Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] 07.08.2024 звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що спільне подружнє життя із ним спочатку складалось добре, вони піклувались один про одного, вели спільне господарство та виховували дітей. Однак, з часом чоловік змінив своє ставлення до неї, почав вчиняти сварки через побутові питання, які переростали в скандали. Разом з тим, він безпідставно її ревнував. Під час сварок відповідач ображав її нецензурними словами, не поважав її як дружину, в результаті чого вони припинили подружні відносини більше трьох місяців. На її неодноразові зауваження змінити своє ставлення до сім`ї чоловік не реагує. Зазначає, що вони виявилися людьми з різними характерами та поглядами на життя, проживають окремо. Вказує, що, спільного господарства не ведуть, їх шлюб існує лише формально. Подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, та інтересам їхніх дітей, просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення у справі, просить справу розглядати у її відсутності, повернути їй дівоче прізвище « [PERSON] » (а.с.31). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2\~ст.247 ЦПК України. За таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281\~ЦПК України заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, з долученого до справи свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] та копії свідоцтва про народження (а.с.6-7) видно, що сторони зареєстрували шлюб 21.11.2002 у селі Суховоля Городоцького району Львівської області, актовий запис № 29, в шлюбі мають двоє дітей: дочку [PERSON] (повнолітня), [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , через поведінку відповідача сімейні відносини між ними зіпсувались, більше трьох місяців припинили подружні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору щодо майна, а також стосовно місця проживання дітей немає. Позивачка, як убачається із змісту позову просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що примирення і подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачкою, враховуючи її прохання при подачі позову.

Outcome: approved