Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

22 листопада 2024 року представник відповідача - адвокат Єрньєй А.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що 22.10.2024 року Роменським міськрайонним судом Сумської області було винесено рішення по справі №585/3296/24 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким відмовлено у задоволенні позову, проте не вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. з позивача. Сторони в судове засідання не з`явилися, проте належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи проводиться за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до наступного висновку. Пунктом 3 частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати . Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Так, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області по справі №585/3296/24 від 22.10.2024 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено. Під час розгляду зазначеної цивільної справи представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просив про стягнення судових витрат разом з докази понесених відповідачем судових витрат, а саме: договір № 55/2024 про надання правничої допомоги від 29.08.2024, укладений між адвокатом Єрньєй А.А. та [PERSON] , акт прийому-передачі наданої правничої допомоги гонорару № 1 в порядку виконання Договору № 55/2024 про надання правничої допомоги від 30.08.2024 р., згідно якого адвокатом отримано гонорар у розмірі 2000 грн. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatismutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimitedv. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). На підтвердження надання правової допомоги представником відповідача надано суду договір № 55/2024 про надання правничої допомоги від 29.08.2024, укладений між адвокатом Єрньєй А.А. та [PERSON] , акт прийому-передачі наданої правничої допомоги гонорару № 1 в порядку виконання Договору № 55/2024 про надання правничої допомоги від 30.08.2024 р., згідно якого адвокатом отримано гонорар у розмірі 2000 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким заяву про відшкодування судових витрат задовольнити.

Outcome: approved