Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом, у якому просила розірвати шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано 09.10.2020 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис 1341; визначити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою, за місцем її фактичного проживання, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем по справі з 09.10.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та виховання дітей. Фактично шлюбні відносини були припинені з червня 2023 року. Діти фактично мешкають з позивачкою, та після розірвання шлюбу продовжать з нею мешкати. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка вважає, що подальше подружнє життя та збереження сім`ї неможливе, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, надано сторонам строк для подання заяв по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, просила суд проводити розгляд справи за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 09.10.2020 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис 1341, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Сімейне життя позивачки з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини. Фактично шлюбні відносини були припинені з червня 2023 року. Спір про розподіл спільного майна відсутній. Від вказаного шлюбу у сторін є малолітні діти- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] від 26.06.2023 року виданого в Республіці Хорватія, перекладеного з хорватської мови на українську та засвідчено приватним нотаріусом (а.с.7-9, а.с.25). Позивачка у позові просила визначити місце проживання дітей після розірвання шлюбу з нею. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 21.06.2024 року було проведено обстеження умов проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить співмешканцю позивачки [PERSON] . Встановлено, що умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дітей створені належні умови, стосунки між членами сім`ї добрі. У ході обстеження умов проживання комісією було зроблено висновок, що [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання дітей, потреби дітей забезпечені в повному обсязі (а.с.11). Також факт належного виховання дітей підтверджується поясненнями наданими представником третьої особи (а.с.34). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у позові просила залишити їй прізвище [PERSON] . Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України«Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Верховний Суд у свій постанові №712/11527/17 від 23.12.2020 року звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей та враховуючи добросовісне виконання матірю батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дітей та розвиток, беручи до уваги, що визначення місця проживання дітей з матірю не позбавляє батька права спілкування з дітьми та участі в їх вихованні та утриманні, суд вважає, що вимога [PERSON] про визначення місця проживання дітей підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку діти не змінюватимуть своє місце проживання та залишаться проживати з матір`ю у звичному для них середовищі. Судовий збір, відповідно до положень ст.141 ЦПК України та вимоги позивачки, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за дві заявлені нею вимоги. Беручи до уваги вище викладене,

Outcome: approved