Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

27.09.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. В своєму позові посилається на те, що на підставі договору дарування частини житлового будинку від 12 червня 2003 року посвідченого нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори позивачу належить на праві спільної часткової власності 7/25 частини житлового будинку [ADDRESS] та договору дарування частини жилого будинку від 08 серпня 2003 року, посвідченого нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори, позивачу належить на праві спільної часткової власності 6/25 частини вказаного житлового будинку. Вся частка у вказаному будинку складає 13/25 частин. Зазначена частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0,0473 га, кадастровий номер: 3224955300:01:001:0163 яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Співвласником іншої частини будинку є відповідач по справі [PERSON] , якому належить 12/25 частини житлового будинку. В добровільному порядку був встановлений порядок користування спірним будинком та фактично проведено розподіл житлового будинку зі створенням окремих входів до житлових приміщень із незалежними комунікаціями, газо- та електро постачанням, водопостачанням та водовідведенням. Земельна ділянка приватизована. Згідно рішення № 21 виконавчого комітету Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 13 березня 2007 року було надано дозвіл [PERSON] на знесення 12/25 частин та збудувати новий житловий будинок та гараж у [ADDRESS] . В подальшому відповідач зніс свої 12/25 частини житлового будинку та збудував новий житловий будинок та гараж у [ADDRESS] . На даний час виникла необхідність виділення в натурі належної позивачу частки домоволодіння в окремий та цілий об`єкт та вільно розпоряджатися належним їй майном. просила виділити їй в натурі частку із спільної часткової власності 13/25 частини житлового будинку за адресою будинок [ADDRESS] та припинити право спільної часткової власності на 13/25 частин вказаного житлового будинку, яка належить їй. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Проти слухання справи у підготовчому судовому засіданні не заперечував. Відповідач [PERSON] , проти позову не заперечував, як і не заперечував проти слухання справи по суті в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що згідно Договору дарування частини житлового будинку від 20 червня 2003 року посвідченого [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1985 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1581375 від 26.09.2003 року за [PERSON] , позивачем по справі зареєстровано 7/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Договору дарування частини житлового будинку від 08 серпня 2003 року посвідченого [PERSON] , державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2973 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1581257 від 26.09.2003 року за [PERSON] , позивачем по справі зареєстровано 6/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Договору дарування частини житлового будинку від 07 жовтня 2006 року посвідченого Перепелицею Ж.П., приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3307 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12322997 від 30.10.2006 року за [PERSON] , відповідачем по справі зареєстровано 12/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки № 825 від 28.06.2024 року КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ», станом на 01.01.2013 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано: 12/25 частини будинку на [PERSON] та 13/25 частини будинку на [PERSON] . Рішенням № 21 виконкому Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 13 березня 2007 року дозволено [PERSON] знести 12/ 25 частини будинку та збудувати новий житловий будинок та будівництво гаража у [ADDRESS] . Рішенням № 14 виконкому Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 27 лютого 2007 року надано дозвіл [PERSON] перебудувати частину будинку [ADDRESS] . Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯД № 974801 земельна ділянка площею 0,0473 га розташована [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 3224955300:01:001:0163, виданого Борівською селищною радою від 28 листопада 2007 року на ім`я [PERSON] . Згідно Довідки відділу БТІ ФОП [PERSON] від 19.09.2024 року № 153 відповідно до проведеної технічної інвентаризації 01.08.2024 року загальна та житлова площі житлового будинку [ADDRESS] змінилися за рахунок знесення частини будинку. Відповідно до даних плану поверхів технічного паспорту від 05.08.2003 року інвентарний номер 225 виданого Фастівським БТІ, знесено приміщення житлового будинку: приміщення ІІ площею 5,0 м.кв.; приміщення І площею 5,1 м.кв.; приміщення 1-1 площею 12,7 м.кв.; приміщення 2-1 площею 5,5 м.кв.; приміщення 2-2 площею 9,4 м.кв.; приміщення 2-3 площею 7,6 м.кв. Згідно зі ст. 321, 317, 319 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини, цього майна у власність, учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. За позивачем зареєстровано право власності на 13/25 частини житлового будинку [ADDRESS] з 2003 року. Інші 12/25 частини вказаного житлового будинку зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Разом з тим, відповідачем було надано дозвіл на знесення своєї частини будинку (рішення № 21 виконкому Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 13.03.2007 року). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі. доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289 св 18. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у, натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. За змістом положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved