Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі за текстом АТ «Ощадбанк») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12414,32 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що на підставі Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 18 грудня 2018 року між позивачем та відповідачкою було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідачка отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 12500,00 грн. зі строком користування кредитом 60 місяців, тобто до листопада 2023 року, зі сплатою 36,00 % річних за користування кредитними коштами, окрім Грейс-періоду, протягом якого процентна ставка складає 0,001 % річних за користування кредитними коштами у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної карти. AT «Ощадбанк» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 31 серпня 2022 року у відповідачки перед позивачем виникла заборгованість, яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) у сумі 8852,14 грн.; комісії за отримання готівки за рахунок кредитних коштів у сумі 327,42 грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 575,78 грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 169,10 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 697,59 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 41,93 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 1719,54 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 30,82 грн., та склала загальну суму 12414,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, оскільки остання ухилилась від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача. Представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилась, але до суду від неї надійшла заяви, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка про дату, час і місце судового засідання двічі повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так,\~судом,\~відповідно до\~частини 6\~статті 128\~ЦПК України,\~надсилались судові\~повістки про\~виклик відповідачки\~у судове\~засідання за\~адресою місця\~проживання відповідачки,\~зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку,\~однак,\~згідно з\~поштовими конвертами\~з судовими\~повістками,\~що повернулись\~до суду\~з довідками\~відділення «Укрпошти»\~з позначками\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~свідчить про\~неможливість вручення\~відповідачці судових\~повісток,\~та,\~відповідно до\~частини 8\~статті 128\~ЦПК України,\~в такому\~випадку вважається,\~що судові\~виклики вручені\~відповідачці належним\~чином.Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідачки в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 14 листопада 2022 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представників позивача, що викладена у позовній заяві та заяві, поданих до суду, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ «Ощадбанк» (а. с. 28-29, 30-31, 32-33) та [PERSON] (а. с. 6, 6 зворотна сторона), відповідно до Заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (далі за текстом Заява), Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі за текстом Договір) 18 грудня 2018 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 12500,00 грн. зі строком кредитування 60 місяців у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну карту зі сплатою за користування кредитом 36,00 % річних за весь період, окрім Грейс-періоду, протягом якого процентна ставка складає 0,001 % річних за користування кредитними коштами у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної карти (а. с. 7-13, 14, 15-16, 16 зворотна сторона-17, 17 зворотна сторона, 18). Згідно з пунктом 3.1 Заяви відповідачка ініціювала та погодилась на одержання (збільшення) Кредиту та погодилась з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору, а також підтвердила укладення між нею та Банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій Заяві. Відповідно до пункту 1.7 Розділу ХХІІ Договору, договір діє до повного виконання Клієнткою всіх грошових зобов`язань за кредитним договором, перебіг строку кредитування починається з дати надання Банком Клієнту кредиту / встановлення ліміту кредитування. Згідно з пунктом 1.14.1 Розділу ХХІІ Договору відповідачка зобов`язалась своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені кредитним договором. Відповідно до пункту 9.1 Договору за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнткою будь-якого грошового зобов`язання перед Банком у розмірі та в строки, передбачені Договором, Банк має право нарахувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, якщо інше не передбачено Договором. Згідно з пунктом 9.5 Договору Клієнт зобов`язаний відшкодувати Банку витрати, здійснені останнім з метою вжиття заходів з судового захисту прав та інтересів, порушених Клієнтом, заходів судового та іншого передбаченого Законодавством примусу Клієнта до належного виконання зобов`язань за Договором, в тому числі, але не виключно, витрати на оплату юридичних послуг. В порушення умов зазначеного кредитного договору, відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого в неї перед позивачем виникла заборгованість, яка, згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 31 серпня 2022 року, з урахуванням заборгованості за основним боргом (кредитом), комісії за отримання готівки за рахунок кредитних коштів, пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом,\~склала загальну\~суму 12414,32 грн. (а. с. 26-27). Користування відповідачкою\~кредитними коштами\~підтверджується виписками\~по картковому\~рахунку за\~період з\~02\~листопада 2018\~року по\~15\~серпня 2019\~року,\~з 16\~серпня 2019\~року по\~31\~серпня 2022\~року (а.\~с.\~19-22,\~23-25). Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже,\~акцептуючи пропозицію\~банку,\~відповідачка 18\~грудня 2018\~року своїм\~підписом у\~Заяві на\~встановлення (збільшення)\~відновлювальної кредитної\~лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підтвердила, що між нею та позивачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору. Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом. В силу частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що АТ «Ощадбанк», позивачем у справі, був наданий [PERSON] , відповідачці у справі, кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, відповідачка всупереч вимог чинного законодавства та Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 грудня 2018 року, Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, належним чином свої зобов`язання з повернення кредиту та процентів за користування кредитом не виконала та не здійснювала повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз`яснень, що викладені у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, судам роз`яснено, що за змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Судом не встановлено, що відповідачка не виконала зобов`язання по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому вона має сплатити втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), три проценти річних від простроченої суми, пеню. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 31 серпня 2022 року становить 12414,32 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом (кредитом) у сумі 8852,14 грн.; комісія за отримання готівки за рахунок кредитних коштів у сумі 327,42 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 575,78 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 169,10 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 697,59 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 41,93 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 1719,54 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 30,82 грн. (а. с. 26-27). Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачкою до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] , відповідачки у справі, наведеної вище заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2018 року є доведеними, а тому є такими, що підлягають задоволенню, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2481,00 грн., сплаченого позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена меморіальним ордером № 2751236616 від 14 вересня 2022 року (а. с. 1). На підставі статей 207, 525, 526, 527, 530, 549, 550, 625, 634, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved