Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 22.07.2022 року близько о 21 год. 30 хв. у м. Київ на вул. Героїв Дніпра сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , автомобіля Ford, державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіля Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля [PERSON] ). Внаслідок ДТП транспортний засіб Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Оболонського районного суду міста Києва від 26.09.2022 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог ПДР України. На момент сконання ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з цим, власник пошкодженого автомобіля Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , - [PERSON] повідомила Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернулася до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , склала 81\~770 грн. 11 коп. За проведення вказаного дослідження та збір документів МТСБУ також було понесено витрати у розмірі 1\~553 грн. 00 коп. На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому [PERSON] у розмірі 81\~770 грн. 11 коп. З урахуванням вищевикладеного, на підставі положень ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1191 ЦК України, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] щодо відшкодування збитків, понесених у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування. З метою досудового врегулювання спору МТСБУ направляло [PERSON] претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, на яку [PERSON] жодним чином не відреагував, понесені МТСБУ збитки у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування не компенсував. З урахуванням викладеного, МТСБУ просило стягнути з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у загальному розмірі 83\~323 грн. 11 коп., з яких: 81\~770 грн. 11 коп. сума збитків у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування; 1\~553 грн. 00 коп. сума збитків, понесених у зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження та збором документів, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 23.10.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. До судового розгляду представником позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] неодноразово повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його останньою відомою офіційно зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України у зв`язку з відсутністю у відповідача зареєстрованого у встановленому законодавством порядку місця проживання. Як встановлено судом за результатами перевірки, всі поштові відправлення на ім`я [PERSON] не були йому вручені за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та повернуті до суду з поміткою про неможливість вручення. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З наведеного вбачається, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: протиправне діяння, шкода, причинно-наслідковий зв`язок між ними, а також вина особи у вчиненому діянні. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України предмет доказування становить: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди, яка в силу положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України презюмується. Саме тому у деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Одним з різновидів цивільно-правової відповідальності за відсутності вини особи, яка своєю поведінкою заподіяла шкоди, є відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що врегульовується положеннями ст. 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З наведеного також вбачається, що діяльність з експлуатації транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку з цим завдання шкоди, внаслідок використання транспортного засобу, зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 1187 ЦК України. З постанови Оболонського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року у справі № 756/5938/22, яка набрала законної сили 07.10.2022 року (а.с. 7-8), вбачається, що 22.07.2022 року о 21 год. 30 хв. у м. Києві по вул. Героїв Дніпра водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху та дистанції, здійснивши наїзд на транспортний засіб марки Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , та транспортний засіб марки Ford, державний номерний знак [NUMBER] , який стояв поруч. Постановою суду від 26.09.2022 року констатовано факт порушення [PERSON] вимог п. 12.1, 13.1 ПДР України. Цією ж постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (Постанова КЦС ВС від 29.09.2023 року у справі № 573/1/23). Згідно із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено факт протиправної поведінки відповідача [PERSON] щодо порушення вимог ПДР України під час експлуатації транспортного засобу Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , який, у свою чергу, є джерелом підвищеної небезпеки. З постанови Оболонського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року у справі № 756/5938/22 (а.с. 7-8), звіту № 95/М/2022 про оцінку вартості відновлювального ремонту Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП (а.с. 15-38), судом встановлено, що внаслідок вищезазначеної ДТП автомобіль Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , який на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 12) та який на підставі довіреності перебуває у повному користуванні та розпорядженні [PERSON] , [INFO] (а.с. 14), зазнав пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 81\~770 грн. 11 коп. Таким чином, судом встановлено як факт протиправної поведінки відповідача [PERSON] , що мала місце при використанні джерела підвищеної небезпеки (експлуатації транспортного засобу), так і факт заподіяння внаслідок такої поведінки майнової шкоди [PERSON] як особі, у користуванні та розпорядженні якої перебуває транспортний засіб, що зазнав пошкодження внаслідок ДТП, а також причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та завданою шкодою. З урахуванням вищевикладеного, суд також приходить до висновку про виникнення між [PERSON] та [PERSON] деліктного зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої останнім. Разом з тим, виконання обов`язку у деліктному зобов`язанні з відшкодування шкоди, завданої власником наземного транспортного засобу, має законодавчо визначену специфіку. Вказана специфіка передбачена приписами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5, 6 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 вищезазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Аналіз викладених приписів чинного законодавства дає можливість зробити висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього (Постанова ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц). Крім того, у Постанові ВП ВС від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 було зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Згідно наявної в МТСБУ інформації (а.с. 40) цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , на момент вчинення ДТП не була застрахована у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. З наведених приписів законодавства вбачається, що у випадку, коли власник наземного транспортного засобу на момент вчинення ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність шляхом укладення зі страховиком договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, що зазнав збитків внаслідок ДТП, спричиненого водієм транспортного засобу, чия цивільно-правова відповідальність не застрахована, виступає саме МТСБУ, яке здійснює страхове відшкодування потерпілому у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що 27.07.2022 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою (а.с. 11) про відшкодування шкоди у порядку ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З метою визначення розміру збитків, заподіяних [PERSON] , МТСБУ було замовлено в ТОВ «Незалежна експертна компанія», як суб`єкта оціночної діяльності» звіт про оцінку транспортного засобу. Як вбачається зі звіту № 95/М/2022 (а.с. 15-38), вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номерний знак [NUMBER] , який перебуває у користуванні та розпорядженні [PERSON] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 81\~770 грн. 11 коп. 19.08.2022 року між ТОВ «Незалежна експертна компанія» та МТСБУ було підписано акт (а.с. 39), яким засвідчено виконання роботі з проведення оцінки та прийняття документів у виді звіту № 95/М/2022, які надано на виконання договору № 20/031 від 01.01.2020 року. В акті зазначається, що він є підставою для проведення розрахунку між ТОВ «Незалежна експертна компанія» та МТСБУ в сумі 1\~553 грн. 00 коп. У цей же день, ТОВ «Незалежна експертна компанія» виставлено рахунок на оплату № 193 (а.с. 39). З платіжної інструкції № 933152 від 23.08.2022 року (а.с. 43) судом встановлено, що за проведення автотоварознавчого дослідження № 95/М/2022, відповідно до рахунку на оплату № 193 від 19.08.2022 року МТСБУ сплатило на користь ТОВ «Незалежна експертна компанія» 1\~553 грн. 00 коп. З наказу МТСБУ № 3/5583 від 31.03.2023 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » (а.с. 41) судом встановлено, що МТСБУ було визначено сплату на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 81\~770 грн. 11 коп. З платіжної інструкції № 920345 від 03.04.2023 року (а.с. 42) судом встановлено, що на виконання умов вказаного наказу МТСБУ здійснило перерахунок на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 81\~770 грн. 11 коп. Таким чином, судом встановлено факт здійснення МТСБУ страхового відшкодування у розмірі 81\~770 грн. 11 коп. на користь [PERSON] , який зазнав матеріальних збитків внаслідок протиправної поведінки відповідача [PERSON] щодо експлуатації транспортного засобу, який не застрахував при цьому власну цивільно-правову відповідальність у порядку, встановленому чинним законодавством. МТСБУ повністю виконало обов`язок [PERSON] у деліктному зобов`язанні, що виникло між останнім та [PERSON] у зв`язку з заподіянням шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З матеріалів позовної заяви судом не встановлено, що відповідач [PERSON] відноситься до категорій осіб, визначених у п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що МТСБУ, як особа, що відшкодувала шкоду, завдану протиправними діями [PERSON] як власника наземного транспортного засобу, що не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у порядку, встановленому законом, набуло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування, який складає 83\~323 грн. 11 коп., з яких: 81\~770 грн. 11 коп. сума збитків у зв`язку зі здійсненням страхового відшкодування; 1\~553 грн. 00 коп. сума збитків, понесених у зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (3028 грн. 00 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved