Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Адвокатом у березні 2024 року було подано позов, в якому він просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 42285 грн; витрати, пов`язані з проведенням оцінки пошкодженого автомобіля, в розмірі 7500 грн та 20 000 грн моральної шкоди і всі судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що у червні 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: DAF, реєстраційний номер [NUMBER] , який буксирував напівпричіп KRONE SDR 27, реєстраційний номер [NUMBER] (далі по тексту автомобіль DAF), під керуванням [PERSON] , та BMW, реєстраційний номер [NUMBER] (далі по тексту автомобіль BMW), внаслідок якої належний позивачу автомобіль BMW отримав технічні пошкодження. Вказана ДТП сталася через порушення правил дорожнього руху водієм [PERSON] , який є найманим працівником у фізичної особи-підприємця [PERSON] , а тому останній зобов`язаний відшкодувати всі збитки, завдані діями свого працівника. Також у зв`язку з ДТП позивач зазнала душевних страждань та їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20000 грн і яку просить також стягнути з відповідача. Представник позивача\~в судовому\~позовні вимоги\~підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та ІІІ особа до суду не прибули. Представник відповідача, адвокат Патько Н. Я., у відзиві на позовну заяву заперечила проти задоволення позову, мотивуючи наступним. Автомобіль DAF, яким керував [PERSON] , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був застрахований за полісом обов`язкового страхування та за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту на загальну страхову суму 180000 грн, яка повністю покриває визначені експертним висновком збитки на суму 172285 грн та свідчить про відсутність підстав для покладення відповідальності на ФОП [PERSON] , як страхувальника. Натомість належним відповідачем за цією позовною вимогою має виступати страхова компанія. Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Постановою Новоград-Волинського\~міськрайонного суду\~Житомирської області\~від 12.08.2022\~по справі\~№285/3524/22\~(далі по тексту Постанова) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. З Постанови слідує, водій [PERSON] 29.06.2022 о 08:50 год на 227 км+760м автодороги Київ-Чоп, керуючи автомобілем DAF, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, не дотримавши дистанції і здійснив зіткнення з автомобілем BMW, чим порушив п.п.2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постанова суду є чинною та 23.08.2022 набрала законної сили. З огляду на наведене, вина [PERSON] у вчиненні ДТП та заподіянні шкоди встановлена. Згідно оцінки колісного транспортного засобу, за наслідками якої складено відповідний експертний висновок №2885 від 31.08.2023 (далі по тексту експертний висновок), у якому зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW, яким є позивач, у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 29.06.2022, становить 232330 грн; утилізаційна (залишкова) вартість в пошкодженому стані автомобіля згідно висновку складає 62045 грн. Таким чином, до відшкодування склала сума 170285 грн. Відповідно до ч.1 cт.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Водій [PERSON] , ІІІ особа, є найманим працівником у відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] , що підтверджується протоколом допиту водія в якості свідка у кримінальному провадженні №12022060530000727 від 20.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, постановою про закриття даного кримінального провадження від 26.10.2023 за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди. Чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об`єкта з різними страховиками. Так, на момент пригоди автомобіль DAF, яким керував [PERSON] , був застрахований у товаристві з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Гардіан» (далі по тексту Страхова) за полісом обов`язкового\~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-206821969, строком дії з 22.11.2021 до 21.11.2022 та за договором добровільного\~страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту засобів DCV-0012904-KD3 від 16.11.2021, строком дії з 22.11.2021 до 21.11.2022, Страхова сума за полісом обов`язкового\~страхування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн, за договором добровільного\~страхування 50000 грн. Предметом останнього є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з його цивільною відповідальністю за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася під час дії договору. Таким чином, загальна страхова сума, на яку Страховою застраховано цивільну відповідальність ФОП [PERSON] , як власника автомобіля DAF за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 180000 грн. Позивач звернулася до Страхової з заявою про виплату страхового відшкодування щодо події ДТП і вона у жовтні 2022 року виплатила їй страхове відшкодування у розмірі 130000 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку [PERSON] . Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. За загальним принципом, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (ст.6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ст.999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст.7 Закону України «Про страхування». До них, зокрема, відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Великою Палатою ВС у постанові №147/66/17 від 14.12.2021 сформовано висновок, згілно якого принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст.1194 ЦК. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Тобто, обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Слід зазначити, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем, і не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. У цій\~справі на виконання договору обов`язкового майнового страхування позивачу сплачено Страховою страхове відшкодування у розмірі 130000\~грн,\~яке втім\~не покрило\~всю суму\~заподіяного [PERSON] \~матеріального збитку. Позивач\~не зверталася\~до страховика\~відповідача та\~не отримала\~його відмову\~у виплаті\~решти страхового\~відшкодування,\~зокрема суми\~42285\~грн,\~за договором\~добровільного страхування,\~а відразу\~пред`явила\~вимогу до\~відповідача,\~страхувальника,\~який застрахував\~свою відповідальність.\~Клопотань про\~заміну відповідача\~ні сама\~ [PERSON] ,\~ні її\~адвокат не\~заявляли.\~Резюмуючи викладене,\~зазначене є\~підставою для відмови в задоволенні позову, як такого, що пред`явлений до не належного відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди слід зазначити наступне. За приписами ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 по справі №606/1630/21 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сформував правовий висновок про те, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при ньому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Суд враховує, що за наслідками ДТП здоров`ю позивача шкоди не заподіяно, при цьому, на момент події вона рухалась по трасі «Київ-Чоп» на технічно несправному автомобілі, який не набирав оберти, що зафіксовано в постанові про закриття кримінального провадження від 26.10.2023, яка долучена до позовної заяви. З огляду на вказане, підстав для покладення на відповідача відшкодування моральної шкоди суд не знаходить, а тому в задоволенні цієї вимоги також слід відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed