Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2024 року звернулася до суду із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , впродовдж 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. У 2024 році їй стало відомо, що її матір не прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та її батька. Вказує, що матір повідомила її, що написала заяву про відмову від спадщини за законом після смерті чоловіка, однак такий свій вчинок пояснювати не захотіла. У зв`язку з чим вона невідкладно звернулася в Рава-Руську ДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак їй було повідомлено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька і такий додатково можливо встановити лише в судовому порядку. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру відомості про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] відсутні, отже спадкова справа не заводилась. Стверджує, що пропустила строк для подачі заяви в нотаріальну контору з поважних причин, оскільки не проживала та не була зареєстрована з батьком до дня його смерті, а до 2024 року вважала, що спадщину після смерті батька прийняла її матір, так як про рішення матері відмовитися від прийняття падщини їй не було відомо. Позивач вважає, що вимога про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті її батька є обгрунтованою. Просить позов задоволити. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася. В прохальній частині позову просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Не заперечили проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рава-Руської ДНК Львівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак надіслала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Не заперечила проти задоволення позовних вимог. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, [PERSON] , народилася [INFO] у с. Кам`яна Гора Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 30 серпня 2006 року (арк. спр. 4). З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Кам`яногірською сільською радою 15 липня 2006 року, вбачається, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] , позивач, [PERSON] , змінила на Мізерник внаслідок укладення 15 липня 2006 року шлюбу із [PERSON] у Кам`яногірській сільській раді, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 1 (арк. спр. 9). Викладеним у свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , яке видане в с. Замок Нестеровського району Львівської області 09 червня 1989 року, стверджується, що позивач народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] та [PERSON] (арк. спр. 8). [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] , що стверджується довідкою виконавчого комітету Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області № 941 від 04.07.2024 (арк. спр. 10). Заповіт від імені [PERSON] , померлого [INFO] , виконавчим комітетом Добросинсько-Магерівської сільської ради не посвідчувався, що стверджується довідкою виконавчого комітету Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області № 939 від 04.07.2024 (арк. спр. 11). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Таким чином, після смерті батька позивача [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222856210, сформованого 07.09.2020, вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 4622784200:01:007:0007 площею 0.35 га на праві власності належить [PERSON] (арк. спр. 13). [PERSON] 23.11.2023 року звернулася в органи нотаріату із заявою про відмову від спадщини за законом після смерті її чоловіка [PERSON] (арк. спр. 12). Із листа Рава-Руської ДНК Львівської області № 396/01-16 від 12 серпня 2024 року адресованого [PERSON] вбачається, що Рава-Руська ДНК відмовляє їй у видачі свідоцтва про прао на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки спадкоємцем пропущено строк для прийняття спадщини. Додатково повідомлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в Рава-Руській ДНК Львівської області спадкова справа не заводилася (арк. спр. 14). Із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (арк. спр. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Суд враховує зазначене позивачем у позові про те, що вонапропустила строк для подачі заяви в нотаріальну контору з поважних причин, оскільки не проживала та не була зареєстрована з батьком до дня його смерті, а до 2024 року вважала, що спадщину після смерті батька прийняла її матір, так як про рішення матері відмовитися від прийняття падщини їй не було відомо. Від так встановлено, що позивачу не було відомо про те, що її мама [PERSON] 23.11.2023 року звернулася в органи нотаріату із заявою про відмову від спадщини за законом після смерті її чоловіка [PERSON] . Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок позивачу було роз`яснено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пунктом 24 постанови передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Відповідно до абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на те, що законодавцем чітко не визначено вичерпний перелік обставин поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, враховуючи обставини конкретної справи, те, що позивачу не було відомо про заяву матері в органи нотаріату про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чолоіка та батька позивача, визнання позовних вимог відповідачем, що не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний звязок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved