Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (останнє відоме місце проживання [ADDRESS] ) про визнання шлюбу недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.07.2016 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 236. Даний шлюб є фіктивним, оскільки його укладено без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя. Вони з відповідачем не проживали разом та не вели спільного господарства і жодних намірів, які б свідчили про бажання створити сім`ю вони не мали. Реєстрація шлюбу відповідачу була необхідна для отримання дозволу на проживання в Україні. Домовленість між ними була на два роки, після цього він обіцяв зв`язатися з нею та спільно подати заяву до відділу РАЦС про розірвання шлюбу. Вона більше не бачила відповідача. Всі її спроби зв`язатися з відповідачем виявилися марними, його номер телефону є недійсним, за останнім відомим місцем проживання він відсутній. На даний час вона уже понад 7 років спільно проживає з іншим чоловіком, має спільну дитину та бажає узаконити відносини, однак, в силу зазначених обставин це не можливо. Просить визнати недійсним шлюб з відповідачем. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.07.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено розгляд справи. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.10.2024 року цивільну справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.10.2024 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву позивача, у визначений судом термін, не направив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному його розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 2 ст. 40 СК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. У відповідності до ст. 45 СК України недійсний шлюб, а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. Крім цього, як вбачається із позиції, що міститьсяу ухвалі колегії суддів судової палатиу цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року у справі №6-569Ісв13 відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. Чи були знайомі позивач та відповідач до моменту укладення шлюбу судом не встановлено, а сторонами таких доказів суду не надано. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 Сімейного кодексу України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з собою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати тими, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (частини перша-друга статті 24 СК України). Добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права. Тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, тез сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 761/16077/19. Державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жіннкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. З 16.07.2016 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 236. Шлюб був укладений за доброї волі та вільного волевиявлення позивача та відповідача, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану було поставлено підписи. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінка або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України). Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя (частина друга статті 40 СК України). Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України). При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини перша, дута статті 41 СК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на тлумаченнях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному тисненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, Позивач вказуючи, що шлюб був укладений фіктивно не надавши жодного належного допустимого доказу на підтвердження викладених в позові обставин. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Згідност. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні під час розгляду справи та наданих позивачем до суду доказів, судом не встановлено, що, укладаючи шлюб, сторони фактично не мали наміру створити сім`ю та набути права та обов`язки подружжя та з моменту реєстрації шлюбу сторони не проживали разом, спільного господарства не вели, спільного сімейного бюджету не мали. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed