Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації наступного змісту: «На самом деле за ширмой гения финтеха скрывается банкир с российским паспортом, который отмывает деньги миллиардами. В этой статье мы приведем факты как работает его бизнес, о его связях с ФСБ, и, конечно, об уклонении от уплаты налогов» «Для увеличения прибыли компании от букмекерской деятельности, Измайлов начал разрабатывать план вывода средств в офшоры для чего использовал собственные системы платежей, которые помогали отмыть большое количество денег» После того, как схема дала результаты, он на протяжении долгого времени реализовывал свой преступный умысел. Позже последователи владельца «Париматч» Эдуарда Швиндлермана, среди которых был [PERSON] , провели регистрацию первой компании номер один Management Company на Кипре (N 1 Management Company). Она помогала организациям финтеха быстрее оказаться на рынке, чтобы увеличить сумму теневой прибыли. Самый известный актив N 1 Management Company - Sportbank. Известным есть факт, что бизнес [PERSON] - прикрытие для мелких компаний, которые связаны с приемом платежей от букмекерской деятельности и выдачей онлайн-кредитов, целью которых есть отмывание денег. Эти стартапы так же отмывали деньги, получаемые от игорного бизнеса. То есть, фактически N 1 Management Company и Sportbank LLC основную часть прибыли получает за счет уклонения от уплаты налогов и отмывания денег» (у частині підкреслень) «С каждым днем появляются все новые факты, подтверждающие масштабы преступных операций. Как пример, выдача микрокредитов . Под их видом легализуют доходы от финансовой деятельности. Такая схема позволяет Измайлову получать незаконный доход» «Русский паспорт [PERSON] », «У [PERSON] - двойное гражданство, украинское и российское. Даже во время войны он не отказывается от паспорта страны-агрессора, ведь у него там связи на самом высоком уровне» «Сегодня Измайлов является российским банкиром, который осуществляет деятельность на территории рф» «Он создал высокодоходную финтех-компанию с единственной целью, чтобы отмывать деньги от нелегальных и полулегальных схем игорного бизнеса» «На компанию «Париматч» наложил санкции СНБО за связи с РФ» «Поэтому N 1 Management Company и Sportbank LLC это старые проекты ФСБэшного криминала из страны-агрессора, а [PERSON] - фактически представитель русского мира в криминальном гемблинге Украины» «Непосредственно во время полномасштабной войны он отмывает миллионы долларов для российских преступных организаций через Sportbank и N 1 Management Company, при содействии при этом [PERSON] и владельцев Parimatch. До войны легализация азартных игр на Украине привела к появлению новых игроков на рынке, что позволило российским криминальным деятелям, включая Измайлова, вернуть утраченные позиции» «[PERSON] - тайный российский банкир, который создал высокодоходные финтех-предприятия» «Резюмируя, [PERSON] - тайный российский банкир, который создал высокодоходные финтех-предприятия с основной целью отмывания доходов от нелегальных и полулегальных азартных игр» (у частині підкреслень) «Партнерство с «газпромовцем» [PERSON]», «[PERSON] сотрудничает с бывшим высокопоставленным чиновником «Газпромбанка» [PERSON]. Их сотрудничество вышло на международный уровень через кредитную платформу SteadyPay, которая зарегистрирована в Великобритании» «Переплетение этих предприятий российского «газпромовца» с игорной индустрией, особенно в Украине, предполагает системный подход к отмыванию денег, который используют как местные, так и международные финансовые системы. [PERSON], благодаря придуманной им же схеме, отмывает деньги не только в Украине, а и в Великобритании» (у частині підкреслень) «Остается загадкой, как такой деятель с российским паспортом, связями с ФСБ и «Газпромом» до сих пор не на свободе. Пора сажать мажора» у частині підкреслень) поширеної у статті під назвою « [INFO] », яка розміщена на сайті [INFO] а саме за посиланням [INFO] та спростувати її. Представник заявника адвокат Волошина Н.Л. в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, що містить її зміст. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як убачається з матеріалів справи, на сайті за посилання [INFO] поширена [INFO] року стаття «Как российский банкир [PERSON] отмівает деньги в Украине», яка містить висловлювання, із заявою про спростування яких заявник [PERSON] звернувся з даною заявою до суду.(а.с. 87-88) Згідно Висновку за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 15239 від 30.10.2024 року, складеного експертом ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», у тексті публікації «Как российский банкир [PERSON] отмівает деньги в Украине», поширеної [INFO] року на сайті « [INFO] » міститься інформація негативного характеру стосовно особи [PERSON] та його діяльності, викладена у формі фактичних тверджень та оціночних суджень. (а.с. 63-86) За даними Довідки за відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 28.10.2024 року № 210/2024-Д, складеної ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», за результатами дослiдження iнформацiйного наповнення веб-сайту http://euromoneys.com встаностановлено, що останнiй позицiонує себе в якостi вебсайту « [INFO] », на якому розмiщена , зокрема, наступна iнформацiя: «Блог о деньгах, бизнесе, инвестирование, карьерном росте, заработке денег». На веб-сайтi [INFO] вiдсутнi будь-якi ідентифікатори (вiдомостi про особу, вiд iменi якої здiйснюеться iнформацiйне наповнення веб-сайту, зокрема, його адреса, телефон, адреса електронно'i пошти тощ о), якi б дозволили встановити особу власника веб-сайту. Враховуючи викладене, знеособленiсть даних про реєстранта доменного iменi euromoneys.com в службi WНOIS , а також те , що це доменне iм`я зареєстровано в публiчному доменi .СОМ, що не належить до українського сегменту мережi Iнтернет, реєстратор доменного iменi та хостинг-провайдер е іноземними суб`єктами, з метою встановлення власника веб-сайту https://euromoneys.com можливо витребувати вiдповiдно до законодавства (зокрема, в судовому порядку): данi про реєстранта доменного iменi euromoneys.com - у реєстратора цього доменного iменi - NameCheap, Inc, що знаходиться в Лос-Анджелесі США; данi про отримувача послуr хостингу щодо розмiщення програмного забезпечення веб-сайту https://euromoneys.com на спецiалiзованому веб-серверi та забезпечення доступу до нього з мережi Iнтернет - у хостинг-провайдера цього вебсайту - NameCheap, Inc, що знаходиться в Лос-Анджелесі США; данi про володiльця облiкового запису, що використовується для розмiщення веб-сайту: [INFO] у мережi Iнтернет - у реєстранта доменного iменi euromoneys.com та/або отримувача послуг хостингу. (а.с. 50-55) За даними Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судомості» МВС України, та Листа Офісу Генерального прокурора від 21.10.2024 року № 25/3-1734вих24, [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 14.10.2024 року є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук відсутні. (а.с. 41, 43) Згідно Листа Державної міграційної служби України від 07.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, за обліками територіальних органів ДМС процедура втрати громадянства України щодо [PERSON] . ДМС не ініціювалася. (а.с. 42) Крім того, заявником [PERSON] долучено до матеріалів справи Податкову декларацію про майновий стан і доходи. (а.с. 44-49) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України. За нормою частини другої ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України («Окреме провадження»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) вказано, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації». У частині третій статті 277 ЦК України (у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено. Тому чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації. Відповідно до висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 11.10.2023 року у справі № 757/43705/19: «…чинне законодавство з квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації. Тому висновки апеляційного суду про те, що відповідачі повинні доводити достовірність оспорюваної інформації і, як наслідок, висновок про задоволення позовних вимог, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.» Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи відсутність у заявника можливості встановити автора досліджуваної статті та власника веб-сайту, на якому розміщено таку статтю, суд визнає право заявника на звернення до суду із заявою про спростування недостовірної інформації у порядку окремого провадження, однак у суду відсутні правові підстави на її спростування у заявлений спосіб, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на спростування даних, що містить досліджувана стаття. При цьому, чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, такі висловлювання не містять ознаки наклепу, містять критичну оцінку певних фактів та мають ознаки оціночних суджень, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, тому наявні у змісті досліджуваного тексту оціночні судження не підлягають спростуванню в межах розгляду даної справи, при цьому заявник не позбавлений права на відповідь, а також на власне тлумачення у тому самому чи іншому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed