Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 19.02.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна посилаючись на те, що [INFO] помер батько [PERSON] , сторони є спадкоємцями у рівних частках по спадкового майна, яке складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] . Позивачем на частину зазначеної квартири отримано свідоцтво про право на спадщину та зареєстровано право власності інший спадкоємець [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом, подала до нотаріальної контори лише заяву про прийняття спадщини. Після смерті\~спадкодавця,\~квартира перебуває\~у користуванні\~родичів останньої,\~яка не\~дозволяє [PERSON] \~користуватися зазначеною\~квартирою.\~Вважає,\~що [PERSON] \~навмисно не\~отримує свідоцтво\~про право\~на спадщину\~з метою\~уникнення поділу.\~Так,\~як зазначена\~квартира,\~на думку\~позивача є\~неподільною,\~тому звернулась\~до суду\~з позовом\~про припинення\~права власності\~ [PERSON] ,на\~частку у\~квартирі та\~стягнення в\~рахунок грошової\~компенсації майна,\~яке підлягає\~поділу з\~відповідача 474352,50\~грн. В судове засідання представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідачка та її представник, а також третя особа, в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21.02.2024 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду 27.05.2024 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 20.06.2024 року. У судовому засіданні, яке відбулося 02.09.2024 року, протокольною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] . 26.11.2024 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] , що підтверджується даними довідки МВ РАЦС Хмельницького МРУЮ №1676-03-28 від 25.08.2005 року. Даними спадкової справи №441-2005 підтверджується, що сторони є спадкоємцями у рівних частках по спадкового майна, яке складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] . Позивачем на частину зазначеної квартири отримано свідоцтво про право на спадщину 13.10.2021 року та зареєстровано право власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.10.2021 року. Інший спадкоємець [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом, подала до нотаріальної контори лише заяву про прийняття спадщини. Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 05.07.2024 року підтверджується, що оціночна вартість зазначеної квартири складає 948602 грн. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав Судом вбачається, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за\~рішенням суду\~на\~підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд вважає, що при\~розгляді вимоги\~одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні\~шляхом отримання\~від інших співвласників\~грошової компенсації\~вартості його частки,\~виділ якої є неможливим, необхідне встановлення наступних\~обставин: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація за таке володіння; чи спроможні інші співвласники виплатити компенсацію в рахунок визнання права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що представником позивача не наведено аргументів та не представлено доказів, які підтверджують вище зазначені обставини, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими. За таких обставин, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог. 5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування За приписами 15\~Цивільного кодексу України\~кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 365\~Цивільного кодексу\~регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідносин спільної власності (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК), а й на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК (визнання права). Крім того, визнання права застосовується не лише в разі наявності порушення такого права, а також у разі його невизнання чи оспорення, що узгоджується з ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК. Судом не здобуто доказів, що право позивачки на свою частку, невизнається або оспорюється відповідачем. Вимога про припинення права права власності на належну позивачу частку у праві спільної власності на майно та стягнення частки є тими вимогами, які не забезпечать досягнення мети поданого позову, а задоволення такої вимоги не призведе до остаточного вирішення спору між сторонами. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила припинити право на частку у спільному майні - квартирі, у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється (ухиляється) від викупу частки, квартира є неподільною, спільне володіння та користування майном є неможливим, а також, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Зазначених обставин не доведено представником позивача у судовому засіданні. Застосування конкретного\~способу захисту\~цивільного права\~залежить як\~від змісту\~права чи\~інтересу,\~за захистом\~якого звернулася\~особа,\~так і\~від характеру\~його порушення,\~невизнання або\~оспорення.\~Такі право\~чи інтерес\~мають бути\~захищені судом\~у спосіб,\~який є\~ефективним,\~тобто таким,\~що відповідає\~змісту відповідного\~права чи\~інтересу,\~характеру його\~порушення,\~невизнання або\~оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Чинним цивільним законодавством передбачено право особи, якій конкретно визначене майно належить на праві спільної часткової власності, на виділ саме його частки в натурі. Позивач фактично просить суд припинити її права власності на не виділену частку, без здійснення виділу їй частки із спільного майна із стягненням грошової компенсації. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Питання про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. За загальним правилом, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Судові витрати Судові витрати у справі не стягуються з відповідача, так як в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed