Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Прокіп`юк О.Ю., звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебувала у шлюбі із відповідачем, [PERSON] з 28 вересня 2002 року, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, за актовим записом №22. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2022 року у справі №305/977/22, шлюб між сторонами, розірвано. Рішення суду набрало законної сили 25 жовтня 2022 року. У період шлюбу сторонами був збудований житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 200,82 кв.м., та 65,2 кв.м. житловою площею. Дане нерухоме майно-житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя. Спірне нерухоме майно набуто за кошти із спільного бюджету подружжя. Добровільної згоди щодо поділу вказаного житлового будинку сторони не дійшли, на пропозицію Позивачки оформити поділ із визначенням часток та права власності, шляхом оформлення нотаріально посвідченого договору, Відповідач не реагує. Крім того, Відповідач не визнає, що спірний житловий будинок являється спільною сумісною власністю, мотивуючи тим, що правовстановлюючі документи на будинок та його реєстрація власності в цілій частині здійснена на його ім`я. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №393729520 власником житлового будинку [ADDRESS] в цілій частині зазначено [PERSON] . Однак, оскільки будівництво житлового будинку було здійснено в шлюбі, за кошти спільного бюджету, то згідно ст.60 Сімейного кодексу України він належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Як співвласник житлового будинку Позивачка не може ні заповісти, ні відчужити, пі користуватися даним житловим будинком, який знаходиться в спільній сумісній власності. Це неможливо, оскільки не визначена ідеальна частка, яка належить Позивачці. Тобто без визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, бо така юридично оформлена на Відповідача, відтак ідеальної частки Позивачка не може реалізувати своє конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Крім того, позивач вважає, що сума судових витрат, які вона вже понесла у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції становить суму сплати судового збору 9084 гривень та 5000 гривень витрат на правову допомогу. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, позивач просить визнати житловий будинок [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визначити розмір ідеальних часток співвласників [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок, а саме по частці за кожним. Визнати за [PERSON] право власності на ідеальної частки на вищезазначений будинок загальною площею 200,82 кв.м, житловою площею 65,2 кв.м. В порядку поділу виділити [PERSON] у власність в натурі частку в житловому будинку: перший поверх літ. 1 загальною площею 81,66 кв.м., з яких хол площею 48,65 кв.м. комора площею 6,77 кв.м., коридор площею 7,99 кв.м., кухня 16,55 кв.м, санвузол площею 1,70 кв.м. В порядку поділу виділити [PERSON] у власність в натурі частку в житловому будинку : мансардний поверх літ. М загальною площею 83,19 кв.м., з яких кімната 48,65 кв.м., гардероб 6,77 кв.м., коридор 8,80 кв.м., кімната 16,55 кв.м., санвузол 2,42 кв.м. Залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] цокольний поверх літ. Ц загальною площею 35,97 кв. м., з яких кухня площею 20,73 кв.м., комора 15,24 кв.м. Крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 9084 гривень та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлені належним чином шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону, вказаний у матеріалах справи. Разом з тим, через канцелярію суду від позивача надійшла заява, яка обґрунтована наступним. Враховуючи, що для поділу майна в натурі необхідна судова будівельно-технічна експертиза, оплату за проведення якої наразі вона не може здійснити, оскільки на її утриманні знаходяться дві неповнолітні дочки, яка з яких навчається, тому вона змушена змінити позовні вимоги, виклавши їх в іншій редакції. На підставі викладеного просила позовну заяву задовольнити, визнати житловий будинок [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визначити розмір ідеальних часток співвласників [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок, а саме по частці за кожним. Визнати за [PERSON] право власності на ідеальної частки вищевказаного житлового будинку. Стягнути з [PERSON] , судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в сумі 9084 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень. Відповідач [PERSON] про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлявся як шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону, вказаний у матеріалах справи, так і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-ресурсі судової влади. У судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подав. Відповідно до\~копії рішення\~ Рахівського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 23.09.2022\~року,\~шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 28 вересня 2002 року у виконавчому комітеті Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №22 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 25 жовтня 2022 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №393729520 від 05.09.2024 року власником житлового будинку [ADDRESS] в цілій частині зазначено [PERSON] , дата реєстрації - [INFO] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129145739 від 27.06.2018 житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований 22.06.2018 року на праві приватної власності за [PERSON] . Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості №201-20241014-0008576843 від 14.10.2024 згенерованої на веб-порталі Фонду Державного майна України, оціночна вартість об`єкта нерухомості-житлового будинку: [ADDRESS] складає 6370550,97 (шість мільйонів триста сімдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 97 копійок. Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] оформлений на [PERSON] . Крім того, [PERSON] на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] [ADDRESS] , надсилався лист про пропозицію добровільного поділу майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Однак, такий лист повернутий Позивачці, оскільки адресат відмовився від його отримання. Згідно копії договору про надання правової допомоги №33 від 29.08.2024 року, укладеного між адвокатом Прокіп`юк О.Ю. та [PERSON] , адвокат зобов`язується здійснювати захист, представництво та надавати інші види правової допомоги клієнту відповідно до діючого законодавства, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) за надання правової допомоги, відповідно до Договору. Відповідно до Акту (Додаток 1 до Договору про надання правової допомоги від 29.08.2024 року) від 30.09.2024 року, останній складено між адвокатом Прокіп`юк О.Ю. та замовником [PERSON] та містить перелік послуг, пов`язаних з підготовкою до розгляду та розглядом цивільної справи, який складається з 3 пунктів на загальну суму 5 000 гривень. Вказані послуги адвокатом Прокіп`юк О.Ю. надано, а замовником [PERSON] прийнято. Згідно квитанції від 30.09.2024 року, від [PERSON] адвокатом Прокіп`юк О.Ю. прийнято 5000 гривень. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц та від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] \~та [PERSON] перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ 28 вересня 2002 року по 23 вересня 2022 року. Крім того, житловий будинок [ADDRESS] побудовано та в подальшому зареєстровано право власності на нього 22 червня 2018 року, отже під час перебування сторін у шлюбі. Тому відповідно вказаний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, визнання житлового будинку [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначення розміру рівних часток співвласників [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок по частці за кожним та визнання за позивачем право власності на частину вищевказаного житлового будинку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 9084 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень, суд керується наступними положеннями законодавства. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначалось вище, у позовній заяві зазначалось питання про розподіл судових витрат, а отже строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України витримані. Отже, з зазначеного вище вбачається, що позов задоволено, а отже судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 гривень, а також судовий збір в розмірі 9084 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: approved