Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

16 липня 2024 року з Дарницького районного суду м. Києва до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в порядку ст. 31 ЦПК України надійшла вказана цивільна справа. Предметом позову у справі є: позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] , який проживає разом з ним. Відповідачка, будучи матір`ю дитини, не займається його вихованням, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується та не дбає про нього, у зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів залишено без розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв/клопотань до суду не направила. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, надав заяву розгляд справи без його участі, висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав підтримує. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). За змістом рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №181 від 10 березня 2021 року, місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком [PERSON] (а.с. 18). Постановою головного державного виконавця від 14 липня 2021 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі частки доходів платника аліментів (а.с. 19-20). Заборгованість відповідачки по сплаті аліментів складає 48\~776 грн 50 коп. (а.с. 47-49). За змістом договору оренди від 01 травня 2022 року, позивач винаймає квартиру [ADDRESS] (а.с. 25-27). Малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує ЗДО (ясла-садок) № 809 з травня 2023 року у м. Києві, хлопчиком опікується його батько - [PERSON] (а.с. 24). Відповідачка, будучи матір`ю малолітньої дитини, не приділяє уваги її вихованню та утриманню, матеріально не забезпечує, долею та життям не цікавиться, дитину не відвідує. Дитина проживає з батьком. Наведені факти підтверджуються зазначеними вище доказами. За змістом постанови судді Заводського району м. Миколаєва від 20 липня 2020 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насилля (а.с. 36-37). Постановою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 січня 2021 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насилля відносно свого чоловіка (а.с. 38-39). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164\~СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За змістом висновку органу служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, на засіданні комісії були присутні [PERSON] та його представник [PERSON] . [PERSON] повідомив, що він проживає разом із сином та своєю мамою (бабою дитини), яка допомагає у вихованні сина. Відповідачка не бере участі у вихованні дитини, її фінансовому забезпеченні та взагалі не виявляє інтересу до життя дитини. [PERSON] було належним чином запрошено на засідання комісії, проте вона не з`явилась. Комісія вважає доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до її сина (а.с. 110-112). З урахуванням викладеного, а також того, що відповідачка заперечень проти позову не надала, жодного разу до суду не з`явилася, хоча особисто отримала судові повістки про виклик до суду, а також враховуючи, що наведені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що відповідачка фактично втратила зв`язок зі своєю дитиною, не цікавиться долею сина та не піклується про нього, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення її батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини 2 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 статті 166 СК України містить імперативну норму, згідно з якою при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що з відповідачки за рішенням суду вже стягуються аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд не стягує аліменти. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2\~422 грн 40 коп. за дві немайнові вимоги, а саме про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментам. Оскільки позовну вимогу про стягнення заборгованості по сплаті аліментів залишено без розгляду, сума судового збору в розмірі 1\~211 грн 20 коп. за вимогу про позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved