова площа (кв.м): 19.1, матеріали стін: цегла, Опис: складається з двох житлових кімнат та кухні Адреса: [ADDRESS] Розмір частки: 1 Власники: [PERSON] 6.Тип об`єкта: квартира, об`єкт житлової нерухомості: Так Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 27.1, житлова площа (кв.м): 16.2, Опис: комора в підвалі 8,4 кв.м. Адреса: [ADDRESS] Вид спільної власності: спільна часткова Розмір частки: 1/2 Власники: [PERSON] . Варто також відзначити, що відповідач у судовому засіданні наголосив на тому, що рішення про залишення спільного місця проживання позивач прийняла самостійно без обговорення з ним. Натомість, відповідач готовий до повернення дружини та відновлення спільного проживання подружжя, а також піклування про сім`ю. Відповідач зазначив, що він жодним не чинив психологічний тиск на дружину, не демонстрував неналежної та негідної поведінки, не пред`являв їй невмотивованих дорікань. Крім того, поза увагою позивача залишено і те. що згідно ст. 128 Кодексу законів про працю України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Отже, очевидним є те, що у даній ситуації для задоволення у повному обсязі вимог позивача та одночасного дотримання наведених вище норм КЗпП слід ставити питання про зменшення розміру аліментів, які сплачує відповідач, частина яких сплачується на спільну дитину позивача та відповідача. Варто також відзначити, що вказуючи на норми закону згідно яких право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу, позивач не наводить належних даних про її непрацездатність, посилаючись виключно на перебування у декретній відпустці, тобто фактично ототожнюючи ці поняття. Крім того, зазначаючи норми Сімейного кодексу, згідно яких дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, позивач не вказує чи є якісь перешкоди для проживання дитини разом з батьком, адже згідно ст. 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї , а батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У цьому контексті суд відзначає, що як позивач, так і відповідач є діючими військовослужбовцями, а отже їх стосунки з фактичним роботодавцем регламентуються одними і тими ж нормативними актами, а жодних застережень щодо піклування про дитину від відповідача в ході розгляду справи не висловлено. Підсумовуючи вищенаведене, на переконання суду, позивачем не долучено до матеріалів справи належних доказів, а також не наведено достатніх аргументів, які б свідчили про наявність законних підстав для задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору. Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати щодо сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed