Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 200681235701 від 08.07.2016 року у розмірі 129\~214,47 грн, яка виникла станом на 29.10.2023, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтовано обставинами: [PERSON] на підставі кредитного договору № 200681235701 від 08.07.2016 видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 86\~300,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача станом на 29.10.2023 склала 129\~214,47 грн, з яких: заборгованість за кредитом 86\~253,47 грн, заборгованість за процентами 42\~961,00 грн. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу, однак у наданий строк заборгованість погашена не була. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом. Позиція відповідача У встановлений судом строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 01.02.2024 представник позивача звернулась до Широківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості. На підставі розпорядження №971 Широківського районного суду Дніпропетровської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2024 року, справу передано у провадження судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Нестеренка О.М. 12.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. У позовній заяві міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника Банку, який не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Судові повістки та копія ухвали про прийняття справи до провадження від 12.08.2024 направлялись судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, але були повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст. 280 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. 08.07.2016 відповідач приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання власноруч заяви № 200661235701. В результаті чого отримав кредитну картку\~з кредитним\~лімітом в\~сумі 10\~000\~грн. Позивачем надається Витяг з Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 01.10.2016. Позивачем надається Довідка про збільшення кредитного ліміту, з якої видно встановлення відповідачу кредитного ліміту 08.07.2016 в розмірі 10 000 грн, який в подальшому змінювався, в тому числі 22.01.2021 збільшено до 110\~298,00 грн, 26.05.2023 кредитний ліміт зменшено до 86\~300,00 грн. Із виписки з особового рахунку відповідача за період з 08.07.2016 по 01.11.2023 видно операції по видачі готівки через банкомат, оплата товарів, поповнення рахунку, погашення заборгованості по процентам, переказ коштів, погашення обов`язкового платежу, оплата страхового платежу тощо. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 200681235701 від 08.07.2016, станом на 01.11.2023 заборгованість складає 86\~253,47 грн, з яких 86\~253,47 грн заборгованість за кредитом; 42\~961,00 грн заборгованість за відсотками. За вихідним номером КНО-44.2.2/47 від 31.10.2023 позивачем направлено на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 129\~214,47 грн. Відповідачем заборгованість не сплачена. Розмір наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Так, за договором приєднання лише одна сторона уповноважена на розроблення договірних умов у даній справі АТ «ПУМБ». Оскільки споживач банківських послуг є юридично слабшою стороною за договором приєднання, що спричиняє дисбаланс свободи договору, тому умови, що розробляються банком повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Щодо виконання зобов`язання. За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526,527,530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є складеним банком розрахунковим документом (зокрема, Постанова ВС КЦС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц). У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У підписаній сторонами Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування відсутні умови про встановлення розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх сплати, хоча банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично використав відповідач), стягнути складові його повної вартості - відсотки за користування кредитом при цьому не зазначаючи за якою відсотковою ставкою вони були нараховані. Позивач не надав доказів про те, якими саме послугами банку, що передбачені Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування, скористався відповідач, які відсотки були погоджені ПАТ «ПУМБ» з відповідачем при підписанні Заяви від 08.07.2016, а також, що саме надану суду Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування з додатками, розумів відповідач, ознайомився та погодився з нею, підписуючи Заяву про приєднання, і що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитної картки із встановленим кредитним лімітом, взагалі містили умови щодо сплати відсотків та, зокрема, у зазначеному в цих документах розмірі і порядку нарахування. Також суд звертає увагу, що надана суду Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування в редакції, яка діє з 01 жовтня 2016 року, проте, Заяву на приєднання відповідачем підписано 08 липня 2016 року. Доказів про те, які саме умови Договору діяли на момент підписання вказаної Заяви відповідачем, позивачем не надано. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитним лімітом. Крім того, враховуючи, що Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування, неодноразово змінювалась самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08.07.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, встановити редакцію, яку саме розумів та з якою ознайомлювався відповідач, неможливо. Щодо належності Паспорта споживчого кредиту до письмової форми договору. Незважаючи на те, що законодавцем передбачена можливість фіксування правочину в кількох документах, які текстуально відтворюють волю сторін, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказана правова позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Разом з тим, позивач посилаючись на надання до суду паспорту споживчого кредиту, фактично такий не надав. Отже, неможливо перевірити конкретні умови договору, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, строк дії кредитного ліміту, з якими погодився відповідач. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Судом встановлено, що відповідач дійсно отримував кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, користувався кредитними коштами, що видно із виписки по картці, яка відповідає Довідці за лімітами, має заборгованість по тілу кредиту в розмірі 86253,47 грн. Разом з тим, із наданим позивачем доказів неможливо однозначно встановити, на яких саме умовах відповідачу було надано кредитну картку. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Так, позивач в обґрунтування вимог посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування, при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач, підписуючи Заяву, розумів саме цю Публічну пропозицію банку, ознайомився, погодився з нею і підписав її. Водночас позивач зазначає, що відповідачем Заява підписана відповідачем 08.07.2016, а редакція Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування надана станом на 01.10.2016. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. З урахуванням приписів частини першої\~статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач в позові просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2684,00 грн, проте фактично сплачено 2422,40 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору та відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір». Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1617,00 грн (86253,47 х 2422,40 / 129214,47).

Outcome: partial