Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «СК «Український страховий стандарт», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2022 року близько 20 год 30 хв по [ADDRESS] [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Peugeot Bipper», д.р.н. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності проїзду та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Mersedes Benz», д.р.н. [NUMBER] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль «Mercedes-Benz Viano», д.р.н. [NUMBER] , отримав технічні пошкодження. Внаслідок порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього pyxy [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Водій [PERSON] , який керував автомобілем марки «Peugeot Bipper», д.р.н. [NUMBER] , був забезпечений полісом на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТ3) №AP/2976627, укладеним з ПАТ «СК «Український страховий стандарт», з терміном дії з 09.06.2022 року по 08.06.2023 року. За умовами полісу №AP/2976627 визначено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн, розмір франшизи 1300,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована та останній категорично відмовився від добровільного відшкодування завданої автомобілю шкоди, то позивач звернулася з письмовою заявою в адрес страховика ПАТ «СК «Український страховий стандарт» з вимогою направити свого представника для огляду пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди. Також, відповідно до вимог підпункту 33.1.4 пункту 33,1 ст.33 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон ОСЦПВВНТЗ №1961-IV), на Відповідача [PERSON] покладено обов?язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів письмово повідомити Відповідача 1 ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про дорожньо-транспортну пригоду. А страховик зобов?язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожню-транспортну пригоду направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Однак у визначений законом термін представник відповідача ПАТ «СК «Український страховий стандарт» не прибув для огляду пошкодженого автомобіля та визначення розміру шкоди. Відповідно до ч.34.3 ст.34 Закону ОСЦПВВНТЗ №1961-IV, якщо представник страховика не з?явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно, позивач звернулася до ТОВ «Фірма «Експертиза» на предмет визначення розміру майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля. За проведення судової авто товарознавчої експертизи було оплачено 4000 грн. Згідно Висновку експерта №161 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 17.01.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Viano», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 49822,73 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 28679,92 грн. [PERSON] звернулася до ПАТ «СК «Український страховий стандарт» з письмовою вимогою відшкодувати шкоду (витрати пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля) в розмірі 28679,92 грн, а також понесених витрат, пов?язаних з проведенням експертизи в розмірі 4000,00 грн. Однак поштове відправлення з описом вкладення на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повернулося за закінченням терміну зберігання. Оскільки неправомірними діями відповідача [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була завдана шкода майну у вигляді пошкодження автомобіля, то відповідно винна особа зобов?язана відшкодувати в повному обсязі шкоду пошкодженням автомобіля, у вигляді різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та страховим відшкодування в розмірі в розмірі 21142,81 грн, з розрахунку 49822,73 грн - 28679,92 грн. З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з ПрАТ «СК\~«Український страховий\~стандарт» на користь [PERSON] 28679,92 грн страхового відшкодування, а також понесених витрат, пов?язаних з проведенням експертизи в розмірі 4000,00 грн. Окрім цього позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 21142,81 грн шкоду завдану пошкодженням автомобіля. Стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 07.03.2023\~ відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 07.09.2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог до нього просив відмовити повністю. На обґрунтування відзиву зазначив, що заперечує проти позову, вказав,\~що 30.11.22\~дійсно мала\~місце ДТП,\~на момент\~дорожньо-транспортної\~пригоди він\~був забезпечений\~полісом №AP/2976627,\~укладеним з\~ПАТ «СК\~«Український страховий\~стандарт»,\~згідно висновку\~експерта №161\~від 17.01.2023\~вартість відновлювального\~ремонту 49822,73\~грн,\~а вартість\~відновлювального ремонту\~зврахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження 28679,92 грн. Відповідачем було застраховано свою відповідальність в межах 130000 грн відповідно до договору про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦІВВНТ3) №AP/2976627, який був укладений між ним та ПАТ «СК «Український страховий стандарт». Відповідно до вимог ст.29 даного Закону виплаті підлягає відшкодування пов?язане з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, що у даній ситуації становить 28679,92 гривень. Стягнення з відповідача завданої шкоди пошкодженням автомобіля у розмірі 21142,81 грн є необгрунтованим, а така вимога не підлягає задоволенню. Просить суд, звернути увагу суду, що усі витрати пов?язані із відновлювальним ремонтом транспортного засобу на суму до 130000 грн відповідно до договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТ3) №AP/2976627 покладаються на ПАТ «СК «Український страховий стандарт». Винуватець ДТП відповідає за завдану шкоду, лише тоді, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Варениця В.С. надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, за місцем реєстрації юридичної особи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~представник відповідача\~адвокат Дзидз\~А.В.\~надіслав до\~суду заяву\~про розгляд\~справи у\~їх відсутності,\~позовні вимоги\~заперечує,\~просить відмовити\~у задоволенні\~позову в\~частині вимог\~до [PERSON] . Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5\~ст.268 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20.11.2024, є дата складення повного судового рішення\~29.11.2024. Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №AP/2976627. Предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Peugeot Bipper», д.р.н. [NUMBER] . Судом встановлено, що 30.11.2022\~о 20 год 30 хв в м.Новояворівськ, вул.Вербицького,24 [PERSON] керував автомобілем марки Peugeot-Bipper, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності проїзду та скоїв наїзд на припаркований автомобіль, Mеrsedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушив п.п. 10.9 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене\~ст. 124 КУпАП. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 20.01.2023 року (справа №944/6091/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП. Відповідно до частини третьої ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно Висновку експерта №161 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 17.01.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Viano», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 49822,73 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 28679,92 грн. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 4000 грн, яке [PERSON] було сплачено ТзОВ «Експертиза», що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.2760661172.1 від 01.12.2022 року. З заявою про настання страхового випадку потерпіла особа звернулася до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та надала всі необхідні документи. Однак поштове відправлення з описом вкладення на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повернулося за закінченням терміну зберігання. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Peugeot Bipper», д.р.н. [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування №AP/2976627 у відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Ліміт за шкоду майну - 130000,00 грн. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Нормами ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих з наслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При вирішенні позовних вимог у цій частині судом також враховується наступне. Відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України) Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. При цьому закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку). Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд. Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права. Наприклад, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає припинення поруки у зв`язку з пропуском 6 місяців строку звернення кредитора до поручителя, а також, що з припиненням поруки припиняється й право на отримання сум простроченої заборгованості від поручителя. Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 ЦК України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 ЦК України)). Відмова від належного особі права припиняє таке право. Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом. Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності. Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). Як встановлено судом, вартості матеріального збитку, а саме вартість відновлювального ремонту вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Viano», д.р.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 49822,73 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження в цінах на день обстеження, без врахування (включення) ПДВ, становить 28679,92 грн, що є в межах ліміту шкоди за шкоду майну встановленого Полісом №AP/2976627. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вищевказаних обставин, у тому числі щодо розміру завданого позивачеві збитку, відповідачами до суду не надано. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05.05.2018 (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03.10.2018 (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19.06.2019 (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20.01.2016 розглянув справу № 6-2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. У постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно зі ст. ст. 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Системний аналіз пункту 32.7. ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу третього пункту 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23.10.2019 у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20.06.2019 у справі № 362/5422/15. Так, згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, розмір шкоди, яка відшкодована згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством (ст.29). Страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, тому у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктних правовідносинах у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача. Так, Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Проте, з матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального автомобіля менший за суму ліміту за шкоду майну, який передбачений полісом №AP/2976627, а саме 28679,92 грн. В даному випадку у відповідача [PERSON] не виникло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування з огляду на той факт, що сума відновлювального ремонту автомобіля потерпілої сторони менша за суму ліміту за шкоду майну, який передбачений полісом №AP/2976627, а саме 28679,92 грн, а отже відповідальність за заподіяну шкоду має нести відповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Тому на підставі наведеного суд задовольняє вимоги позивача до відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та стягує з останнього на користь позивача матеріальний збиток, заподіяний внаслідок ДТП в сумі 28679,92 грн. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Частина 1 ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial