Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Синельниківської міської ради про визнання права власності на гараж, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення №459 від 29.12.1993 Синельниківської міської Ради народних депутатів йому надано дозвіл на будівництво гаражу. Рішенням №386 виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів від 30.11.1994 змінено адресу будівництва гаражу з [ADDRESS] ( рішення №459 від 29.12.1993 про будівництво гаражу відмінено). Технічний паспорт від 29 березня 2024 року на цегляний гараж «Г», 1995 року побудови, загальною площею 28,0 кв.м., з погрібом «пд» та оглядовою ямою, розташований по [ADDRESS] , оформлений на нього. Він звернувся до відділу архітектури та містобудування міської ради виконаного комітету Синельниківської міської ради з заявою про присвоєння поштової адреси гаражу, але рішенням №146/0/8-24 від 27.03.2024 йому було відмолено, у зв`язку з поданням неповного пакету документів, а саме відсутності копії документу, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна або документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, відповідно до пункту 2, підпункту 5 пункту 5 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної Діяльності»). Просить визнати за ним право власності на цегляний гараж «Г», 1995 року забудови, загальною площею 28,0 кв.м., з погрібом «пг» та оглядовою ямою №1, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати виконавчий комітет Синельниківської міської ради присвоїти адресу на цегляний гараж «Г», 1995 року забудови, загальною площею 28,0 кв.м., з погрібом «пг» та оглядовою ямою №1, який розташований за адресою : [ADDRESS] .? Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, також зазначила, що позовні вимоги підтримують тільки в частині визнання права власності на гараж, в частині вимоги про присвоєння адреси відмовляються. Представник відповідача Ковтнун А.О. до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Просила прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, встановив наступне. Як встановлено судом, рішенням Синельниківської міської Ради народних депутатів №459 від 29.12.1993 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво гаражу. Відповідно до витягу з рішення №386 виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів від 30 листопада1994 року [PERSON] , який мешкає по [ADDRESS] , змінено адресу будівництва гаражу з [ADDRESS] . (Рішення №459 від 29.12.1993 про будівництво гаражу відмінено). Згідно відомостей КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №230 від 29.03.2024, гараж , що розташований за адресою: [ADDRESS] , заінвентаризовано за [PERSON] , право власності на майно станом на 31.12.2012 в КП «Новомосковське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради» не зареєстровано. Відповідно до технічного паспорту від 29 березня 2024 року цегляний гараж (машино-місце) «Г», 1995 року побудови, загальною площею 28,0 кв.м., з погрібом «пг» та оглядовою ямою розташований по [ADDRESS] . Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1,2 ст.3 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2016 року нової редакції Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та нового Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у листі від 16 січня 2016 року №308/8/32-16 на сьогодні не передбачено видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно на відміну від законодавства, що діяло до 01 січня 2016 року. При цьому порядком ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно, затвердженим постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року №1141, передбачено, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в обов`язковому порядку вноситься відомості про підставу для виникнення права власності. У випадках приведення державної реєстрації права власності з видачею відповідного свідоцтва до 01 січня 2016 року саме відомості про видане свідоцтво вносилися до відомостей про підставу для виникнення права власності. Водночас, на сьогодні, як і до 01 січня 2016 року, для проведення державної реєстрації прав безумовно подаються документи, на підставі яких така реєстрація проводиться. Так, за загальним правилом для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки). Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що спірний гараж був побудований позивачем на призначеній для будівництва земельній ділянці, тобто не є самочинно збудованим, оформлений технічним паспортом, суд доходить висновку, що неможливість державної реєстрації права власності на гараж є порушенням конституційних прав позивача, а тому вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved