Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на дитину та встановлення факту, що має юридичне значення. Посилається в позовній заяві, що він із відповідачкою проживали разом, як дружина та чоловік, однією сім`єю, без реєстрації шлюбу та вони мають дитину. Посилається в позовній заяві, що між ним та відповідачкою різні характери, що заважає нормально будувати сімейні стосунки. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження стосунків неможливе, тому ними було вирішено більше не проживати разом. Спільна дитина, з червня 2024 року, залишилася проживати із позивачем. Вказує, що між ним тавідповідачкою було узгоджено визанчення місця проживання дитини, яка буде перебувати на самостійному утриманні, виховуватись та проживати разом з батьком/позивачем. Оскільки їх спільна дитина проживає разом із батьком, то позивач вважає, що можливе стягнення аліментів з відповідача та встановлення факту. У зв`зку з вищевикладеним позивач просив: Стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500грн. 00коп. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач позов підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі не заперечує щодо задоволення позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що сторони по справі мають дитину [PERSON] , [INFO] /а.с.12/. Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що він з червня 2024 року сином повністю опікується, самостійно його виховує та утримує, без участі матері/відповідачки. Сторони по справі досягли взаємної згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини [PERSON] , [INFO] , з укладенням договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 23.09.2024 р. /а.с.16/. Отже, вказаний спосіб, який був використаний сторонами для вирішення питання проживання дитини в добровільному порядку. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Свідки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стверджують, що позивач проживає разом із своєю малолітньою дитиною, окремо від мами/відповідача. Також вказують, що останній самостіно виховує та утримує дитину, без участі матері /а.с..30-34/. Позивач вказує, що метою встановлення факту, що має юридичне значення необхідне для отримання пільг, як "одинокий батько" та забезпечення дотримання інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку\~ст. 192 СК України\~звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України. Як встановлено та не спростовано матеріалами справи, малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачем (батьком). Так, відповідач визнала позовні вимоги позивача, не заперечувала щодо стягнення з неї аліменти визначені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, а саме від 16.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved