Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради, [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії, зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення. Позивач просив визнати недійсним рішення Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 30.09.2020 року №5 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва на території Давидковецької сільської ради площею 0,12 га та передано у власність [PERSON] вказану земельну ділянку, кадастровий номер 6825082400:01:004:0001. Рішенням Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 30.09.2020 №5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, на території Давидковецької сільської ради площею 0,12 га та передано у власність [PERSON] вказану ділянку. Кадастровий номер земельної ділянки 6825082400:01:004:0001. Внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №2203932568250 від 21.10.2020. Водночас, передача вказаної земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 6825082400:01:004:0001 у приватну власність [PERSON] відбулась всупереч вимог Земельного та Лісового кодексів України, оскільки вона відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Старокостянтинівське лісове господарство» в межах земель ДП «Старокостянтинівське лісове господарство». Факт віднесення частини спірної земельної ділянки, з кадастровим номером 6825082400:01:004:0001 площею 0,12 га до земель лісогосподарського призначення підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства, планово-картографічними матеріалами, а саме планами лісовпорядкування, картами-схемами розподілу території. Зокрема, спірна земельна ділянка знаходиться у межах кварталу №62 земельної ділянки лісового фонду в межах Хмельницького лісництва ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс», правонаступником якого був ДП «Проскурівське лісове господарство», а на \~ \~ \~ \~даний час єДП Старокостянтинівське лісове господарство». Площа кварталу №62 становить 60 га. Згідно з інформацією №25 від 12.01.2022 та схемою розташування зазначеної земельної ділянки, наданих ВО «Укрдержліспроект», спірна земельна ділянка накладається на земельні ділянки лісового фонду в межах Хмельницького лісництва ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс», земельні ділянки якого на даний час перебувають у користуванні ДП`Старокостянтинівське лісове господарство». ДП ХОСЛАП «Хмельницьагроліс»(правонаступник ДП «Проскурівське лісове господарство»)(лист №260 від 19.11.2021) та Хмельницьке обласне управління лісового та мисливського господарства( лист №03-1493 від 16.12.2021), Хмельницькою обласною державною адміністрацією(лист №68/24-7872/2021від 16.12.2021) та нинішній користувач ДП «Старокостянтинівське лісове господарство(лист №720 від 18.08.2022) не надавали погоджень на вилучення земельної ділянки з кадастровий номером 6825082400:01:004:0001. Отже, надана у приватну власність [PERSON] частина спірної земельної ділянки належить до категорії земель лісогосподарського призначення, і після її незаконного надання у власність своє цільове призначення не змінила. Вона відноситься до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебуває у постійному користуванні ДП «Старокостянтинівське лісове господарство, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при передачі земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 0,12 га з кадастровим номером 6825082400:01:004:0001 [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,\~а також те, що земельна ділянка лісогосподарського призначення вибула з власності держави та з постійного користування ДП «Старокостянтинівське лісове господарство» поза їх волею, з грубим порушенням вимог чинного законодавства, насамперед через її набуття у приватну власність [PERSON] , позивачем було оформлено звернення до суду. В судовому засіданні представник прокуратури підтримав позов та наполягав на його задоволені. Третя особа підтримала позицію позивача у справі. Хмельницька міська рада позов не визнала. [PERSON] подав письмовий відзив на позов, який підтримав в судовому засіданні та просив відмовити у задоволені позову. Представник відповідача [PERSON] клопотав перед судом про призначення земельно-технічної експертизи, проведення якої стало неможливим внаслідок відсутності необхідних вихідних даних, представлення яких не забезпечено заявником. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Рішенням Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 30.09.2020 №5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, на території Давидковецької сільської ради площею 0,12 га та передано у власність [PERSON] вказану ділянку. Кадастровий номер земельної ділянки 6825082400:01:004:0001. Внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №2203932568250 від 21.10.2020. Земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Старокостянтинівське лісове господарство» в межах земель ДП «Старокостянтинівське лісове господарство». Факт віднесення частини спірної земельної ділянки, з кадастровим номером 6825082400:01:004:0001 площею 0,12 га до земель лісогосподарського призначення підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства, планово-картографічними матеріалами, а саме планами лісовпорядкування, картами-схемами розподілу території.Зокрема, спірна земельна ділянка знаходиться у межах кварталу №62 земельної ділянки лісового фонду в межах Хмельницького лісництва ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс», правонаступником якого був ДП «Проскурівське лісове господарство», а на \~ \~ \~ \~даний час єДП Старокостянтинівське лісове господарство». Площа кварталу №62 становить 60 га. Згідно з інформацією №25 від 12.01.2022 та схемою розташування зазначеної земельної ділянки, наданих ВО «Укрдержліспроект», спірна земельна ділянка накладається на земельні ділянки лісового фонду в межах Хмельницького лісництва ДП ХОСЛАП «Хмельницькагроліс», земельні ділянки якого на даний час перебувають у користуванні ДП`Старокостянтинівське лісове господарство».Даний факт не спростовано в ході судорвого розгляду відповідачами. ДП ХОСЛАП «Хмельницьагроліс»(правонаступник ДП «Проскурівське лісове господарство»)(лист №260 від 19.11.2021) та Хмельницььке обласне управління лісового та мисливського господарства( лист №03-1493 від 16.12.2021), Хмельницькою обласною державною адміністрацією(лист №68/24-7872/2021від 16.12.2021) та нинішній користувач ДП «Старокостянтинівське лісове господарство(лист №720 від 18.08.2022) не надавали погоджень на вилучення земельної ділянки з кадастровий номером 6825082400:01:004:0001. Відповідно до частин другої, п`ятої\~статті 158 ЗК України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Під способами захисту\~суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою\~яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Як правило, власник\~порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком\~конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту\~порушеного права прямо визначається\~спеціальним законом і регламентує\~конкретні цивільні правовідносини. Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у користування. Згідно з частиною 2 статті 1 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарногігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Відповідно до частини 2 статті 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. За основним цільовим призначенням земельне законодавство передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини 1 статті 19 ЗК України). На підставі частин 1 і 2 статті 55 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірнизх правовідносин). Відповідно до частини 1 статті 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини 1 статті 164 ЗК України). Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР від 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. У розділі 2 зазначеної Інструкції визначена процедура їх виготовлення. Тому, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 488/402/16-ц та постановах Верховного Суду від від 19 червня 2019 року у справі № 911/604/18, від 21 квітня 2021 у справі №707/2196/15-ц, від 04 серпня 2021 року у справі № 925/889/19, від 08 червня 2022 року у справі № 307/3155/19. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов. Законний володілець земельної ділянки лісового фонду може вимагати усунення порушень його права користування на цю земельну ділянку, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування та вимагаючи повернути таку ділянку. За змістом частини 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини вибуття з державної власності земельної ділянки лісогосподарського призначення внаслідок незаконного використання права на безоплатну приватизацію земельної ділянки та застосовані правові норми не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідача на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу державної влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Повернення земельної ділянки з особливим правовим режимом переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів та за цільовим призначенням, що відповідає «суспільному», «публічному» інтересу і не порушує принцип пропорційності. З огляду на викладене заявлений позов є обґрунтованим та доведеним належними та допустимими доказами. На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів.

Outcome: approved