Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

15.08.2024 року позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі представника Горшкодер В.О. звернулися до суду через систему «Електронний суд» з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14.01.2023 року між сторонами за допомогою сайту позивача було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1141-0629, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6000,00 грн., на заявлений строк 10 днів, строк кредитування 300 днів зі сплатою 2,5 % в день за зниженою процентною ставкою або 3,0% в день за стандартною процентною ставкою. Позивач виконав свої зобов`язання за договором. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором в розмірі 30000,00 грн та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 21.10.2024 року, через підсистему «Електронний суд» представник відповідача надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання кредиту, а надана позивачем копія договору, який відповідачем не підписаний, та Правила не можуть підтверджувати факт існування боргу. У доданих до позову документах жодних належних доказів про те, що відповідач нібито отримував зазначений в позові кредит, немає. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують реальний розмір нібито отриманого відповідачем кредиту та розміру заборгованості за кредитним договором, відсутня повна інформація про рух коштів по рахунку, та інша інформація, що має значення для вирішення даного спору, тому позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості за договором.\~Таким чином,\~твердження позивача,\~що розмір\~заборгованості за\~вказаним в\~позові кредитом\~нібито становить\~59700\~грн.\~є безпідставним\~та не\~підтверджено належними\~та допустимими\~доказами.Крім того, даний договір не містить чітко визначеної процентної ставки за користування кредитом. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що встановлена у формі сплати чітко визначеного в договорі розміру процентів за користування кредитними коштами. А тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. В судове засідання представник позивача не з`явився, справу просили розглянути у відсутність їх представника, проти винесення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, через канцелярію суду представник подала заяву в якій в задоволенні позову просила відмовити, справу розглянути у відсутність сторони позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 14.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1141-0629, який було підписано одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А3994, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 6000,00 грн, строком на 10 календарних днів, тобто до 23.01.2023 року (п. 2.3 кредитного договору). Згідно п. 4.6. Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування ним, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 4.8 Договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів (до 10.11.2023 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування. Позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит, проценти за користування кредитом та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо така буде) не пізніше ніж в останній день Строку кредитування, вказаного у п. 4.8 цього Договору (п. 5.1). Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1141-0629 від 14.01.2023 року, на рахунок відповідача з № [NUMBER] , зараховано 14.01.2023 року суму в розмірі 6000,00 грн. Вказаний рахунок також зазначений відповідачем в розділі 12 Договору (Реквізити сторін). Згідно\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7,12\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Тож, уклавши Договір кредиту № 1141-0629 від 14.01.2023 року його сторони досягли усіх істотних умов щодо взятих на себе зобов`язань. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за нею станом на 25.06.2024 року рахується заборгованість у розмірі 59700,00 грн, що складається з: прострочена заборгованість за кредитом 6000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 53700,00 грн. Разом з тим, як зазначено представником, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а сааме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 29 700,00 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 30 000,00 гривень, а тому просять у цьому позові стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 6 000,00 грн; прострочену заборгованість за нарахованими процентами 24 000,00 грн, що разом становить 30000,00 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК\~\~України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та за процентами підлягають задоволенню, оскільки надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. При цьому, суд, при розгляді вказаної справи бере до уваги, що відповідач отримала та користувалася вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи, тобто використовувала їх на власний розсуд, а тому суд вважає, що відповідач знала, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах визначених позивачем, як і не спростовано наявності боргу та не наведено власного контр розрахунку, відтак поданий позивачем розрахунок суми боргу суд вважає правильним та таким, що достовірно підтверджує наявну заборгованість відповідача перед позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved