Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

12 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа- служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав. Посилається на те, що 21 травня 2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька- [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 квітня 2021 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає разом із батьком. З 03.10.2020 відповідач взагалі не спілкується із донькою, своїх батьківських обов`язків не виконує, дитину матеріально не утримує. Відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області № 118 від 26.05.2021 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком- [PERSON] . Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 травня 2023 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ухиляється від сплати аліментів. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.07.2024 становить 54044,05 грн., яку вона не погашає. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. У зв`язку із вказаним прохав позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 23 серпня 2024 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 19.11.2024 закрито підготовче провадження по справі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та прохали його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, суд про причину своєї неявки не повідомила. Про дату та час слухання справи повідомлена належним чином. Відзив на адресу суду від відповідача не надходив. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд ухвалив слухати справу за вказаної явки сторін на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Встановлено, що 21 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька- [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 квітня 2021 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає разом із батьком. З 03.10.2020 відповідач взагалі не спілкується із донькою, своїх батьківських обов`язків не виконує, дитину матеріально не утримує. Відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області № 118 від 26.05.2021 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком- [PERSON] . Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 травня 2023 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ухиляється від сплати аліментів. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.07.2024 становить 54044,05 грн., яку вона не погашає. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Судом було встановлено, що [PERSON] проживаєм разом із батьком- [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на його повному утриманні. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє інтерес до неї, станом здоров`я, духовним чи фізичним розвитком доньки не цікавиться. На сьогоднішній день ситуація з проживанням та матеріальним забезпеченням дитини не змінилась. Донька проживає з позивачем та перебуває на його повному фінансовому забезпеченні. Крім того позивач одноосібно здійснює догляд за дитиною, займається її фізичним, духовним та культурним вихованням. Окрім невиконання своїх обов`язків по утриманню дитини, відповідач не бере жодної участі і у додаткових витратах, які необхідні для нормального утримання дитини. Крім цього відповідач не проявляє заінтересованості до своєї дитини, внаслідок чого не бере жодної участі в її вихованні, не займається її фізичним, духовним та культурним вихованням. Згідно довідки від 28.08.2024 із Ліцею № 33 Полтавської міської ради вбачається, що контакт з ліцеєм підтримує батько учениці- [PERSON] , систематично відвідує класні збори, контролює успішність доньки, неодноразово спілкувався із учителями, бере участь у шкільному житті дитини. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , 13 травня 2011 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 12 листопада 2024 року № 273 вбачається за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які являються сусідами позивача, які підтвердили, що [PERSON] самостійно виховує доньку [PERSON] . Матір доньки ніхто не бачив років п`ять. Вказані вище обставини свідчать про небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, приймати участь у її житті , матеріально її забезпечувати, а тому існує необхідність позбавити її батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] без поважних на те причин, участі у житті доньки- [PERSON] , [INFO] не приймає, та не проявляє щодо неї батьківського піклування, матеріально її не утримує. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у намірі відповідача займатися вихованням доньки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідач намагається виконувати батьківські обов`язки, та виявляла бажання приймати участь у її житті та розвитку. Відповідно до п.1, 6 ч.1 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав призводить до ряду правових наслідків, зокрема, до втрати особистих немайнових прав щодо дитини, втрати інших права, заснованих на спорідненості з дитиною. Виходячи з наведеного, а також враховуючи фактичне не бажання матері піклуватися про свою доньку , суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дитини і є доцільним. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно своєї доньки- [PERSON] , [INFO] не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, із відповідача підлягає також стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved