Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

03.06.2024 року [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що в 2018 році він з відповідачкою здійснили обряд «Таїнство вінчання» та фактично перебували у шлюбних відносинах. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . З народження дитини та до досягнення нею трирічного віку, [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з позивачем та їхньою спільною донькою в [ADDRESS] . Проте, в подальшому відповідачка була знята з реєстрації та залишивши сім`ю, виїхала в невідомому напрямку і на теперішній час її місце проживання невідомо. Після зміни місця проживання, [PERSON] повністю перестала приділяти увагу дитині та приймати участь в її житті. Зокрема відповідачка не цікавиться розвитком доньки, не спілкується з дитиною, не забезпечує її та не готовить до самостійного життя, участі в процесі її навчання та виховання не приймає. Позивач неодноразово намагався достукатися до материнського серця своєї дружини та пояснити їй наскільки є важливою її участь, присутність та підтримка в житті [PERSON] , враховуючи малолітній вік дитини та її постійну потребу в матері. Однак, всі прохання відповідачкою були проігноровані і наразі нею повністю припинені всі контакти з позивачем та їхньою дитиною. Відтак, [PERSON] наголошував на тому, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2024 року відкрито загальне провадження у цивільній справі. Зобов`язано Орган опіки та піклування Печеніжинської селищної ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 26.09.2024р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що з відповідачкою з 2018 року перебував в церковному шлюбі, шлюб в органах РАЦС не реєстрували. В січні 2019 року в них народилася донька, на момент народження якої [PERSON] було лише 16 років. Разом з дружиною та дитиною вони спільно проживали в його будинку в [ADDRESS] . [PERSON] була зареєстрована в будинку матері позивача по [ADDRESS] . До цього, відповідачка проживала разом зі своїми батьками в с. Ценява, Коломийського району. Проживаючи разом, [PERSON] працював, а дружина вдома доглядала дитину, їсти не готувала, в помешканні не прибирала. Повертаючись додому, позивач допомагав дружині з домашніми обов`язками. Такі їхні відносини тривали близько чотирьох років, а потім дружина повідомила, що не любить позивача та не бажає продовжувати їхні відносини і залишивши його та доньку, в травні 2023 переїхала з їхнього будинку до своїх батьків. Після цього, спілкуючись з відповідачкою в телефонному режимі, [PERSON] намагався примиритися з нею та відновити їхні відносини, але в неї таке бажання було відсутнім. На теперішній час будь-яке спілкування між собою сторони не підтримують, оскільки [PERSON] змінила свій номер телефону, а тому всі контакти з нею втрачені. Від знайомих людей відомо, що відповідачка планує одруження з іншим чоловіком. За весь час свого проживання окремо (понад півтора роки), вона жодного разу до дитини не приїздила, здоров`ям та розвитком [PERSON] не цікавилася, жодної участі в житті доньки не приймала, матеріально їй не допомагала, зі святами не вітала. За вказаних обставин, наголошуючи на ухиленні дружини від виконання батьківських обов`язків, [PERSON] в судових дебатах просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та зазначила, що з моменту народження і до теперішнього часу малолітня [PERSON] проживає разом зі своїм батьком в його будинку. Відповідач від [PERSON] доньки намагалася брати участь в її виховані та догляді, але згодом усунулася від виконання своїх материнських обов`язків. Донька перебуває на обліку в сімейного лікаря, який повідомив, що з 2023 року дитину супроводжували лише бабуся та батько. Малолітня [PERSON] знаходиться виключно на матеріальному утриманні позивача та його матері. Контактів матір`ю [PERSON] дитина не підтримує, доступу до спілкування з відповідачкою у [PERSON] немає. Не зважаючи на те, що жодних перешкод для спілкування матері та доньки позивач не створює, відповідачка сама не зацікавлена підтримувати відносини з донькою та повністю зникла з її життя. В судових дебатах [PERSON] вказала, що відповідачка самоусунулася від виховання та спілкування з дитиною, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, не вітає зі святами. При цьому, [PERSON] на теперішній час вже є повнолітньою, дорослою жінкою, вибір її поведінки щодо дитини є свідомим. Враховуючи те, що [PERSON] самостійно займається вихованням доньки, то позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Відтак, представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог та зазначала, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не матиме непоправних наслідків, оскільки при зміні своєї поведінки, відповідачка матиме змогу поновити свої батьківські права щодо малолітньої доньки. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ситуацію, яка склалася в даній сім`ї було розглянуто на засіданні комісії. На засідання прибув позивач, відповідачка не з`явилася та поспілкуватися з нею не вдалося. Були намагання встановити з нею зв`язок через Орган опіки та піклування П`ядицької сільської ради за місцем проживання її батьків, але там повідомили, що [PERSON] за адресою проживання своїх батьків в с. Ценява не перебуває і місце її знаходження невідомо. Також зазначив, що родина матері позивача йому знайома, а ось сім`ю відповідачки він не знав і про те, що [PERSON] , будучи неповнолітньою, народила дитину, обізнаний не був, оскільки з цього приводу ніхто до Служби в справах дітей нічого не повідомляв. Відтак, на облік вказана сім`я не приймалася, нагляд за нею не здійснювався. На засіданні комісії спілкування з [PERSON] не проводилось через малолітній вік дитини. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 28.10.2024р. та 04.12.2024р. двічі не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ "Укрпошта" на довідці про причини повернення зроблено позначку "адресат відсутній за вказаною адресою" та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91- 1 Правил. За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21). З наведеного слідує, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення [PERSON] та вона була належно повідомлена про дату та час розгляду справи, стороною якої вона являється. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач та його представник в судовому засіданні не заперечували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази, в яких вказала, що знайома зі сторонами даної справи, оскільки являється їхньою сусідкою. Близько 5 років назад позивач та відповідач одружилися взявши церковний шлюб, незабаром в них народилася донька [PERSON] . Відповідачку свідок практично не бачила, лише інколи зустрічала її на вулиці, з дитиною вона не гуляла, з односельцями не спілкувалася. Востаннє свідок бачила [PERSON] десь в лютому 2024 року, коли вона приходила додому та взяла дитину на прогулянку, сказавши свекру, що скоро її поверне. Хвилин через двадцять, вона привела [PERSON] додому і після того свідок її більше не бачила. [PERSON] постійно проживає разом з батьком - [PERSON] . Від матері позивача свідку також відомо, що [PERSON] залишила [PERSON] , та де вона наразі проживає, їхній сім`ї не відомо. Дитину свідок бачить завжди лише з батьком, зі [PERSON] свідок жодного разу не спілкувалася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні в своїх показах зазначила, що являється матір`ю позивача та приходиться бабусею малолітній доньці сторін - [PERSON] . В листопаді 2018 року її син повінчався з відповідачкою, оскільки остання була вагітною. На той час [PERSON] було лише 15 років, хоча вона всім повідомила, що їй 17. В січні 2019 року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] . Свідок допомагала сім`ї сина з дитиною, доглядала за онукою, разом з відповідачкою возила її до лікаря, готувала для них їжу, допомагала невістці вступити в ліцеї № [NUMBER] в м. Коломия та з навчанням. Допоки [PERSON] проживала в сім`ї, свідок намагалася гарно ставитися до неї, намагалася навчити її побутовим речам, та догляду за дитиною, але завжди помічала, що дитина невістці не потрібна. Відповідачка здебільшого займалася своїми справами, полюбляла подовгу сидіти в хаті і дивитися в свій мобільний телефон, при цьому не опікуватися донькою і навіть не виходити з нею на прогулянки. В 2021 році [PERSON] закінчила навчання в ліцеї, а в 2023р. сказала, що не любить [PERSON] вже два роки та залишає сім`ю, планувала жити в квартирі батька в м.Коломия, де саме не казала. Коли свідок запитала у неї про доньку, то вона відповіла, що [PERSON] буде краще разом з батьком та бабусею. Після цього, [PERSON] ще якось телефонувала до відповідачки, бо донька сумувала за мамою, але та не підняла телефон, а згодом повідомила, що не має часу дивитися за дитиною та спілкуватися з нею. В червні [PERSON] привітала свідка з днем народження по телефону і після того більше контактів з нею не було. Свою доньку з днем народження відповідачка не [PERSON] , з іншими святами також не [PERSON] , до неї не приїздить та не телефонує. Після того, як [PERSON] залишила сім`ю, ані її мати, ані її вітчим життям своєї онуки також не цікавилися. Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 24 листопада 2018 року відбувся церковний обряд вінчання [PERSON] та [PERSON] , підтвердженням чого є Свідоцтво про вінчання, здійсненого протоієреєм Василем Понойдою Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно Витягів з реєстру Печеніжинської територіальної громади, [PERSON] та його малолітня донька [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . З довідки про реєстрацію і місце проживання, виданої 28.03.2024р. № 199/10-15 старостою Сопівського старостинського округу вбачається, що окрім малолітньої доньки [PERSON] , до складу сім`ї позивача також належить його брат [PERSON] , [INFO] . Інші особи з ним не зареєстровані та не проживають. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 15.05.2024р. №61, складеного комісією в складі старости с. Сопів [PERSON] та депутатом [PERSON] , в ході обстеження помешкання [PERSON] було встановлено, що матеріально-побутові умови в житлі є задовільними. Приватний будинок має загальну площу 174,9 кв.м., житлову - 109,1 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,06га. В будинку зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1995 р.н., дочка - [PERSON] , 2019 р.н., брат - [PERSON] , 2000 р.н. Зі змісту характеристики, наданої старостою Сопівського таростинського округу від 15.05.2024р. №41/10-13 на [PERSON] слідує, що останній за час проживання в с. Сопів характеризується з позитивної сторони, спокійний, врівноважений, бере активну участь в громадському житті села. Скарг та зауважень на його поведінку від жителів села та сусідів до виконкому селищної ради не надходило. Відповідно до листа, наданого директором КНП «Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Коломийської районної ради» на адвокатський запит представника позивача [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , жителька [ADDRESS] , перебуває на обліку у сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Сопів [PERSON] від народження. За інформацією, наданою сімейний лікарем [PERSON] , від народження до досягнення дитиною однорічного віку, на медичні огляди в амбулаторію дитину привозила мама [PERSON] разом з бабусею [PERSON] , оскільки мати була неповнолітня і погано орієнтувалася у рекомендаціях лікаря. Надалі, до лікаря дитину приводила мама, інколи мама і бабуся. З травня 2023 року на прийом до лікаря дитину привозила бабуся [PERSON] (проживає в [ADDRESS] ) або батько [PERSON] . За час спостереження за дитиною, [PERSON] від народження по даний час хворіла лише на простудні захворювання. 10.10.2023р. дитина із бабусею була на консультації у дитячого фтизіатра у КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради» (в анамнезі - туб контакт у травні 2021 року. Хіміопрепарати не приймала). Діагноз: гострий бронхіт. 12.03.2024р. [PERSON] була на прийомі у сімейного лікаря в супроводі бабусі. Діагноз: гострий бронхіт. Алергічний риніт. 29.03.2024р. [PERSON] була на прийомі у сімейного лікаря в супроводі батька зі скаргами на неспокійний сон та страхи. 01.04.2024р. за направленням сімейного лікарая, дитині була надана консультація лікарями - дитячим неврологом та офтальмологом поліклінічного відділення структурного підрозділу «Коломийська дитяча лікарня» КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради: Діагноз: тривожний розлад. Вазомоторний риніт. Згідно характеристики, наданої старостою Сопівського таростинського округу від 05.07.2024р. №49/10-13 на [PERSON] встановлено, що за час проживання в с. Сопів відповідачка характеризувалася з задовільної сторони. З травня 2023 року вихованням дитини не займалась, скарг та зауважень від жителів села та сусідів на її поведінку не надходило. Депутатом не являється. Рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 09.07.2024р. № 187 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що 03.07.2024р. в Печеніжинській селищній раді відбулось засідання Комісії з питань захисту прав дитини на якому розглядалось питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. На засіданні був присутній батько дитини [PERSON] . Мати дитини [PERSON] на засіданні не була присутня, оскільки її місце реєстрації та фактичного проживання на даний час невідоме. Вислухавши аргументи [PERSON] , Комісією було вирішено рекомендувати виконавчому комітету надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В даній справі суд враховує, що після припинення подружніх відносин між сторонами, відповідачка залишила спільну малолітню доньку разом з батьком та покинула місце їхнього спільного проживання. В ході розгляду справи відомостей про фактичне місце знаходження [PERSON] встановлено не було, за місцем реєстрації відповідачка не проживає. З травня 2023 року мати з донькою не спілкується, в гості до неї не приїздить, на прогулянки не забирає, спільно час не проводить. Судом також встановлено, що будь-яке спілкування сторони між собою не підтримують, а отже відповідачка не цікавиться життям своєї доньки, яка постійно проживає з позивачем, участі в її вихованні не приймає. Матеріалами справи також було підтверджено, що протягом останнього часу Софію на прийом до лікаря водить лише батько та бабуся. З цього слідує, що мати за здоров`ям своєї дитини не слідкує та її хворобами не переймається. Відтак, зібрані у справі докази підтверджують, що відповідач материнської уваги та турботи до своєї малолітньої дитини не проявляє, участі в її житті не приймає, її вихованням та розвитком здібностей і навичок не займається, медичні заклади з дитиною не відвідує, одяг, продукти, ліки не купує, матеріально не допомагає, не приїздить та не спілкується з донькою. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] повністю зникла з життя дитини, а всі обов`язки по вихованню та утриманню [PERSON] здійснює лише батько та бабуся. В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Таким чином, суд приходить до висновку, що письмові докази в сукупності з поясненнями позивача та показами свідків в повній мірі доводять умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved