Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

30.07.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн. На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що 03.12.2021 в м. Харків по вул. Лавриненко біля буд. 155 (Київський район м. Харкова) сталася ДТП. Це є територією дії Київського районного суду м. Харкова. Учасниками даної події ДТП були: водій а/м NISSAN, держ. номер [NUMBER] - [PERSON] автомобіль OPEL, держ. номер [NUMBER] автомобіль RENAULT, держ N? [NUMBER] , автомобіль MITSUBISHI, держ. номер [NUMBER] . Водій [PERSON] , керуючи автомобілем NISSAN, держ. номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості і допустив зіткнення з а/м OPEL, держ. номер [NUMBER] , який надалі зіткнувся з автомобілем RENAULT, держ номер [NUMBER] . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Після цього водій [PERSON] керуючи автомобілем MITSUBISHI, держ номер [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості і допустив зіткнення з а/м NISSAN, держ. номер [NUMBER] . Під час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в АТ СК «Мега гарант» полісом цивільної відповідальності №204141897, діючий на дату події ДТП. Матеріали події ДТП було передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова. Після розгляду справи, 04.02.2022 суд виніс постанову №953/24186/21. Згідно цієї постанови суду провина водія [PERSON] встановлена та підтверджена. Автомобіль OPEL, держ. номер [NUMBER] належить позивачу на праві власності. Він своєчасно надав до страховика всі необхідні документи по страховій справі. Також 12.01.2022 він надав до Страховика заяву на виплату страхового відшкодування. Після отримання повідомлення та заяви його пошкоджений автомобіль було оглянуто представником страховика, але жодних розрахунків Страховик не проводив, що є порушенням норм Закону України «Про обов?язкове страхування транспортних засобів». У відповідності до ст. 36 «Закону», «Страховик повинен на протязі 15 днів ..., але не пізніш як через 90 днів ... сплатити потерпілій особі страхове відшкодування». Строк виплати страхового відшкодування сплинув 12.04.2022, але страхового відшкодування він не отримав. Він також не отримав від страховика жодного офіційного листа. Вважає, що вбачаються ознаки порушення Страховиком вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме: обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо невиконання Страховиком обов?язку протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка мас право на зазначених в ст. 35 цього Закону, отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Не маючи жодних розрахунків від Страховика, маючи право самому звернутися до спеціалістів з метою визначення суми матеріального збитку та відновлювального ремонту, з наміром відновити своє пошкоджене майно він звернувся до СТО. Згідно Рахунку СТО №21 від 20.02.2022 вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля OPEL, держ. номер [NUMBER] склала загалом 137350,00 грн. Всі документи було надано Страховику в оригіналах, а саме: заява на виплату страхового відшкодування; рахунок СТО; копія Постанови суду. Така була вимога Страховика. Також страховику було додано копії його документів. Жодної відповіді на його заяви відповідач не надав. Згідно полісу страхування №204141897 та Закону України «Про обов?язкове страхування...», ліміт страхового відшкодування на дату ДТП складає 130 000 грн. На цій підставі він не може вимагати стягнення більше, ніж це встановлено Законом. Саме тому, не зважаючи на те, що загальна сума збитку складає 137 350,00 грн., просить стягнути з відповідача суму, встановлену Законом та вказану в полісі страхування як максимальний ліміт, тобто 130 000 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2024, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 10). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін (а.с. 12). В судове засідання позивач [PERSON] не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце та розгляду справи, 13.08.2024 до канцелярії суду надійшла заява позивача [PERSON] , в якій він зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просит їх задовольнити, не має заперечень щодо винесення заочного рішення у справі (а.с. 14). Представник відповідача АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не надавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 накладено на [PERSON] , [INFO] , адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП в сумі 850 грн., та судові витрати у розмірі 496,20 грн. (а.с. 6). Зі змісту вказаної постанови, 03.12.2021 о 17.40 год. В м. Харкові, вул. Ю. Лавриненко, буд. 155, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Nissan д.н. [NUMBER] не обрав безпечної швидкості руху, не вибрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Opel д.н. [NUMBER] , який попереду здійснив зіткнення з автомобілем Renault д.н. [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно копії полісу №204141897 від 23.05.2021, цивільно-правова відповідальність [PERSON] зареєстрована у АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" по 22.05.2022, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, завдангу майну - 130000,00 грн. (а.с. 4). 12.01.2022 [PERSON] звернувся до АТ «СК «Мега-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, в якій просив відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу «Опель Вектра», д.н.з. [NUMBER] , під час ДТП 03.12.2021 з вини водія, який мав чинний на дату ДТП поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №204141897 від 23.05.2021, наданий АТ «СК «Мега-Гарант» (а.с. 5). Згідно копії рахунку-фактури ФОП [PERSON] №21 від 20.02.2022, вартість ремонту автомобіля "Opel Vectra", д.н.з. [NUMBER] , становить 137350,00 грн. без ПДВ (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується із ч. 2 ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35). Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону),

Outcome: approved