Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивувала наступним. На підставі рішення Барського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2015 року з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/7 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час, через війну з московією , матеріальний стан позивача погіршився. Зазначеного розміру аліментів на утримання дитини недостатньо. Відповідач займається виготовлення меблів, та їх установкою, у тому числі, і за кордоном. Заробляє значні кошти. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Барського районного суду Вінницької області, від 24 квітня 2015 року, з 1/7 до 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою від 30.07.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача по справі [PERSON] адвокат Борусевич С.Й. надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. Позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. У відзиві на позовну заяву зазначив, що 05.07.2011 року шлюб між сторонами спору розірвано. 24.12.2011 року Відповідач зареєстрував шлюб з теперішньою дружиною [PERSON] . У вказаному шлюбі у Відповідача народилось двоє дітей, - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Старша донька Відповідача являється інвалідом з дитинства, із діагнозом: юнацький ревматоїдний артрит та з 30.11.2023 року потребує домашнього догляду. Догляд за дитиною здійснюється [PERSON] , в той час як його дружина утримує сім`ю за рахунок своєї заробітної плати. При цьому, доньці призначена державна допомога, як особі з інвалідністю з дитинства та виплачується на рахунок Відповідача. Вказана допомога повністю витрачається на лікування доньки. Так як Відповідач здійснює постійний домашній догляд за дитиною з інвалідністю, у нього відсутня можливість працевлаштування. У [PERSON] відсутні зареєстровані транспортні засоби. Позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування заявленого позову, в тому числі щодо погіршення її матеріального стану, отримання значних доходів Відповідачем та відсутність інших утриманців. [PERSON] постійно проживає за кордоном та отримує значні доходи. Матеріальне становище Відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у заявленому Позивачем розмірі. У платника аліментів наявні на утриманні інші діти, в тому числі дитина інвалід з дитинства. У платника аліментів відсутні на праві власності, володінні та/або користуванні майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна. Платник аліментів зайнятий постійним домашнім доглядом за дитиною інвалідом, у зв`язку з чим не працевлаштований та не отримує доходів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розрізано 05.07.2011 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 28.02.2011 року з позивача на користь відповідача на утримання дитини стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2011 року i до її повноліття. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24.04.2015 року зменшено розмір аліментів з [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/7 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. 24.12.2011 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] про що свідчить свідоцтво про шлюб. Від спільного проживання з [PERSON] народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Войнашівського старостинського округу Барської міської ради № 589 від 01.08.2024 року до складу сім`ї [PERSON] входять: дружина [PERSON] , неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] . Дочка [PERSON] являється інвалідом з дитинства, із діагнозом: юнацький ревматоїдний артрит та потребує домашнього догляду та постійних витрат на лікування. Догляд за дитиною здійснює [PERSON] , що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . [PERSON] призначена державна допомога, як особі з інвалідністю з дитинства. Згідно довідки про отримання допомоги № 844 від 29.08.2024 [PERSON] у період з 01.12.2023 по 31.08.2024 отримав держану соціальну допомогу особі з інвалідністю у розмірі 27028 , 10 грн. З трудової книжки позивача серії [NUMBER] вбачається, що він не працює та в трудових відносинах не перебуває. Дружина позивача [PERSON] працює в ТОВ «ЯСЕН-ПОДІЛЛЯ» на посаді керуючої. Дохід за період з 01.01.2024 по 31.07.2024 склав 74216, 48 грн., що підтверджується даними довідки від 13.08.2024 №027. Інших доходів сім`я відповідача не отримує. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. У частині 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Однак, позивач [PERSON] не зазначила у позовній заяві та не надала суду жодних доказів, які б вказували на покращення матеріального стану платника аліментів, погіршення її матеріального стану або погіршення стану її здоров`я або дитини. Будь-яких інших доказів щодо перебування сім`ї в складних життєвих обставинах, тяжким матеріальним станом, чи довідок про доходи платника аліментів, наявність у нього певних майнових прав, свідчень придбання ним рухомого нерухомого майна, які б свідчили про покращення його матеріального стану, а також наявність інших обставин, які вказували про це, що є підставою для збільшення розміру аліментів, позивачем надано не було. При ухваленні рішення Барського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2015 року, яким було визначено аліменти до стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/7 частини всіх видів доходів щомісячно, [PERSON] позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як батька, так і матері. Позивачем [PERSON] не надано доказів власного працевлаштування, задекларованих доходів/видатків, зменшення розміру отримуваної нею заробітної плати, доказів відсутності іншої доходів тощо на підтвердження погіршення матеріального стану. Докази у справі не підтверджують погіршення матеріального стану одержувача аліментів та дитини, що відбулося після стягнення аліментів, відтак, не підтверджують підстави для збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Доводи в частині того, що після винесенням судом рішення про стягнення аліментів в Україні сталося багато суттєвих змін серед яких занепад економіки нашої країни, війна, не може слугувати підставою для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed