Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

01.02.2023 року [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила: - встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] 01 грудня 2008 року по 21 березня 2022 року; - встановити факт істотного збільшення у своїй цінності будинку за адресою: [ADDRESS] , за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] ; - визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] завершений будівництвом 2013 року житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В», огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І», трубчатим колодязем «ІІ»; - визнати за [PERSON] право власності на частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] ,загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В» , огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І» трубчатим колодязем «ІІ». - виключити зі спадкового майна [PERSON] частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] , загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В» , огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І» трубчатим колодязем «ІІ Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10.05.2003 року по [INFO] року вона проживала однією сім`єю з [PERSON] . До 10.06.2008 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проте проживав з нею. Вони мешкали спільно спочатку у будинку її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а з 2013 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , не перебуваючи у шлюбі між собою. Між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю: виховували дітей, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет та побут: спільно несли витрати, пов`язані з ремонтом житла, будівництвом будинку, утриманням житла, придбанням побутової техніки, меблів та інші витрати, підтримували шлюбні стосунки, вона виховувала дітей [PERSON] , він її. В 2013 році вона разом із [PERSON] , вкладаючи спільні зусилля та гроші, добудували недобудований будинок, що йому належав на праві власності. У лютому 2022 року окупацію села Козаровичі вона, [PERSON] з нею та всі їхні діти перебували у будинку [ADDRESS] . [INFO] року [PERSON] вбито. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги є його мати, батько та діти - відповідачі у справі. Оскільки відповідачі не бажають добровільно визнати факт того, що вони із [PERSON] проживали як чоловік та дружина, а також заперечують її участь у значному збільшенні вартості будинку, що є підставою для визнання за нею права власності на частину цього будинку, то існує спір про цивільне право, а отже є всі підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю її та [PERSON] без реєстрації шлюбу саме в позовному провадженні разом із вирішенням вимог, що стосуються спору. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засіданн. Витребувано у Вишгородської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи [PERSON] , який помер [INFO] . На виконання вимог вищезазначеної ухвали, Вишгородською державною нотаріальною конторою подано через канцелярію суду 09.03.2023 року копію спадкової справи № 80/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.04.2023 року залучено до участі у справі законного представника неповнолітнього відповідача [PERSON] , [INFO] - Службу у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.11.2024 року витребувано з Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) інформацію (витяги) з Єдиного реєстру актових записів про шлюб щодо перебування (не перебування) у зареєстрованому шлюбі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в період з 01.12.2008 року по [INFO] року. На виконання вимог вищезазначеної ухвали, 03.12.2024 р. Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області за вих. № /30.18-28 вовідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01.12.2008 року по [INFO] року - відсутні. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, 03.12.2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник [PERSON] - адвокат Федосєєва Т.Ю. в судове засідання не з`явилася, 03.12.2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без їх участі, долучили до матеріалів справи письмові пояснення (дебати). В судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, оскільки відсутні докази спільного проживання (спільне ведення господарства, спільний бюджет) та вони просто спілкувалися. Спільна дитина не є підставою для встановлення факту спільного проживання. [PERSON] не мав офіційного доходу, але працював не офіційно, їздив на заробітки в Москву. 28.03.2023 року [PERSON] направила засобами поштового зв`язку суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що доказів того, що саме в період з 01.12.2008 по [INFO] р. (період проживання однією сім`єю, який просить встановити Позивачка) відбулося зростання вартості майна не надано. Стосовно укладених кредитних договорів, то вони не містять інформації про те, що отримані кошти направлені на ведення будівництва або ремонтних робіт, тобто не містять інформації про цільове призначення. Щодо Договору на проведення ремонтних робіт № 20-05-2013, зазначили, що він не містить актів. Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, зазначила, що ті підстави, на які Позивачка посилається в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюється положення СК України про спільність сумісної власності подружжя. Стосовно вимоги про встановлення факту істотного збільшення у своїй цінності будинку за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , то ці вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачка подала позов, а не заяву в порядку окремого провадження, виключно через те, що іншою вимогою у цій справі є спір про право, а тому ці вимоги розглядаються у позовному провадженні. Вказала, що [PERSON] є одночасно позивачкою по справі та законним представником Відповідача - [PERSON] , що суперечить вимогам цивільного законодавства України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Раніше вказав, що вони разом не проживали, але спілкувалися. Зазначив, що позивач приїздила до батька. З 2015 по 2021 рік проживали в с. Козаровичі, до 2005 року - в с. Лютіж. Два сини позивача проживали з [PERSON] . Кожен рік практично всі їздили на відпочинок. Вказав, що вони спілкувалися майже 10 років та він користується автомобілем позивача. [PERSON] в судове засідання не з`явився. Раніше зазначив, що вони будували будинок та він належав їм. Недобудований будинок вони подарували сину та приймали участь в його добудові. [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Раніше вказала, що позивач не проживала з її сином, вони проживали окремо і не спілкувалися. Коли вона продала будинок, то побудувала будинок сину. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області поклалася на розсуд суду. Крім того, 08.05.2024 року через канцелярію суду подала пояснення по справі, в яких зазначила, що у разі задоволення позову права неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , не будуть порушені. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що з 1999 року позивач була знайома з [PERSON] . Через півроку у них почалися відносини. В 2000 році у них народився перший син, але [PERSON] був на той час одружений. З 2003 року [PERSON] прийшов до неї та з цього часу вони були разом. Вони з [PERSON] проживали у мами з 2003 р. як сім`я. Вони спільно піклувалися за дітьми. [PERSON] на той час ніде не працював, однак були підробітки. Потім мама вирішила їм віддати магазин ритуальних послуг. Вона відкрила ПП у 2005 р., а тому в них були гарні доходи, працювали спільно та мали спільний дохід. В 2009 році народився [PERSON] . У них раніше була домовленість, що будинок буде на 4 дітей. Після пожеж було зроблено все всередині. На дворі робив [PERSON] навес, сарай. У них були накопичення для нового будівництва. Потім вона брала кредити, однак розраховувались швидко. Вони разом вели бізнес. [PERSON] не проживала в будинку після ремонту. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] , який є сином позивача, зазначив, що він офіційно не син [PERSON] , однак він хотів визнати його офіційно. З дитинства проживав разом з батьком, мамою та дітьми [PERSON] . Мама з батьком проживали як сім`я. Мама займалася бізнесом. Вказав, що у них були кошти на будівництво, яким займалася мама. Під час ремонту будинку проживав він, [PERSON] , [PERSON] . З батьком спілкувалися постійно, він сплачував заборгованість по ЖЕК та 270 тис. він вклав в будинок після окупації. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, вказала, що у них був бізнес. [PERSON] возив їх. Потім дізналася, що у [PERSON] і [PERSON] любов і що вона завагітніла. Десь в 2002 році до них прийшов [PERSON] з двома дітьми. Сказав , що любить позивача і вони будуть жити разом. Спочатку вони жили у неї по [ADDRESS] . Вони жили добре та [PERSON] був роботящим. Потім сказали, що у [PERSON] згорів будинок, [PERSON] наймала людей для будівництва. Будинок стояв десь три роки без ремонту. Потім вона купила блоки, шифер, сказала, щоб вони будували свій будинок. Але [PERSON] сказала, що вони вирішили відремонтувати будинок [PERSON] . Вони працювали разом. Десь з 2013 року вони пішли. Зазначила, що діти допомагали [PERSON] . Зазначила, що вона не знала, що вони не розписані. Крім того, вказала, що вони всі їздили на відпочинок на море. Всі діти збиралися на свята. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою позивача та сусідкою, вказала, що [PERSON] з 2003 р. проживала разом з [PERSON] у мами. В 2013 році перейшла в будинок, який розташований по [ADDRESS] . Відносини у них були як у сім`ї, вели спільний бюджет, господарство. [PERSON] була для дітей [PERSON] від першого шлюбу як мама, вона їздила з ними по лікарях, займалася вихованням. Думала, що вони одружені. Після пожежі будинку вони спільними зусиллями перекривали дах, батьки [PERSON] допомагали. Вони повністю відбудували будинок. Працювали разом в ритуальних послугах. Зазначила, що [PERSON] брала кредит на придбання сантехніки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою позивача зі школи та проживала в одному селі, зазначила, що бачила, як вони проживали з 2005 р., як займалися будівництвом та як горить будинок. Даху не було довго (декілька років). Десь 2008-2009 р. накрили кришу. [PERSON] бачила постійно біля будинку та думала, що вона його будує. [PERSON] та [PERSON] вона не знає. Бачила зроблений ремон, допомагала позивачці з прибиранням. Вказала, що не знала, що [PERSON] і [PERSON] не в офіційному шлюбі, думала, що вони чоловік і дружина. В будинку було практично все зроблено, все було дуже добре. Постійно бачила рідного брата [PERSON] , який постійно щось привозив. Свята влаштовувала [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка дружить з позивачкою зі школи, зазначила, що позивачка з чоловіком познайомилась в 1999 році в с. Козаровичі. З 2003 року вони почали проживати разом на [ADDRESS] . Вони спільно працювали, коли проживали разом. Відносини у них були як у чоловіка та дружини, були сім`єю. Бачила як [PERSON] завозила дітей в школу. В 2008 році вони накрили дах по [ADDRESS] . [PERSON] наймала робітника. Приблизно з 2013 р. почали проживати в будинку по [ADDRESS] . ЇЇ чоловік робив їм кухню та шкаф-купе, за які розраховувалася [PERSON] . Коли вона приходила до них, то там проживали діти, [PERSON] та [PERSON] . Позивачка постійно говорила як вона хоче зробити ремонт, що купити, як облаштувати кімнати. Весь цей час вони проживали як сім`я. У [PERSON] був магазин, в якому працювали разом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , у якої були відносини з [PERSON] та вона знає сторони по справі, оскільки протягом року проживали разом, вказала, що в 2018-2019 р. почала жити з [PERSON] в будинку з сім`єю [PERSON] . Позивачка з [PERSON] проживали як сім`я, їздили на відпочинок, за покупками, проживали в одній кімнаті. Зі слів [PERSON] знала, що вони робили відновлення будинку. Ремонт при ній не робився. Зазначила, що вони купували продукти, [PERSON] давала гроші на комунальні послуги. З [PERSON] зараз не спілкуються. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 26.12.2003 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. посвідчено за № 12843 договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] недобудований житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 90). 02.07.2004 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю [PERSON]. надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 114/04 з закінчення будівництва 1-го мансардного житлового будинку ТП 144-24-88/1 з господ. спорудами [ADDRESS] (т. 1 а.с.91). З Довідки № 317 від 08.08.2005 року вбачається, що 05.08.2005 р. виникла пожежа в його житловому будинку [ADDRESS] . Причина пожежі - необережне поводження з вогнем невстановленої особи. В результаті пожежі вогнем знищено покрівлю, пошкоджено перекриття житлового будинку (т. 1 а.с. 92). 10.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 18.10.2016 р., актовий запис № 132 (т. 1 а.с. 12). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] на родився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області 03.03.2009, актовий запис № 03 (т. 1 а.с. 16). З Договору на проведення ремонти робіт № 20-05.2013 від 20.05.2013 р. видно, що [PERSON] доручає проведення ремонтних робіт за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 102-104). Матеріали справи містять додатки до цього договору (т. 1 а.с. 105-109). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданий Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.04.2022 року, актовий запис № 123 (т. 1 а.с. 15). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 115 від 06.04.2022 р. причиною смерті [PERSON] є вогнепальне кульове поранення голови (т. 1 а.с. 13-14). З акту обстеження нерухомого майна, пошкодженого/зруйнованого внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації № 180 від 06.05.2022 р. вбачається, що наявні пошкодження/руйнація: фундамент - не ушкоджений, стіни - частково пошкоджені, дах/покрівля - частково пошкоджений, підлога - частково ушкоджена, вікна, двері, внутрішнє оздоблення - зруйновано, комунікації - частково пошкоджено електрику (т. 1 а.с. 134-135). З довідки виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району про реєстрацію місця проживання особи № 12/09-41 від 07.06.2022 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 16.08.2000 року по теперішній час (т. 1 а.с. 17). З довідки виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району про реєстрацію місця проживання особи № 11/09-41 від 07.06.2022 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] з 14.03.2009 року по теперішній час (т. 1 а.с. 18). З довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області № 745 від 21.12.2022 року вбачається, що [PERSON] дійсно проживала однією сім`єю з [PERSON] та відновлювали будинок (т. 1 а.с. 19). З Акту про спільне проживання Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 19.05.2022 року № 496 видно, що старостою с. Козаровичі Овсієнко В.С. обстежено та встановлено, що [PERSON] являється законним представником неповнолітнього її сина [PERSON] , [INFO] , спадкоємця покійного [PERSON] . Постійно проживає спільно з ним за адресою: [ADDRESS] з 2009 року по теперішній час (т. 1 а.с.20). З довідки-характеристики виконавчого комітету Козаровицької сільської ради Вишгородськуого району Київської області видно, що [PERSON] характеризується позитивно. Веде нормальний образ життя, спиртними напоями не зловживає, виховує та утримує чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 21). Згідно висновку про вартість майна станом на 04.01.2023 р. оціночна (ринкова) вартість об`єкта нерухомості - недобудований житловий будинок, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 1 446 229,15 грн. (т. 1 а.с.121). Матеріал справи також містять довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (т. 1 а.с. 122-124). Згідно висновку про вартість майна станом на 04.01.2023 р. оціночна (ринкова) вартість об`єкта нерухомості - житловий будинок, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 3 370 952,36 грн. (т. 1 а.с.125). Матеріал справи також містять довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (т. 1 а.с. 126-128). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2023 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на недобудований житловий будинок [ADDRESS] оскільки нею не було надано документів, підтверджуючих родинні відносини (т. 1 а.с. 137). З відповіді Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області від 03.12.2024 р. № /30.18-28 вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01.12.2008 року по [INFO] року - відсутні. До матеріалів справи додано виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3686/391, 1672/210, 4665/498 [PERSON] (т. 1 а.с. 24-26), свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] (а.с. 27), свідоцтво платника єдиного податку серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 28), податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця за 2012, 2013, 2014 (т. 1 а.с. 29-34), звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за І кв. 2008 р., ІІ кв. 2008 р., ІІІ кв. 2008 р., ІV кв. 2010 р., ІV кв. 2011 р. (т. 1 а.с. 35-39), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 40), лист-повідомлення щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту від 28.05.2013 р. (т. 1 а.с. 41-43), квитанції про погашення кредитної заборгованості (т. 1 а.с. 44-60), фотографії (т. 1 а.с. 61-74), тимчасове посвідчення № [NUMBER] (т. 1 а.с. 75), трудова книга [NUMBER] (т. 1 а.с. 76-77), рахунки та квитанції про сплату комунальних платежів (т. 1 а.с. 78-89), інвентаризаційна справа № 988 (т. 1 а.с. 93-101), накладна № 1906П від 22.09.2014 (т. 1 а.с. 110), квитанції (т. 1 а.с. 111-113), технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (т. 1 а.с. 114-120), лист Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 19.05.2022 № 725/03-18 (т. 1 а.с. 133), акт обстеження нерухомого майна, пошкодженого/зруйнованого внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації № 180 від 06.05.2022 р. (т. 1 а.с. 134-135), замовлення № 42243 від 16.05.2022 (т. 1 а.с. 136) копія спадкової справи № 80/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] (т. 1 а.с. 168-192). Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)). Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначала, що з [PERSON] вони почали проживати однією сім`єю з 10.05.2003 року у будинку її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а з 2013 р. у будинку за адресою: [ADDRESS] . [INFO] від спільного проживання з [PERSON] у них народився син - [PERSON] , у відповідній графі Свідоцтва про народження [PERSON] . [PERSON] записаний як батько. Твердження позивача, які наведені в позовній заяві, та її пояснення в судовому засіданні узгоджуються також із показами свідків, які підтвердили наявність між [PERSON] та [PERSON] відносин, притаманних подружжю, в період з 2003 по 2022 роки, їх спільне проживання в будинках, догляд за дітьми та їх вихованням, спільні витрати. Зазначали також про те, що їм відомі обставини щодо добудови недобудованого будинку. Про наявність між [PERSON] та [PERSON] тісних зв`язків, що притаманні подружжю свідчить факт народження у сторін сина [PERSON] , у той період, коли вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Доводи позивача, крім показань свідків, підтверджуються також дослідженими судом світлинами зі спільного відпочинку сторін, новорічних святкувань та інших сімейних подій, довідкою Димерської селищної ради № 745 від 21.12.2022 р., а тому суд не приймає до уваги твердження [PERSON] та її представника щодо відсутності доказів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. З огляду на наведене, наявні докази в сукупності дозволяють суду дійти висновку про наявність у [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, так як між ними на той час склалися усталені відносини, притаманні подружжю - тривалий факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільний відпочинок, піклування один про одного, придбання майна для спільного користування, участі у витратах щодо його утримання, тощо, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про встановлення факту істотного збільшення у своїй цінності будинку суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц дійшла до висновку про те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції", пункти 69 і 73). У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу № 1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом. У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Аналіз частини першоїстатті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов: 1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя; 2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець устатті 62 СК Українине називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників, при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначено: «Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. Отож, при посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність (постанови Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 453/320/16-ц (провадження № 61-4141св21), від28 березня 2023 року у справі № 346/2857/21, провадження № 61-9952св22). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляд цієї справи судом встановлено, що [PERSON] отримано у власність на підставі договору дарування недобудований житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже, вказаний об`єкт нерухомого майна є об`єктом особистої приватної власності [PERSON] відповідно до положень ч. 1 ст. 57 СК України. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивачем не надано доказів того, що саме в період з 01.12.2008 по [INFO] року відбулося зростання вартості майна, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2005 року виникла пожежа в вищезазначеному недобудованому будинку, в результаті якої знищено покрівлю, пошкоджено перекриття житлового будинку, що підтверджується довідкою № 745 від 21.12.2022 р. В подальшому здійснювалась добудова господарських споруд, що підтверджується технічним паспортом ФОП [PERSON] № 79, та капітальний ремонт, що підтверджується показами свідків та довідкою Димерської селищної ради № 745 від 21.12.2022 р. Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність актів виконаних робіт до Договору на проведення ремонтних робіт № 20-05-2013, оскільки будинок був пошкоджений на час бойових дій на території села, що підтверджується Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого/зруйнованого внаслідок бойових дій, териростичних актів, диверсів, спричинених військовою агресію Російської Федерації № 180 від 06.05.2022 року. За результатами оцінки вартість недобудови, яку [PERSON] подарував колись [PERSON] становила б на сьогодні 1 446 000 грн. Вартість же добудованого будинку становить 3 371 000 грн. Отже, вартість будинку, що був особистою власністю [PERSON] і був недобудованим, за час спільного проживання та за безпосередньої участі [PERSON] у будівництві та капітальному ремонті збільшилась майже втричі, що є істотним збільшенням у своїй цінності, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, визнання за [PERSON] права власності на частку житлового будинку та виключення зі спадкового майна [PERSON] частки житлового будинку суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статті 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їх спільної сумісної власності, за умови, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні чи особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); або інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно з вимогами ст.368-370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Згідно зі ст.1218 Цивільного кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статті 89 ЦПК України, врахувавши обставини справи, суд виходить до обгрунтованості позовних вимог [PERSON] щодо визнання будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання за нею права власності на 1/2 частину цього будинку, оскільки нею надано належні та допустимі докази на підтвердження цього.Крім того, на майно, яке належало [PERSON] , право власності є і у [PERSON] , їй належить 1/2 частка в такому майні, ця частка підлягає виключенню зі спадкової маси (спадкового майна [PERSON] ).

Outcome: approved