Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

У вересні 2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Городищенського району про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] [PERSON] , який є її дідом, склав заповіт, яким заповів все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на час смерті і на що він за законом матиме право. Заповіт посвідчений належним чином, приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О. М., зареєстровано в реєстрі за № 3008. [INFO] спадкодавець [PERSON] помер. Після поховання діда звернулася до приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколової Ольги Миколаївни із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус повідомила, що [PERSON] до смерті склав інший заповіт, в якому вказано, що [PERSON] заповідає Територіальному центру соціального обслуговування Городищенського району земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,13 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЧР № 019012, що знаходиться в адмінмежах Старосільської сільської ради за межами населеного пункту. Від неї позивач отримала копію цього заповіту тільки 05 вересня 2017. Заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету В`язівської сільської ради [PERSON].. Вважає, що даний заповіт, спадкоємцем по якому є Територіальний центр соціального обслуговування Городищенського району, являється недійним у зв`язку з порушенням норм чинного законодавства України. Текст заповіту містить суперечливі дані щодо можливості заповідача прочитати і підписати заповіт. Обставини вади зору, хвороба рук, які унеможливили особистий підпис є причиною того, що заповіт складений з порушенням вимог закону щодо його форми. На час складання заповіту спадкодавцю виповнилося 88 років. В останні роки в нього розвивався віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. В останні роки життя у спадкодавця спостерігався процес психічного розладу, він не впізнавав її, родичів, знайомих та сусідів які по сусідству прожили більше 20 років. Свідки можуть підтвердити дані обставини. Змушена звернутися до суду через втрату можливості оформити спадщину, що складається з земельної ділянки, внаслідок неправомірних дій з оформлення нікчемного заповіту, який не відповідає дійсності та порушує закон. 25.09.2017 року в справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд. 19.10.2017 року за ухвалою суду витребувано докази. 07.12.2017 року в суді зареєстровано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач [PERSON] вказує, що [INFO] помер [PERSON] , який був її дідом, так як проживав цивільним шлюбом з її бабусею [PERSON] , більше 30 років. Дід завжди говорив про своє бажання, щоб після смерті все його майно перейшло їй про що ним і було складено заповіт 02.12.2008. Заповіт від 11.10.2016 року, містить невідповідність підпису в графі "підпис", який повністю різниться з підписом її діда, здійсненого останнім у інших документах, які залишились після його смерті, а саме у договорі оренди землі від 20.11.2006 року, акті від 20.11.2006 року, заповіті від 02.12.2008 року. Така невідповідність вбачається навіть візуально. Заповіт від 11.10.2016 року не містить прізвища біля підпису заповідача, що підтверджує ті обставини, що [PERSON] особисто не підписував вказаний заповіт. Даний заповіт є недійсним, оскільки укладений без волевиявлення заповідача. Сумнівна наявність зазначеного заповіту не відповідає відомій волі покійного. Згідно висновку лікарів спеціалістів по обстеженню [PERSON] , станом на 02 жовтня 2015 року, діагноз лікаря офтальмолога - зріла катаракта обох очей. Тож, маючи останню стадію хвороби дід не міг сам прочитати заповіт, а тому в даному випадку було порушено порядок посвідчення заповіту, що додатково доводить його нікчемність. Спірний заповіт [PERSON] особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення заповіту і є підставою для визнання правочину нікчемним, недійсним. 30.01.2018 в судовому засіданні допитаний свідок [PERSON]. , працюючий секретарем В`язівської сільської ради (згідно рішення В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області наділений повноваження здійснювати нотаріальні дії), який обіймає посаду з 2011 року, повідомив, що 11.10.2016 року він посвідчував заповіт [PERSON] , [INFO] . До сільської ради звернулася завідуюча В`язівського відділення соціального обслуговування населення, та повідомила, що один чоловік бажає скласти заповіт. Прийшов до відділення, завідуюча провела до кімнати де був присутній заповідач, представила його та пішла. Чоловік повідомив, що хоче зробити заповіт свого земельного паю на користь відділення соціального обслуговування населення. Після чого він взяв в нього оригінал акту, паспорт та повернувся на своє робоче місце для того щоб надрукувати заповіт. Коли повернувся, то прочитав заповіт вголос. Заповідач особисто підписав заповіт. На той момент заповідач проживав у В`язівському відділенні соціального обслуговування населення, а раніше проживав у с. Старосілля. Завідуюча центру не була присутня під час підписання заповіту. Розмова проводилася один на один. Заповідача раніше не знав. Розмов про те, що щось було проведено неправомірно не було. Один екземпляр заповіту залишив заповідачу, інший на зберіганні у сільській раді. 30.01.2018 року призначено почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 11.04.2018 року на адресу суду надійшов лист ЧВ КНДІСЕ про погодження термінів виконання, оплати експертизи та клопотання судового експерта про надання додатково вільних зразків підпису та почерку [PERSON] 03.05.2018 року на виконання клопотання судового експерта, через судове засідання, до справи було приєднано надану стороною відповідача заяву покійного [PERSON] , та витребувано докази з Городищенського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян головного управління ПФУ в Черкаській області. 30.05.2018 року ухвала суду від 30.01.2018 року ЧВ КНДІСЕ залишена без виконання, в тому числі в зв`язку з несплатою рахунку № 12300 від 04.04.2018 року за проведення судово - почеркознавчої експертизи в даній цивільній справі (лист від 30.05.2018 року № 23/288), яка надійшла в суд 06.06.2018 року. 03.08.2018 року у зв`язку з поверненням справи, відновлено провадження. Вирішено питання заявленого відводу судді. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про відвід судді, зупинено провадження у справі на час вирішення питання про відвід. 12.09.2018 року ухвалою судді Городищенського районного суду Черкаської області Черненко В. О., відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про відвід судді. 11.01.2019 року постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі. 26.12.2019 року явку позивача [PERSON] у судове засідання визнано обов`язковою. 24.02.2020 року відбулася заміна представника позивача. В судовому засіданні 24.02.2020 позивач [PERSON] позов підтримала, вказавши, що після смерті діда [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом та дізналася, про наявність заповіту від 11.10.2016 року, що складений заповідувачем не на її користь. З огляду на те, що дід за життя говорив про своє бажання, щоб після смерті все його майно перейшло їй та 02.12.2008 склав на неї заповіт, вважає, що заповіт від 11.10.2016 року [PERSON] особисто не підписував, тому він є недійсним, оскільки укладений без волевиявлення заповідача. Дід мав хворобу очей, фізично не міг поставити свій підпис у заповіті. Похованням діда займався Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) району в якому він перебував до смерті. Провідувати діда не їздила, не було можливості. Бажає прийняти спадщину після [PERSON] за заповітом, але їй роз`яснили, що існує інший заповіт, який по часу складений пізніше, тому на земельну ділянку (пай) не має права. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, заперечує, так як вимога позивача не відповідає дійсності. Померлий [PERSON] в останні роки свого життя, з 2015 року, перебував у закладі, його рідні, відмовилися доглядати. Коли ЦНСП брав на утримання [PERSON] , це була його воля, онука відмовилася його доглядати. Спочатку догляд був за місцем проживання, в дома, потім стан здоров`я [PERSON] погіршився, забрали в лікарню, і з того часу, до дня смерті він перебував в закладі. Ніхто із родичів жодного разу не приходив, не цікавився його здоров`ям. Напевне тоді і постало питання щодо заповіту. При спілкуванні з померлим, він був адекватний, розумів де перебуває та що робить. Виявив бажання скласти заповіт на земельну ділянку (пай) на Центр. Заповіт був посвідчений секретарем сільської ради [PERSON]. і як показав останній власноруч підписаний заповідачем, тому підстави для визнання його недійсним чим нікчемним в суда відсутні. Позов, клопотання та поведінку позивача в процесі, вважає затягуванням розгляду справи, що не дає можливість Центру оформити спадкові права за заповітом. 24.02.2020 року судом ухвалено про витребування доказів. На позивача накладено грошове стягнення у зв`язку з невиконанням процесуальних обов`язків. 30.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, зупинено провадження у справі. 15.06.2021 року надійшло клопотання судового експерта щодо надання додаткових матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи та рахунок на оплату її вартості. 05.07.2021 року вказане клопотання доведено до відому сторін, яке залишилося без виконання стороною позивача. 06.09.2021 року справа з ЧВ КНДІСЕ повернута в суд, ухвала про проведення експертизи залишена без виконання у зв`язку з несплатою рахунку за її проведення. 01.10.2021 року в справі відновлено провадження. 26.10.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про заміну відповідача. 26.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи, зупинено провадження у справі. 01.11.2022 року до суду з ЧВ КНДІСЕ повернуті матріали справи, ухвала про проведення судової почеркознавчої експертизи залишена без виконання у зв`язку з несплатою рахунку за її проведення. 20.06.2023 року, за участі в судовому засіданні сторони позивача, відновлено провадження у справі. 24.08.2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача задоволено справу повтроно направлено до ЧВ КНДІСЕ, для проведення судової почеркознавчої експертизи від 26.10.2021 року, зупинено провадження у справі. 20.05.2024 року, у зв`язку з надходженням відводу судді провадження у справі відновлено. Ухвалою суду визнано заяву представника позивача [PERSON] адвоката Драченка В. В. про відвід судді Синиці Л. П. необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню та передано заяву про відвід для вирішення іншому судді. 28.05.2024 року ухвалою судді Городищенського районного суду Черкаської області Черненка В. О., відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Драченка В. В. про відвід судді. 04.06.2024 року постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі, з урахуванням того, що цивільна справа перебувала в експертній установі, що підтверджено листом Черкаського відділення КНДІСЕ від 15.05.2024 № 700/613-4-24/23 про необхідність сплати рахунку № 2203. 27.08.2024 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 15.08.2024 № 299/24-23. 29.11.2024 в судовому засіданні представник позивача Драченко В. В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, що викладені в позовній заяві, та з урахуванням висновку експерта за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи від 15.08.2024 № 299/24-23, за яких підпис від імені [PERSON] у заповіті від 11 жовтня 2016 року виконаний не [PERSON] , просив визнати недійсним оспорюваний заповіт, та стягнути з відповідача витрати, які понесені за проведення експертизи. Представник відповідача, голова ліквідаційної комісії Бенюх Ю. В., в ході судового розгляду цивільної справи, зважаючи на висновок експертизи не заперечила щодо задоволення позовних вимог, щодо стягнення з них як сторони відповідача судових витрат заперечила, вказуючи, що КЗ "Городищенський ЦНСП" Городищенської міської ради перебуває в стадії припинення, не мають фінансової можливості сплатити вказані кошти. Вислухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, показання свідка [PERSON]. , дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст. ст. 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 2 статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено судовим розглядом, що за життя [PERSON] , [INFO] , склав заповіт: 1) 02.12.2008 року на користь [PERSON] (позивач по справі) на все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на час смерті і на що він за законом матиме право, що посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О. М., зареєстровано в реєстрі за № 3008; 2) 11.10.2016 року на користь Територіальному центру соціального обслуговування Городищенського району (відповідач у справі) на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,13 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЧР № 019012, що знаходиться в адмінмежах Старосільської сільської ради за межами населеного пункту, який посвідчений секретарем виконавчого комітету В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області [PERSON]., зареєстровано в реєстрі за № 328. Спадокодавець [PERSON] помер [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про смерть, видане повторне, Серії [NUMBER] від 19.05.2017 року , актовий запис № 11 від 07.03.2017 року, місце державної реєстрації Виконавчий комітет В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області. Позивач [PERSON] однією з підстав недійсності оспорюваного заповіту зазначала те, що [PERSON] його не підписував. Отже, предметом судового розгляду справи є визнання недійсним заповіту, тобто правові відносини у цій справі регулюються главою 16 "Правочини" та главою 85 "Спадкування за заповітом" Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається (ст. 1234 ЦК України). Частиною 2 статті 1236 ЦК України перебачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких рішенням виконкому відповідної ради покладено вчинення цих дій. Згідно з абз. 3 пункту 33 цієї Інструкції заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні й після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права передбачає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. З копії заповіту від 11 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,13 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЧР № 019012, що знаходиться в адмінмежах Старосільської сільської ради за межами населеного пункту, заповів Територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Городищенського району. Заповіт містить підпис [PERSON] . Його особу та дієздатність, як зазначено в заповіті, перевірено. Заповіт нотаріально посвідчив секретар виконавчого комітету В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 328. Стаття 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (глава 16 ЦК) та спеціальних норм про заповіт (глава 85 ЦК) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту: 1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю; 3) заповіт складається особисто заповідачем; 4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у статтях 1251, 1252 ЦК України. Згідно висновку експерта Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Т. Крикливенко № 299/24-23 від 15.08.2024 року, підпис від імені [PERSON] , який помер [INFO] , у графі "Підпис" заповіту від 11 жовтня 2016 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області [PERSON]. зареєстрованому в реєстрі за № 328 виконаний не [PERSON] . Суд критично оцінює показання свідка [PERSON]. , про те, що підпис в оспорюваному заповіті проставлений особисто [PERSON] . Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 674/461/16-ц). Згідно частини 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. У постанові від 12 березня 2020 року у справі № 716/1051/17 КЦС ВС зазначив, не підписаний заповідачем заповіт кваліфіковано як нікчемний (а не неукладений чи невчинений). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю і фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. У зв`язку із цим підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абз. 1 ч. 2 ст. 1247 ЦК України). У ч. 1 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми, є нікчемним. Непідписання заповіту заповідачем свідчить, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, і відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України це має наслідком його нікчемність. Суди встановили, що підпис від імені заповідача в заповіті виконаний не ним, а іншою особою, тож такий заповіт є нікчемним на підставі ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною 1 статті 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, пункт 41). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК (435-15) є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 530/1995/18 КЦС ВС зазначив, що суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Досліджені судом докази, з урахуванням визнання представником відповідача позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дозволяють зробити висновок про те, що при складанні оспорюваного заповіту 11 жовтня 2016 року [PERSON] підпис не здійснював, що дає підстави зробити висновок про його нікчемність. Суд звертає увагу, що згідно з вимогами пунктів 1.6, 2.3, 2.6, 2.9 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №1810/5 від 07 лишня 2011 року передбачено, що відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині 1 статті 40 Закону України "Про нотаріат", спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки судом позов задоволено, то судові витрати, що є підтверджені документально та про які клопоче представник позивача, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи від 15.08.2024 № 299/24-23 в розмірі 15 145,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved