Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2013 № 577-1 Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі ДКП «Луцьктепло») визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Луцька. Вона є власником квартири [ADDRESS] . Між нею та ДКП «Луцьктепло» укладено публічний договір приєднання про надання послуг з постачання гарячої води від 15.11.2021 (далі Договір). Відповідно до ст. 30 Договору виконавець зобов`язаний без додаткової оплати надати споживачу у встановленому законодавством порядку необхідну інформацію про норму споживання послуги, загальну вартість місячного платежу, а також іншу інформацію, передбачену законодавством. За її зверненням від 29.12.2022 виконавчий комітет Луцької міської ради надав копію рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.07.2005 № 233, яким встановлено норму споживання гарячої води на одного мешканця в житлових будинках квартирного типу з ваннами довжиною від 1500 до 1700 мм, обладнаних душами - 120 л на добу. На офіційному сайті ДКП «Луцьктепло» станом на 17.05.2024 оприлюднено інформацію про норми споживання гарячої води, а саме відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.07.2005 № 233 «Про внесення змін до рішення виконкому від 29.04.2005 № 146 «Про норми водопостачання», встановлена норма споживання гарячої води на одного мешканця в житлових будинках квартирного типу та гуртожитках з централізованим гарячим водопостачання, з ваннами довжиною від 1500 до 1700 мм, обладнаними душами 120 л на добу. Із рахунків на оплату послуг з гарячої води ДКП «Луцьктепло» нараховує плату за гарячу воду «на одну зареєстровану особу» по 3,6504 куб.м. на місяць незалежно від кількості днів на місяць. При цьому в рахунках на оплату, в графі «кількість мешканців», ДКП «Луцьктепло» фактично зазначає кількість зареєстрованих осіб відповідно до даних Реєстру міської територіальної громади. Звернувшись за роз`ясненням до Луцького міського голови, вона отримала відповідь заступника Луцького міського голови І. Чебелюк від 19.11.2023 відповідно до якої нарахування по її особовому рахунку № [NUMBER] проводиться згідно з вимогами чинного законодавства, відповідно до кількості зареєстрованих осіб, затвердженої норми 3,6504 куб.м. на 1 зареєстровану особу та діючих тарифів на постачання гарячої води. У відповіді директора ДКП «Луцьктепло» від 27.03.2023 вказано, що при нарахуванні плати за гарячу воду застосовується норма використання гарячої води особою, зареєстрованою в житловому приміщенні, затверджена рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради і становить 3,6504 м. куб. на одну особу. Інформацію про кількість зареєстрованих осіб ДКП «Луцьктепло» отримує із Реєстру Луцької міської територіальної громади. Зазначає, що 30.05.2024 вона повторно звернулася до керівника виконавчого комітету Луцької міської ради І. Поліщука, щоб він надав їй рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, яким встановлено місячну норму споживання 3,6504 куб. м. на 1 зареєстровану особу. З таким ж листом вона звернулася 27.05.2024 та 30.05.2024 до директора ДКП «Луцьктепло». Відповіді на свої звернення вона не отримала. Вважає, що діями відповідача порушені її права як споживача послуг у зв`язку з чим вона змушена звертатися до суду через що переживає сильний стрес. Посилаючись на викладене, позивач просить суд припинити дію, яка порушує її право, гарантоване п. 1, 10 ч.1 ст.7 Закону України «Про жилого-комунальні послуги» шляхом зобов`язання керівника виконавчого комітету Луцької міської ради І. Поліщука та директора ДКП «Луцьктепло» І. Скорупського надати їй рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, яким встановлено норму споживання гарячої води в житлових будинках квартирного типу 3,6504 куб. м. на місяць на 1 зареєстровану в житловому приміщенні особу та стягнути з відповідачі моральну шкоду в сумі 100000,00 грн. Ухвалою судді від 19.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. Від відповідача виконавчого комітету Луцької міської ради надійшов відзив. Відзив обґрунтований тим, що 30.05.2024 на електрону адресу Виконавчого комітету Луцької міської ради надійшла скарга [PERSON] адресована Луцькому міському голові І. Поліщуку. 28.06.2024 Луцьким міським головою було надано лист-відповідь та роз`яснено особливості встановлення норм споживання гарячої води та додано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, зокрема і рішення яким встановлюються норми споживання гарячої води. Відтак, вимога позивача була виконана, що свідчить про відсутність предмета спору. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~02.07.2024 від представника відповідача виконавчого комітету Луцької міської ради надійшло клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору. Ухвалою суду від 20.08.2024 закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала та просила задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача виконавчого комітету Луцької міської ради позовних вимог не визнав, просив суд закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору. Представник відповідача ДКП «Луцьктепло» в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника ДКП «Луцьктепло». Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача виконавчого комітету Луцької міської ради, дослідивши матеріали справи та надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Позивач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються відповідачем ДКП «Луцьктепло». Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24.09.2013 № 577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Відповідач надає житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у квартиру [ADDRESS] , що не оспорюється сторонами. 27.05.2024 [PERSON] звернулася до директора ДКП «Луцьктепло» із клопотання про надання їй копії рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, яким затверджено норму споживання гарячої води 3,6504 куб.м. на одну зареєстровану особу. 30.05.2024 позивач звернулася зі скаргою до Луцького міського голови І. Поліщука в якій серед іншого просила надати їй завірену належним чином копію рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, яким затверджено норму споживання гарячої води 3,6504 куб.м. на одну зареєстровану особу. Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду, а саме на 18.06.2024 відповіді за своїми зверненнями вона не отримала, що порушує її права як споживача послуг та через що вона переживає стрес, а діями сторони відповідачів їй завдано моральної шкоди. Відповідно до\~статті 40 Конституції України\~кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений\~законом\~строк. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм\~Конституцією України\~права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються\~Законом України «Про звернення громадян». Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч.1, 4 ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно зі ст.4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які - небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Порядок розгляду скарг встановлений ст.16 Закону України «Про звернення громадян». \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст.81\~ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 28.06.2024 Луцьким міським головою І. Поліщуком надано відповідь на скаргу [PERSON] від 30.05.2024. Із вказаної відповіді вбачається, що п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 (Постанова була чинна до 01.05.2022) встановлено, що у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу. П.19 Правил надання послуг з постачання гарячої води. Затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 визначено: одиницею вимірювання обсягу спожитої споживачем гарячої води є метр кубічний (м3). Тарифи на послуги з постачання гарячої води затверджені рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради в грн. за 1 м3. Норма споживання використовується для здійснення нарахувань за послуги з постачання гарячої води при відсутності лічильників води (квартирних і будинкових) та становить 120 л./доби на одну людину, що затверджена рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 28.07.2005 № 233 для багатоквартирних житлових будинків, середньорічної тривалості місяця відповідно до рішення Луцької міської ради від 26.04.2002 № 1/12 «Про заходи щодо вдосконалення системи оплати комунальних послуг населенням міста» та вартості 1 м3 послуги з постачання гарячої води. Підприємством застосується єдиний для усіх споживачів підхід розрахунку послуги з постачання гарячої води шляхом переводу 120 л. за 1 добу на одну особу користувача послуги в метри кубічні. Рішенням Луцької міської ради від 26.04.2002 № 1/12 для визначення вартості послуг затверджена середньорічна тривалість місяця яка становить 30,42 доби. 120 л. на добу на 1 особі х 30,42 дію = 3650,4 л. на 1 особу в місяць. Переводимо в м3 3650,4 л./1000 = 3,6504 м3 розрахункова норма на 1 особу в місяць (а.с. 40-41). До вищевказаної відповіді долучено копії відповідних підтверджуючих документів. З наведеного випливає, що відповідачем вчинилися дії щодо розгляду скарги позивача та надання останній відповідних документів. Крім цього, суд звертає увагу на те, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, яким встановлено норму споживання гарячої води в житлових будинках квартирного типу 3,6504 куб. м. на місяць на 1 зареєстровану в житловому приміщенні особу немає. Надаючи відповідь на скаргу позивача, відповідачем надано роз`яснення щодо порядку розрахунку послуги з постачання гарячої води шляхом переводу 120 л. за 1 добу на одну особу користувача послуги в метри кубічні та наведено розрахунок в результаті якого отримано норму споживання гарячої води в житлових будинках квартирного типу на 1 зареєстровану в житловому приміщенні особу. Відтак відповідачем виконано свій обов`язок щодо відповіді позивачу на її скаргу, ненадання [PERSON] на її вимогу рішення, якого немає свідчить про відсутність будь-якого порушення її законних прав та інтересів. При цьому, суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом виходить з наступного. У статтях 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] пов`язує завдання їй моральної шкоди з ненаданням відповідачами відповіді на її звернення, що задає їй сильних страждань. Проте, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не надала суду будь-яких доказів, які б свідчили, що їй діями відповідачів завдана моральна шкода, в чому полягає така моральна шкода та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та настанням негативних наслідків для позивача. Згідно з\~ч.3\~ст.12,\~ч.1\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України). Проте, у даній справі позивачем не доведено факту завдання відповідачами їй збитків. Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач, звертаючись із позовною заявою, не надала суду доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови) зробила наступні правові висновки: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 (пункт 41). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18)». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed