Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та повнолітньої дочки дитини з інвалідністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.06.2004 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2017 року у справі № 127/16876/17 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із позивачем у квартирі відповідача. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 366452 від 18.07.2023 повнолітня донька сторін [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства. Позивач самотужки не може забезпечити гідний рівень життя дітям, а [PERSON] як батько є здоровим та працездатним, тож має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина та повнолітньої доньки, яка є особою з інвалідністю. Такі обставини стали підставою для звернення до суду із позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку доходу на утримання повнолітньої доньки- дитини з інвалідністю [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2024 року в справі відкрите спрощене позовне провадження. 19.08.2024 до суду надійшов поданий через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] . У відзиві\~на позовну\~заяву відповідач\~зазначив,\~що частково\~не погоджується\~з позовними\~вимогами та\~вважає достатнім для забезпечення належного рівня фізичного та емоційного розвитку неповнолітнього сина та повнолітньої доньки-дитини з інвалідністю стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), а на утримання повнолітньої доньки-особи з інвалідністю 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу). Свої заперечення відповідач обгрунтовує тим, що він має зобов`язання утримувати двох неповнолітніх синів та повнолітню доньку, яка є дитиною з інвалідністю, що безумовно є значним матеріальним навантаженням на відповідача. Крім того, відповідач вказує, що він забезпечив своїх дітей та позивача житлом, оскільки після розірвання шлюбу між сторонами позивач та двоє спільних дітей сторін проживають у квартирі [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності відповідачу та була набута ним до шлюбу. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка є особою з інвалідністю, відповідач зазначає, що для забезпечення його повнолітній доньці яка є особою з інвалідністю, належного рівня життя та розвитку буде достатньо аліментів в розмірі 1/10 частини від усіх видів його заробітку ( доходу). Своє твердження Відповідач аргументує тим, що позивачем не було надано доказів про те, що отримуваної повнолітньою донькою сторін соціальної допомоги недостатньо для задоволення її базових матеріальних потреб, а також не надано доказів про те, що на забезпечення матеріальних потреб їх спільної повнолітньої доньки, яка є дитиною з інвалідністю, позивач також витрачає 1/5 частку власного доходу. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому вона зазначає про необґрунтованість доводів відповідача та його фінансову спроможність сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Судом до матеріалів справи долучено подані відповідачем письмові докази, а саме: копію рішення Вінницького районного суду від 01.11.2022 року у справі №128/846/19 та копію постанови Вінницького апеляційного суду від 26.01.2023 у справі № 128/846/19. Судом до матеріалів справи долучено подані позивачем письмовий доказ, а саме копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 814547, відповідно до якої інвалідність [PERSON] продовжено до серпня 2026 року. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками у позовній заяві, відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив, та оцінивши, відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних у справі, в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батька окремо від дитини не впливає на обсяг його прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11. 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями частини першої статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Відповідний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №691/926/20. Судом встановлено, що окрім неповнолітнього сина та повнолітньої доньки, яка є особою з інвалідністю, від шлюбу з позивачем, у відповідача також є ще неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , від шлюбу з [PERSON] , щодо якого у відповідача теж наявний обов`язок з утримання та забезпечення матеріальних потреб. При цьому відповідач працює лікарем ортопедом-травматологом в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №3» та відповідно до досліджених судом Довідок про доходи від 14.08.2024 р. його середньомісячна заробітна плата становить 20000 грн. З огляду на вказане, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку доходу на утримання повнолітньої доньки дитини з інвалідністю [PERSON] (загальний розмір 45 % всіх видів його заробітку (доходу) за умови необхідності також утримувати неповнолітнього сина від іншого шлюбу, та забезпечувати свої матеріальні потреби, є для відповідача непомірним тягарем. Доказів про одержання [PERSON] інших доходів, крім лікарської заробітної плати, про наявність певних статків, суду не подано. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Виходячи з принципу рівності батька та матері у частині виконання своїх батьківських обов`язків позивач, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку ( доходу) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку доходу на утримання повнолітньої доньки дитини з інвалідністю [PERSON] , мала б надати суду докази на підтвердження про те, що нею також вкладаються кошти у забезпечення матеріальних потреб спільних дітей сторін в певній частці від власного доходу ( заробітку). Однак таких доказів суду надано не було. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю суд зазначає наступне. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: 1) повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, II чи III групи; 2) потребують матеріальної допомоги, під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; 3) матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю, у тому числі дітьми з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Отже, українське законодавство виділяє три основні види непрацездатності: непрацездатність за віком, непрацездатність за станом здоров`я та непрацездатність у зв`язку із входженням особи до групи осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Особою з інвалідністю визнається особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"). Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". При цьому суд зазначає, що для застосування правил статті 198 СК України не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 366452 від 18.07.2023 р. повнолітня донька сторін [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства. Як вказано в цій довідці дитині протипоказане помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці. Відповідно до довідки від 13.06.2024 р. повнолітня донька сторін [PERSON] отримує допомогу від держави як дитина з інвалідністю ІІ групи в сумі 2 361 грн. щомісяця. На підставі викладеного суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків у її утриманні, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, часткове визнання відповідачем позову, вважає справедливим встановлення аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку ( доходу) відповідача та аліменти на утримання повнолітньої доньки сторін дитини з інвалідністю [PERSON] , в розмірі 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення сином повноліття, а дочкою на період встановлення їй інвалідності, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial