Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Представниця ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Як вказує представниця позивача, 22 лютого 2019 року між відповідачкою та АТ «ЮНЕКС БАНК» було укладено кредитний договір № 31.163.0219.ФО_К. Умовами договору було передбачено, що кредит надано відповідачці у сумі 29948,45 грн терміном до 22 лютого 2022 року. Також, умовами договору була передбачена процентна ставка, комісія за обслуговування кредиту та штрафні санкції. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі встановленому Договором, однак [PERSON] у порушення умов кредитування не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 31 березня 2021 року виникла заборгованість в сумі 34888,75 грн, яка складається із: строкової заборгованості за тілом кредиту - 10024,29 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту - 10039,03 грн, заборгованості за процентами - 105,10 грн, заборгованості за простроченими процентами - 2504,07 грн, комісії - 895,46 грн, простроченої комісії - 10745,52 грн, та штрафів, пені - 575,28 грн. Також, у позові зазначено, що 31 березня 2021 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» було укладено договір факторингу, згідно з яким позивач отримав право вимоги, зокрема до [PERSON] , за кредитним договором № 31.163.0219.ФО_К. Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 09 вересня 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 04 жовтня 2024 року, яке було відкладене на 13 листопада 2024 року у зв`язку з неналежним повідомленням відповідачки. 13 листопада 2024 року судове засідання було відкладене на 09 грудня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідачки. У судове засідання 09 грудня 2024 року представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справи без участі їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 1-7). Відповідачка у судове засідання 09 грудня 2024 року не з`явилася, про місце, дату і час судового засідання повідомлялася належним чином, до суду повернулася судова повістка без вручення з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 88). Згідно з положеннями ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, відповідачка не подала, будь-яких заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Фактичні обставини справи, установлені судом Судом установлено, що 20 лютого 2019 року [PERSON] власноручним підписом підписала Заяву-Анкету на видачу кредиту у АТ «ЮНЕКС БАНК» (звор. а.с. 12-13) 22 лютого 2019 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 31.163.0219.ФО_К (далі - Договір) (звор. а.с. 13-16). Відповідно до п. 1.1. Договору, банк на умовах цього договору надає позичальнику кредит у сумі 29948,45 грн терміном користування до 22 лютого 2022 року (день остаточного повернення кредиту), а Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом а інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а також виконати інші умови цього Договору. За користування кредитом Позичальник сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00% річних; комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0,0 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього Договору; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Пунктом 2.1. Договору визначено, що надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] в Банку, код Банку 322539, з подальшим перерахуванням на поточний рахунок [NUMBER] (ПрАТ «СК«Юнівес») у сумі 898,45 грн на сплату страхового платежу за договором добровільного страхування від нещасних випадків згідно з п. 3.2.6.1. цього Договору та договором страхування, за умови сплати позичальником комісій (у разі наявності), встановлених п. 1.5.2 Договору. Згідно з п. 2.3. Договору, погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 до 10 (включно) числа кожного місяця протягом строку дії цього Договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору, в сумі 1890,46 грн (далі - Платіж). Якщо 10-те число припадає на неробочий день, погашення платежу здійснюється Позичальником в останній робочий день перед таким неробочим днем. Погашення останнього платежу здійснюється не пізніше останнього дня строку кредиту, визначеного в п. 1.1 цього Договору. Також, підпунктом 3.2.7. пункту 3.2. Договору встановлено, що сторони дійшли згоди, що у випадку порушення Позичальником однієї або декількох умов цього Договору, а також п.п. 3.2.2. п. 2.3., цього Договору, у т.ч. несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, які сплачуються Позичальником згідно з пп. 1.5.1. та несвоєчасної сплати комісії за обслуговування кредиту згідно пп. 1.5.3. цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф за кожен випадок такого порушення у розмірі 200,00 грн. Відповідно до п. 4.1. Договору, за порушення строків повернення кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій Позичальник сплачує Банку додатково до встановленої за кредитом процентної ставки пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за 15 процентів суми простроченого платежу. 22 лютого 2019 року [PERSON] була підписана заява на страхування (а.с. 21). Також, 22 лютого 2019 року між сторонами був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків ПРОГРАМА «КРЕДИТ», згідно з п. 1.5. якого, страховий платіж становить 898,45 грн (звор. а.с. 21-22). Також відповідачкою було підписано Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором № 31.163.0219.ФО_К від 22 лютого 2019 року, Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за кредитним договором № 31.163.0219.ФО_К від 22 лютого 2019 року, Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування, та Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (звор. а.с. 16-17, звор. а.с. 17-18, звор. а.с. 18-19, звор. а.с. 19-20). Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] , 22 лютого 2019 року відповідачці було видано кредит в сумі 29948,45 грн (звор. а.с. 22-49). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 31.163.0219.ФО_К від 22 лютого 2019 року, зазначеного у позовній заяві, у відповідачки [PERSON] за вказаним кредитним договором на 31 березня 2021 року виникла заборгованість в сумі 34888,75 грн, яка складається із: строкової заборгованості за тілом кредиту - 10024,29 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту - 10039,03 грн, заборгованості за процентами - 105,10 грн, заборгованості за простроченими процентами - 2504,07 грн, комісії - 895,46 грн, простроченої комісії - 10745,52 грн, та штрафів, пені - 575,28 грн (а.с. 9). 31 березня 2021 року між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» укладено договір про факторингу № 31/03-2021, відповідно до умов якого АТ «ЮНЕКС БАНК» відступає за плату належні йому права вимоги за кредитними договорами, а ТОВ «ОМЕГА ФІНАНС» приймає належні АТ «ЮНЕКС БАНК» права вимоги до боржників (а.с. 52-55). Відповідно до реєстру прав вимоги, який є додатком до договору факторингу № 31/03-2021, під № 2046 зазначена [PERSON] (а.с. 57-58). Згідно з п. 1.3. договору про відступлення прав вимоги, права вимоги - означають права вимоги клієнта до боржників за укладеними кредитними договорами на дату відступлення прав вимоги, включаючи права вимоги та засобу захисту прав, які доступні клієнту у якості кредитора щодо виплати суми боргу, а також право майбутньої грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема, але не виключно, право вимоги відсотків та/або 3% річних а/або неустойки (штраф, пеня) що нараховуються до дати припинення дії кредитних договорів або до дати повної сплати боржником (боржниками) боргу (боргів) у розмірі зазначеному в реєстрі прав; означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за укладеними кредитними договорами у розмірі, зазначеному в реєстрі прав вимог. Відповідно до п. 10.1. договору про відступлення прав вимоги, цей договір набуває чинності в дату його підписання уповноваженими представниками сторін, за умови отримання клієнтом від фактора суми фінансування згідно п. 3.1. цього договору, залишається чинним до дати повного виконання сторонами усіх зобов`язань за цим договором. Пунктом 3.1. договору про відступлення прав вимоги, сума договору становить 4850000,00 грн. Згідно копії платіжного доручення № 63 від 31 березня 2021 року, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» перерахувало АТ «ЮНЕКС БАНК» 4850000,00 грн, згідно договору факторингу № 31/03-2021 (звор. а.с. 59). 12 травня 2021 року [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 31.163.0219.ФО_К від 22 лютого 2019 року (а.с. 50). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Однак у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Положеннями ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Як установлено з виписки по особовому рахунку [PERSON] , пеня нараховувалася з 19 червня 2019 року по 11 березня 2020 року. Таким чином судом установлено, що відповідачкою було порушено свої зобов`язання перед позивачем за умовами кредитного договору. Щодо нарахування комісії суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» (далі також - Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21), У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19). Згідно з пп. 1.5.3. п. 1.5. Договору, за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту - щомісячно в розмірі 2,99% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Тобто, умовами Договору не були визначені послуги з обслуговування кредитної заборгованості, а лише зазначено розмір процентної ставки за таке обслуговування. Таким чином, на думку суду, підпункт 1.5.3. пункту 1.5. Договору, яким передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,99 % щомісячно від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. кредитного договору, є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Висновок суду базується висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21 з подібними правовідносинами. З огляду на викладене, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що [PERSON] встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які не деталізовані умовами Договору, що позбавляє можливості встановити за надання яких саме послуг з обслуговування кредиту була передбачена комісія у розмірі 2,99% щомісячно від суми кредиту. Відповідно пункт кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (плату за обслуговування кредиту) щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована комісія в сумі 11640,98 грн, не підлягає стягненню з відповідача. З огляду на вищезазначене, дослідивши матеріали справи та дійшовши висновку про нікчемність пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, суд встановив, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 31.163.0219.ФО_К від 22 лютого 2019 року, в сумі 23247,77 грн, яка складається із: строкової заборгованості за тілом кредиту - 10024,29 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту - 10039,03 грн, заборгованості за процентами - 105,10 грн, заборгованості за простроченими процентами - 2504,07 грн, та пені - 575,28 грн. Щодо судових витрат До поданого позову додана платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 1486 від 29 серпня 2024 року про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн (а.с. 8). Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 2422,40 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с. 67). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 23247,77 грн, тобто на 66,63% від суми позову, то з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1614,05 грн. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial