Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

В вересні 2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Сакенов Ю.К. звернувся в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла мати [PERSON] , яка склала заповіт і заповідала все своє майно синові [PERSON] та донці [PERSON] . Остання не прийняла спадщину і написала нотаріусу заяву про відмову від її прийняття, яка знаходиться у спадковій справі. Оскільки [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, то позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і у встановленому законом порядку прийняв спадщину. До складу спадкового майна, крім іншого, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, оформити свої спадкові права він не в змозі через відсутність реєстрації та правовстановлюючого документу на вказаний будинок. Спірний житловий будинок з господарськими будівлями був побудований у 1992 році, однак при житті [PERSON] не отримала правовстановлюючий документ та не зареєструвала своє право власності на вказаний будинок. Позивач [PERSON] подав заяву до суду про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Представник відповідача - Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину прийнялв її син [PERSON] , який до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Згідно даних погосподарських книг Староостропільської сільської ради Старокостянтинівського району вищезазначений житловий будинок відноситься до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого станом на 15.04.1991 року була [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюють ся. Відповідно до п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з відання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають також реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] було побудовано в сільській місцевості, відомості про нього внесено у погосподарські книги сільської ради, згідно яких він належить до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом і головою цього двору була [PERSON] , тому спірний будинок є її власністю та увійшов до складу спадкового майна, яке успадкував [PERSON] . Під час проведення паспортизації житлових будинків, [PERSON] свідоцтва про право власності не оформляла та вказаний будинок в органах БТІ не реєструвала. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 12 вересня 2024 року завідувач Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотна Т.В. відмовила [PERSON] у оформленні спадщини на спірне будинковолодіння через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння. Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. Оскільки спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало їй за життя на праві власності, тому воно увійшло до складу спадщини після її смерті. А тому, за позивачем [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved