Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити юридичний факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився [INFO] і на момент проголошення незалежності України фактично постійно проживав зі своїми батьками - [PERSON] та [PERSON] . Однак, до цього часу він не може в органі ДМС України отримати паспорт громадянина України через відсутність доказів належності його особи до громадянства України, в зв`язку з чим і звернувся до суду з даною заявою. Представник заявника [PERSON] - адвокат Биковець В.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Зауважив, що заявник вже багато років намагається отримати паспорт громадянина України, але не може. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні, з урахуванням здобутих судом доказів, не заперечував проти задоволення вимог заявника і пояснив, що проведеною перевіркою було встановлено особу [PERSON] , але не виявилось можливим підтвердити факт його належності до громадянства України в зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту проживання на території України станом на 24.08.1991р. чи 13.11.1991р. Заслухавши пояснення представника заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені та перевірені такі обставини. [PERSON] народився [INFO] в с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , мешканці с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] від 19.11.1958р. (а.с. 9, 30). Навчання в Київському національному університеті ім. Т.Г. Шевченка закінчив в 1981р. і був направлений на роботу в Київське виробниче об`єднання «Полімер» на посаду інженера. У 1984р. був переведений на цьому ж підприємстві майстром в цех № 5. У 1986р. був призначений начальником цього цеху. До 1993р. працював на цій посаді, потім його перевели в СП «Ріф», яке знаходилося у м. Києві. В СП «Ріф» працював до 12.05.1996р. З 24.05.1996р. був прийнятий на роботу в ЗАТ «Інтерфейс», де працював по 26.03.1997р. З 27.03.1997р. був прийнятий на роботу в ТОВ «Махаон», яке також знаходилося в м. Києві, на посаду інженера-диспетчера. Вказані обставини підтверджуються трудової книжкою (а.с.5, 6). Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, позов [PERSON] задоволено. Визнано [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту вказаного рішення убачається, що судом було встановлено, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі в період з 1983р. по 1999р. За рішенням Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 04.10.1989р. № 907 [PERSON] , згідно ордера на жиле приміщення в будинку ЖБК від 26.10.1989р., була надана 3-кімнатна кв. [ADDRESS] . Квартира надана в користування відповідачу [PERSON] та членам його сім`ї позивачу, як дружині та доньці [PERSON] . Як з`ясував суд, 25.11.1999р. відділом РАГСу Мінського районного управління юстиції у м. Києві шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва виданого 25.11.1999 року, актовий запис № 1237. (а.с. 6). З початку 2000р. відповідач [PERSON] перестав з`являтись за місцем реєстрації і позивачу на даний час невідома його адреса проживання. За поясненнями позивача у справі, [PERSON] проживав у вказаній квартирі у період з 1989 року по 2000 рік (а.с. 76). Як убачається з відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.1-12193/6-24 від 25.10.2024р., за наявними у відомчій інформаційній системі ДМС даними, на ім`я [PERSON] , [INFO] , Борзнянським РВ ВС в Чернігівській області 09.06.1976 року оформлено паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] (а.с. 65-67). Відповідно до листа виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 051-25155 від 24.10.2024р., [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (далі Управління) як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3. Відповідно до матеріалів особової (статусної) справи [PERSON] , які також знаходяться на зберіганні в Управлінні, статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС [PERSON] було визначено у 1993 році та видано посвідчення категорії 3 серії [NUMBER] на підставі заяви [PERSON] від 24.03.1993 про видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3; виписки з військового квитка про його участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 16.12.1988 по 04.04.1989; довідки, виданої Київським орендним підприємством «ПОЛІМЕР» від 24.03.1993 № 581-6 про те, що [PERSON] в період з 16.12.1988 по 04.04.1989 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження (с. Корогод) (а.с. 28, 55-63). Як вбачається з відповіді Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 104-8237 від 18.10.2024р., відповідно до інформації, що міститься в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва» та картотеці реєстрації місця проживання фізичних осіб, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.12.1989 та знятий з реєстрації місця проживання згідно рішення суду 11.07.2017 (а.с. 52). Згідно довідки Борзнянського РС УДМСУ в Чернігівській області № 7414-234/7414.1-24 від 31.08.2024, належність заявника до громадянства будь-якої іншої держави не встановлено. Водночас, даним уповноваженим органом прийнято рішення про відмову [PERSON] в оформленні паспорта громадянина України в зв`язку з не підтвердженням факту його постійного проживання на території України на 24.08.1991р. та на 13.11.1991р. (а.с. 7). На ім`я [PERSON] видано військовий квиток [NUMBER] виданий Мінським районним комісаріатом м. Києва у червні 1982 року, особистий номер [NUMBER] , військова присяга на вірність народу України прийнята 10.03.1992 року (а.с. 4). Згідно довідки\~№ 213\~від 13.08.2024\~року,\~виданої Оленівським\~старостинським округом,\~з лютого 2006 року по 2024 рік [PERSON] постійно проживав без реєстрації в с. Оленівці разом із своїм батьком [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 29.04.2024 року, яка видана ТОВ «Полімер-1 (м. Київ, пров. Куренівський, 17), [PERSON] з 1998 по 1992 роки отримував заробітну плату, з якої сплачувалися страхові внески. Вказана довідка надана з особової справи (особливі рахунки), що зберігається та мається у ТОВ «Полімер-1 (а.с. 84-86). Приписами ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, про встановлення яких суд розглядає справи. Водночас, згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст.\~256\~ЦПК (ст.\~315\~ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.\~256\~ЦПК (ст.\~315\~ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон), питання громадянства України регулюється Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України. За змістом положень ст. 3 зазначеного Закону, громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України» та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Отже, ст.\~3\~вказаного Закону визначено чотири самостійні підстави набуття особами громадянства України, від яких залежить і час виникнення громадянства. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Положеннями п. 1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~№ 5\~від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік документів, які відповідно до Закону подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України передбачений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента\~України 27.03.2001р.\~за №\~215 (далі - Порядок). Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналогічна позиція висловлена у висновках Верховного Суду у постановах від КЦС ВС від 30.04.2020 № 133/2348/17, від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц. Аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що пояснення заявника щодо його постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» повністю узгоджуються з наявними письмовими матеріалами справи, а тому вимоги даної заяви [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Одночасно суд зважує на ту обставину, що цей факт має для заявника юридичне значення та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved