Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Гулько Жанна Вікторівна, 30.08.2024 звернувся до Богуславського районного суду Київської області із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] суму завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 282 941 (двісті вісімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок одна) грн. 45 коп. які складаються з: - 258 085,45 грн. матеріального збитку у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою; - 4 000 грн. витрати на проведення звіту оцінки вартості матеріального збитку; - 5 000 грн. витрати на послуги евакуатора за доставку автомобіля д/н [NUMBER] з м.Богуслава в м.Миронівка; - 1 008 грн. послуги платного зберігання автомобіля д/н [NUMBER] на майданчику тимчасового утримування автомобілів; - 1 848 грн. послуги платного зберігання автомобіля д/н [NUMBER] на майданчику тимчасового утримування автомобілів; - 1 000 грн. витрати на ув`язку розтяжки на платформі, погрузка-розгрузка на евакуатор; - 12 000 грн. витрати на послуги евакуатора за доставку автомобіля д/н [NUMBER] з м.Миронівка в м. Богуслав. Також просить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 829,41 грн. та 40000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником транспортного засобу марки "Hyundai Sonata", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який пошкоджено та завдано фінансових збитків внаслідок протиправних дій [PERSON] , що мало місце 20.04.2024 року о 23 год. 00 хв. на території Київської області в м. Богуслав по вул.Ярова, що підтверджується постановою Богуславського районного суду Київської області від 28.05.2024 у справі № 358/689/24, якою було визнано винним відповідача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Внаслідок ДТП позивачу було завдано збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачем. [PERSON] зазначає, що ним були понесені наступні витрати: 258 085, 45 грн. - матеріального збитку у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою 20.04.2024; 4 000 грн. - витрати на проведення звіту оцінки вартості матеріального збитку; 5 000 грн. - витрати на послуги евакуатора за доставку автомобіля д/н [NUMBER] з м. Богуслава в м.Миронівка; 1 008 грн. - послуги платного зберігання автомобіля д/н [NUMBER] на майданчику тимчасового утримування автомобілів; 1848 грн. - послуги платного зберігання автомобіля д/н [NUMBER] на майданчику тимчасового утримування автомобілів; 1 000 грн. - витрати на ув`язку розтяжки на платформі, погрузка-розгрузка на евакуатор; 12 000 грн. - витрати на послуги евакуатора за доставку автомобіля д/н [NUMBER] з м. Миронівка в м.Богуслав. 15.07.2024 на адресу відповідача позивачем було надіслано вимогу про відшкодування завданих збитків його автомобілю внаслідок ДТП. Однак, станом на день звернення до суду із даним позовом, відповідачем не компенсовано заподіяні збитки. Відповідач не виявив бажання вирішити спір в досудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2024, головуючим суддею визначено суддю Романенко К.С. (а.с. 51). Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області за № 2888 від 16.09.2024 вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53). Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення (а.с. 54-55). Відповідачу [PERSON] було надіслано копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду разом з копією позовної заяви та додатками. Проте конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 59). У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з постанови судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 28 травня 2024 року встановлено, що 20 квітня 2024 року в 23 годин 00 хвилин в м.Богуслав Київської області по вулиці вул. Ярова, [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "Hyundai Sonata", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та допустив перекидання автомобіля, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.9 "а", 12.1 Правил дорожнього руху України, його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених, ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керуванням транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Постанова суду набрала законної сили 10 червня 2024 року (а.с. 12-14). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] \~ власником автомобіля марки "Hyundai Sonata", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 10). Згідно звіту ФОП « [PERSON] » №50/36.05.24 від 10.05.2024 про оцінку вартості матеріального збитку, транспортний засіб марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.04.2024 отримав пошкодження у розмірі - 258 085 грн.45 коп. (а.с. 15-39). Згідно акту надання послуг №50/36.05.24 від 10.05.2024 та рахунку на оплату №50/36.05.24 від 10.05.2024 витрати на звіт оцінки майна 50/36.05.24 Т.З. «Hyundai Sonata» [NUMBER] становлять - 4 000,00 грн. (а.с. 40-41). Разом з тим, позивачем включено до загального розміру завданої шкоди, вартість евакуації транспортного засобу та вказано, що відповідно до рахунку від 14.07.2024 були також понесені витрати за послуги евакуатора за доставку автомобіля д/н [NUMBER] з м. Богуслав в м.Миронівка, послуги транспортного зберігання автомобіля д/н [NUMBER] на майданчику тимчасового утримання автомобілів, ув`язка розтяжки на платформі, погрузка-розгрузка на евакуатор, послуги евакуатора за доставку автомобіля д/н [NUMBER] з м. Миронівка в м. Київ загальною сумою - 20 856 грн. При цьому, позивачем не надано рахунку наданих послуг та доказів оплати таких послуг позивачем. 15 липня 2024 року позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив відшкодувати завдані позивачу внаслідок ДТП збитки\~ в розмірі 282 941, 45 грн. (а.с. 42, 43). Вирішуючи позовні вимоги позивача суд враховує наступні положення чинного законодавства України. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи не вбачається, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався факт заподіяння шкоди позивачу та не спростовано розмір шкоди, заявлений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Учасниками справи не повідомлено суду, що транспортний засіб марки "Hyundai Sonata", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , був предметом договору добровільного страхування. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із з претензією про відшкодування завданої йому шкоди внаслідок ДТП. (а.с. 42-43) Однак, вимоги позивача були залишені відповідачем без належного реагування. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку, завданого [PERSON] позивачу як власнику транспортного засобу марки "Hyundai Sonata", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 20 квітня 2024 року з вини відповідача, в розмірі 262 085, 45 гривень. Щодо стягнення витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу, суд зазначає про наступне. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача вартості з евакуації пошкодженого автомобіля позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесених витрат, за послуги евакуатора та доставку автомобіля. Так, вимоги позивача щодо стягнення витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу у розмірі 20 856,00 грн не підлягають стягненню, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Докази повинні бути належними, допустими та достовірними, що регламентує ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, тобто докази повинні містити інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявна квитанція № 6636-9698-1162-7306 від 14.08.2024 про сплату позивачем судового збору у розмірі 2 829,41 грн. за подання до суду позову (а.с.49). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а тому судові витрати по справі, зокрема судовий збір підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (92,63%) в сумі 2 620,88 грн. З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 23.05.2024 адвокатом Гулько ЖВ. (а.с.47) та ордеру (а.с.46). Позивач сплатила на користь адвоката 40 000,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №15 від 13.08.2024 (а.с.45) та розрахунком судових витрат (а.с.44). Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, вважає обґрунтованим і співмірним розмір правничих витрат у розмірі 10000,00 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: partial