Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що 29.07.2015 між сторонами зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2017 (справа №127/17080/17), шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин спільна донька сторін залишилась проживати разом з позивачем та з даного часу відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Позивач зазначає, що відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні доньки, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її життя, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, не піклується про здоров`я доньки. Позивач вказує, що фактично донька не знає відповідача як батька, оскільки з трьохмісячного віку жодного разу його не бачила. Позивач вважає, що таке формальне існування батька шкодить інтересам дитини, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом до відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2024, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Крім наведеного даною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Вінницької міської ради та витребувано у третьої особи письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Виконавчий комітет Вінницької міської ради 17.09.2024 надав суду висновок від 12.09.2024 за №01/00/011/160540, відповідно до якого Орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с. 68-70). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гурба М.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач зазначила, що відповідач з 2021 року проживає за кордоном та з трьохмісячного віку доньки будь-якої участі в її житті не приймає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява відповідача, в якій останній просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що дійсно не приймає участі у житті дитини. Починаючи з червня 2016 року по даний час донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач зазначив, що проживає за межами України та облаштовує своє нове життя. (а.с. 39-40). Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника третьої особи, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника Служби у справах дітей Вінницької міської ради, підтримала висновок органу опіки та піклування від 12.09.2024 (а.с.71). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] . Зазначила, що відповідач з її донькою не проживають спільно з червня 2016 року та будь-якої участі в житті спільної доньки сторін - [PERSON] , не приймає. Повідомила, що відповідач під час його проживання в Україні уникав навіть випадкових зустрічей з донькою. Вихованням, здоров`ям, забезпеченням дитини займається виключно позивач. Єдина участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини, це сплата аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, що з`явились у судове засідання та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст.ст.19, 150, 151-154, 164-166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.09.2021 (а.с. 9). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2017 (справа №127/17080/17), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.07.2015 Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, розірвано (а.с. 12-13). Позивач [PERSON] та малолітня донька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою МКП «УК «Замостя» №1707 від 17.06.2024 (а.с. 23). Відповідно до акту №403 від 18.06.2024, [PERSON] разом з малолітньою [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] самостійно з 2016 року займається безпосереднім доглядом, утриманням та вихованням малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 24.06.2016 та з вказаного часу не бере будь-якої участі в догляді та вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). З характеристики учениці 2а класу КЗ «Вінницький ліцей №32» [PERSON] , слідує, що мати дитини - [PERSON] , бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. Батько дитини - [PERSON] з [PERSON] не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 14). Також даний факт підтверджується довідкою про участь батьків у шкільному житті учениці 2а класу КЗ «Вінницький ліцей №32» [PERSON] від 09.05.2024 за №02-25/134 (а.с. 15). Відповідач у своїй заяві визнав факт ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно доньки та зазначив, що не бере участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, дитина [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживає разом з позивачем та знаходяться на повному утриманні і вихованні матері (а.с. 39-40). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , [INFO] , відповідач визнав обставину, що він не приймає будь - якої участі в житті спільної з позивачем дитини, він не піклується про її навчання, фізичний та духовний розвиток, матеріально її не підтримує. Відповідач не вживає будь - яких заходів, які були б спрямовані на підготовку доньки до самостійного життя та не спілкується з донькою в обсязі достатньому для її нормального самоусвідомлення. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як слідує з Висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12.09.2024 за №01/00/011/160540, позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вважається доцільним. Органом опіки та піклування Вінницької міської ради з пояснень малолітньої [PERSON] , встановлено, що свого біологічного батька [PERSON] вона не знає, ніколи його не бачила, їй про нього нічого не відомо, пояснила, що батько до неї не приїжджає, не телефонує, подарунки не дарує. 28.08.2024 на адресу служби у справах дітей Вінницької міської ради надійшла заява [PERSON] , в якій він просив провести засідання комісії з питань захисту прав дитини без його участі та повідомив про те, що на даний час проживає за межами України, де облаштовує нове життя, у зв`язку з чим немає можливості та часу спілкуватись з донькою та брати участь у її вихованні. Наведену позицію [PERSON] підтвердила і у судовому засіданні. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не виявляє бажання спілкуватися зі своєю донькою на достатньому рівні, не допомагає їй матеріально, не бере участі у її вихованні, не цікавиться її інтересами та успіхами у навчанні, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до його доньки. З огляду на викладе суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування, повністю підтвердженні відповідачем під час судового розгляду справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2021 року. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Як встановлено судом відповідач жодного інтересу до дитини не проявляє, відповідач з дитиною проживає в різних населених пунктах, відповідач до дитини не навідується. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, він не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо від доньки, виявляє байдужість до потреб власної дитини та щодо своїх батьківських прав, позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання судових витрат суд не вирішує, оскільки позивач у позовній заяві зазначила, що витрати по сплаті судового збору вона залишає за собою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved