Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: - визнати спільним майном подружжя транспортний засіб автомобіль RENAULT моделі MEGANE SCENIK, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, номер кузову [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07.08.2021 року; -стягнути з відповідача грошову компенсацію на 1/2 частину, у праві спільної сумісної власності на спільне майно подружжя, автомобіль марки RENAULT моделі MEGANE SCENIK, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, номер кузову [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] \~від 07.08.2021\~року у сумі\~130000 (сто тридцять тисяч) грн. ринкової вартості автомобіля; -після виплати відповідачем у повному обсязі грошової компенсації у сумі\~130000\~(сто тридцять тисяч)грн. визнати за відповідачем [PERSON] право власності на автомобіль марки RENAULT моделі MEGANE SCENIK, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивачка посилається на те, що вона із відповідачем з 27.05.2005 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 05.12.2023. В період шлюбу, 07.08.2021, було придбано транспортний засіб, який був зареєстрований на ім`я відповідача. На даний час у позивачки виникла потреба розподілу автомобілю RENAULT моделі MEGANE SCENIK, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, номер кузову [NUMBER] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки у вирішенні цього питання у добровільному позасудовому порядку відповідач участі взяти не забажав. Ухвалою суду від 13.05.2024 р. було відкрито провадження у цій справі. Ухвалою суду від 13.05.2024 частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, вжито заходи забезпечення позову, заборонено відчуження транспортного засобу марки RENAULT, модель MEGANE SCENIK, 2010\~року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , зареєстрований на [PERSON] . Ухвалою суду від 26.06.2024 р. підготовче провадження у справі було закрите та призначено судовий розгляд у справі. Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання з невідомих причин. Відповідач не подавав до суду відзиву на позовну заяву. Від позивачки та її представника не надходило заперечень проти розгляду справи у заочному порядку. За таких обставин суд розглянув справу у заочному порядку за правилами ст.ст. 280-282 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 27.05.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі; заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 у справі №646/4848/23 шлюб між ними розірвано. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] \~на ім`я [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , 07.08.2021\~року зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки RENAULT моделі MEGANE SCENIK 2010 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , д.н.з [NUMBER] . Відповідно до довідки про найбільш вірогідну ціну продажу рухомого майна, видану Товариством з обмеженою відповідальністю юридичною агенцією центру нерухомості та технічної інвентаризації «НЕО-ФОРМАТ» оцінювачем [PERSON] найбільш вірогідна мінімальна сума грошей, яку міг би отримати власник колісного транспортного засобу марки RENAULT, моделі MEGANE SCENIC, реєстраційний номер [NUMBER] ,\~2010\~року випуску, номер кузову [NUMBER] , станом на 14.04.2024\~року, складає: 260000,00 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. Положеннями\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~ передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня\~2019\~року у справі №339/116/16-ц (провадження №61-15462св18). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст.ст.69, 70 СК) Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 18.05.2023 у справі №344/5528/22, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 міститься правовий висновок про те, що на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення, оскільки стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено\~ст. 69 СК України. Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. При цьому, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України). Положеннями статті 71 Сімейного кодексу України визначено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. У постанові\~від 11.09.2024\~у справі\~№ 129/1964/18 Верховний Суд зазначив, що суть поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості. Під час розгляду справи було встановлено, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя (сторін у справі) та підлягає поділу між сторонами за правилами ст.71 СК України як неподільна річ. При цьому, вирішуючи цивільно-правовий спір, суд повинен не тільки перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, а й у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Про це неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.08.2024 у справі №953/24224/19. У вказаній постанові Верховний Суд виснував, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має також бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Під час розгляду цієї цивільної справи судом з`ясовано, що позивачка прагне досягти певної правової мети у вигляді поділу спірного рухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності сторін. Отже, вирішуючи спір, суд повинен застосувати такий спосіб захисту права, який буде ефективним, тобто буде реально відновлювати наявне суб`єктивне право, яке порушується, оспорюється або не визнається. У цій справі цілям судочинства буде відповідати спосіб захисту права, передбачений ст.71 СК України. Таким чином, ефективним способом захисту у цій справі є поділ спірного майна з наступним алгоритмом: припинення права спільної сумісної власності сторін на спірне майно, виділення цього майна у особисту приватну власність відповідача та стягнення з відповідача та користь позивачки грошової компенсації половини вартості спірного майна. Вирішення заявленого цивільно-правового спору не потребує визнання судом права спільної сумісної власності сторін на спірне майно, оскільки таке право презюмується. Натомість, належним та ефективним способом захисту є припинення права спільної сумісної власності сторін на спірне майно. Крім того, закон не передбачає можливості ухвалення судового рішення з умовою, як про це просить позивачка, заявляючи позовну вимогу про визнання за відповідачем права власності на спірне майно після виплати ним грошової компенсації половини вартості майна на користь позивачки. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial