Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у судові засідання, які призначалися на 04.11.2024р., 02.12.2024р., будучи належним чином сповіщена, не явилась, про причину неявки суд не сповістила, була попереджена, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у її відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву на позов не надала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, будь-яких заперечень з приводу пред`явлених позовних вимог не мала, просила про розгляд справи без її участі. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] ; копія паспорту громадянина України - [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія паспорту громадянина України [PERSON] ; копія довідки про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] ; копія ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 25.04.2013р.; копія характеристики директора ОЗРЛ №1 Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 16.05.2024р. на працівника ліцею [PERSON] ; копія довідки директора ОЗРЛ №1 Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 16.05.2024р. про навчання [PERSON] у ліцеї; копія протоколу ССД РМР проведення бесіди із [PERSON] від 17.05.2023р.; копія акту обстеження умов мешкання дитини [PERSON] за місцем мешкання [PERSON] ; копії довідок про доходи [PERSON] за 2023р., 2024р.; копія медичної довідки про проходження [PERSON] психіатричних оглядів; копія сертифікату про проходження [PERSON] наркологічного огляду; копія витягу відділу ЦНАП про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку ( [ADDRESS] ) осіб (5 осіб); копія свідоцтва про шлюб [PERSON] із [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія витягу від 29.11.2014р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] (власник - [PERSON] ); копія витягу від 29.11.2014р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на присадибну земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] (власник - [PERSON] ); висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, затверджений рішенням виконкому Ренійської міської ради від 27.11.2024р. №249. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку щодо їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , зазначивши, що відповідачка є матір`ю дитини (на підставі свідоцтва про народження), однак, після розірвання шлюбу у 2013р. спільно із донькою не мешкає, дитина знаходиться на утриманні свого батька - позивача у справі, мешкає разом із ним та його теперішньою дружиною. Під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу між сторонами судом, ними були за домовленістю вирішенні питання про мешкання спільних дітей ( [PERSON] та [PERSON] ) на період знаходження матері за кордоном із батьком. Проте вже майже 4 роки пройшло, як [PERSON] виїхала до Італії і з тих пір вона до дітей не повернулась, майже із ними не спілкується (рідко телефонує), в ході останньої телефонної розмови повідомила, що взагалі повертатися не збирається. Весь цей час відповідачка про доньку не піклується, не приймає участі в її матеріальному утриманні, не виховує її. Дівчина мешкає із батьком в його новій родині (після розірвання шлюбу із [PERSON] позивач уклав шлюб із [PERSON] ), члени родини батька [PERSON] піклуються про неї, контролюють її навчання, стан здоров`я, забезпечують достатнє утримання. Позивач працює, отримує заробітну плату, матеріально забезпечує доньку. Сама же відповідачка протягом тривалого часу не виконує своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не цікавиться нею, її не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний, духовний розвиток дитини, стан її здоров`я. Для розвитку дитини, її матеріального забезпечення позивач самостійно прикладає зусилля, всі проблемні питання вирішуються ним без допомоги матері дитини. Сама відповідачка майже не спілкується із донькою, не навідує її, оскільки вже тривалий час не приїжджала в Україну. Таким чином, неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківської уваги і піклування з боку відповідачки, яка не виконує свій батьківський обов`язок. Яких-небудь перешкод у спілкуванні із дитиною, позивач відповідачці не чинить. Сама відповідачка не чинить ані спроб, ані бажання щодо корегування своєї поведінки, являється безвідповідальною матір`ю, не здатна проявити батьківську турботу та піклуватися про свою дитину. У зв`язку із вищенаведеним, позивач вважає, що відповідачку необхідно позбавити батьківських прав щодо дитини, оскільки вони існують суто формально і нею не виконуються. Вивчивши матеріали справи, дослідивши висновок третьої особи про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її доньки [PERSON] , [INFO] буде відповідати інтересам неповнолітньої та направлено на захист її прав. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Поняття виховання включає в себе психологічний вплив батьків (в даному випадку) на дитину з метою формулювання у неї прийнятних для суспільства морально-етичних установок. У даній справі відповідачка ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини. Таке ухилення носить свідомий характер, воно тривале, засновано на непроявленні щонайменшої батьківської турботи. Обставини, які б могли вплинути на невиконання відповідачкою своїх обов`язків судом не вбачаються, вона свідомо не приділяє будь-яку увагу доньці, яка є неповнолітньою і потребує моральної та матеріальної підтримки від матері. По теперішній час дитина мешкає разом із батьком, відповідачка із донькою майже не спілкується, взагалі знаходиться на території іншої держави, відносин із нею не підтримує, не цікавиться, чи забезпечена вона всім необхідним та інше. Згідно із п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п.п. 15, 17 Постанови ПВСУ від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують її, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, Положення Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у т.ч. суди мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитини у соціально-здоровому середовищі. Отже, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої, малолітньої дитини. При прийнятті рішення у справі судом також було досліджено висновок органу опіки та піклування Ренійської міської ради Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Згідно наданого суду висновку матір [PERSON] - [PERSON] не займається вихованням доньки, тривалий час не спілкується із нею та не проявляє жодної турботи про неї, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Таке ухилення щодо дитини створює умови, які шкодять інтересам дитини, позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки буде доцільним та буде відповідати інтересам дитини. Аналізуючи вищевказані положення законодавства, виходячи з принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини, оскільки вона своїх батьківських обов`язків ані в добровільному, ані в примусовому порядку не виконує, про дитину не піклується, не підтримує її ні матеріально, ні морально, нехтує батьківськими обов`язками взагалі. За таких умов, з урахуванням такого байдужого відношення відповідачки до доньки, до неї слід застосувати таку міру як позбавлення батьківських прав, що в даному випадку буде відповідати інтересам дитини, направлено на захист її прав. Таким чином, суд враховує фактичні обставини справи, а також інтереси неповнолітньої, та приймає рішення щодо задоволення позову позивача - позбавляє відповідачку батьківських прав щодо її дитини: доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved