Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог представник Товариства посилався на те, що 22.05.2021 p. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНО «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - Кредитодавець та/або ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та позичальником, яким є [PERSON] , (далі - позичальник та/або відповідач) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4197849 (далі-Договір). Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов?язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені Договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту(загальний розмір) складає: 10000,00 гривень, строк кредиту становить 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90 в день та застосовується у межах строку кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація. Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. ТОВ «АВЕНТУС» (первісний кредитор) свої зобов?язання за Договором про надання споживчого кредиту №4197849 від 22.05.2021 року виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 10000,00 гривень відповідачу. У порушення умов Договору, відповідач, свої зобов?язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 33138,10 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 22800,00 грн.; заборгованість по пеням і штрафам - 0,00 грн.; нараховані 3% річних - 46,02 грн.;інфляційні втрати - 292,08 грн. 30.12.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №30-12/2021-21, відповідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4197849 від 22.05.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4197849 від 22.05.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] . Зважаючи на вище вказане, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відзив на позовну заяву у строки, встановлені судом, відповідачем подано не було. 11.04.2024 року Лозівським міськрайонним Харківської області ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" були задоволені в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4197849 від 22.05.2021 року у розмірі 33 138, 10 грн., суму, сплаченого при поданні позову, судового збору у сумі 3 028, 00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000, 00 грн. До суду надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Пузіна Дениса Миколайовича про перегляд вищевказаного заочного рішення, також адвокат просив поновити строк для подання даної заяви та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування заяви, адвокатом зазначено, що [PERSON] не був присутнім під час судового розгляду, копії ухвали з позовною заявою та додатками, а також рішення не отримував, про існування справи не знав. Також представник взагалі заперечує, що [PERSON] укладав з ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" кредитний договір. Зазначає, що відповідач дізнався про рішення 31.07.2024 року через електронний суд. Враховуючи необізнаність відповідача щодо розгляду справи, зазначена обставина не дала змоги йому або його представнику реалізувати свої процесуальні права та законні інтереси, у зв`язку з чим представник був вимушений звернутися до суду з даною заявою. 17.09.2024 року від представника ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" надійшло заперечення, в обгрунтування якого зазначено, що твердження [PERSON] , стосовно того, що йому було невідомо про розгляд справи у суді є безпідставним, оскільки його виклик здійснювався шляхом розміщення оголошення, що є належним доказом сповіщення [PERSON] про розгляд справи. Крім того, на адресу [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , яка була зазначена останнім у кредитному договорі, та яку зазначив він сам у заяві про перегляд заочного рішення, судом надсилались повістки та копія заочного рішення. В свою чергу [PERSON] не підтверджено факт проживання чи перебування за іншою адресою та не надано суду відповідних доказів. Тому представник вважає, що підстави для перегляду заочного рішення у справі є недоведеними. Стосовно тверджень [PERSON] щодо того, що він не укладав з ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" кредитного договору, представник вказує, що факт укладення такого договору підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи вищевказане, представник просив долучити до матеріалів справи заперечення, відмовити в поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, залишити дану заяву без задоволення, а заочне рішення від 11.04.2024 року без змін. Ухвалою суду від 24.09.2024 року було скасовано заочне рішення, відмовлено у розгляді справи в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. 17.10.2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки [PERSON] договір з ТОВ Авентус Україна не укладав, не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував. Крім того, позивачем не долучено будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис належить відповідачу, як і відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в системі , подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Адвокат наполягав на тому, що позивачем долучено тільки паперові копії електронних доказів, а оригінали цифрового файлу надно не було, що унеможливлює здійснення перевірки відповідності копії оригіналу. Також, представник відповідача вказував на відсутність доказів про перерахування коштів ТОВ Авентус Україна [PERSON] згідно з договором, а також доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги. Так, адвокат наполягав на тому, що відповідачем не було здійснено жодних дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. Представник додав, що після 24.02.2022 року позичальник звільняється від сплати неустойки через введений в Україні воєнний стан. Крім того, адвокат Гриценка О.Ю. заявив у відзиві клопотання про витребування доказів. ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" подало до суду відповідь на відзив, в якій керівник товариства наполягала на викладеному у позові, вказала, що ідентифікація здійснювалася в ІТС, яке належить первісному кредитору, який гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги за даним кредитом, відповідачем не надано доказів, що його персональні дані були використані від його імені. Так, представник позивача зазначила, що між ТОВ Авентус Україна та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір, який не був би укладеним без входу відповідача на сайт Товариства за його особистим логіном і паролем. Крім того, відповідач підписав договір одноразовим ідентифікатором, отриманим у СМС-повідомленні, та без отримання СМС та входу на сайт договір не був би укладеним. Перерахування коштів за кредитним договором відповідачу було здійснено ТОВ ФК Контрактовий Дім, оскільки ТОВ Авентус Україна не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право на це. Факт отримання коштів підтверджується розрахунком заборгованості. Також представник позивача зазначив, що сторони погодили автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Керівник ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР додала, що після 23.02.2022 року кредитором жодних нарахувань за договором не здійснювалось. Таким чином, представник позивача наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, зазначила, що клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню через необґрунтованість та безпідставність. Також, до відповіді на відзив, представник позивача долучила клопотання про витребування доказів інформації у АТ КБ ПРИВАТБАНК стосовно видачі кредитної картки відповідачу, зарахування коштів на рахунок та ідентифікаційні дані власника картки. Ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. У задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів було відмовлено. Заперечення на відповідь на відзив не надходили. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. На підтвердження повноважень позивача, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», та його представника було долучено статут, копії рішень, копію наказу, виписку з реєстру(а.с.35-45). Суд встановив, що 22.05.2021 pоку між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - Кредитодавець та/або ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та позичальником, яким є [PERSON] , (далі - позичальник та/або відповідач) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4197849 (далі-Договір)(а.с.5-9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. З вище вказаного вбачається, що без входу до інформаційно-телекомунікаційної системи відповідачем та без надання відповіді на пропозицію, договору укладено не було б. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з копії кредитного договору, долученої позивачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М136621, 22.05.2021 20:58:51 / [PERSON] /. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор може передаватися засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації покупця/отримувача у системі продавця/надавача, та додається (приєднується) до електронного повідомлення (відповіді) про прийняття пропозицію укласти договір. У справі №524/5556/19 Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є … комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено …». В постанові від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19 Верховний Суд наголосив: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та ТОВ не був би укладений». Тобто з вище вказаного вбачається, що факт підписання договору відповідачем підтверджено. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач свої зобов?язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 09.01.2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 33138,10 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 22800,00 грн.; заборгованість по пеням і штрафам - 0,00 грн.; нараховані 3% річних - 46,02 грн.;інфляційні втрати - 292,08 грн(а.с.15-20). За повідомленням Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Контрактовий дім від 19.12.2023 року, успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 22.05.2021 року о 20:59 год. на суму 10 000,00 грн, картка клієнта [NUMBER] , номер замовлення - 18925838, статус -прийнято(а.с.12-13). Факт перерахування відповідачу коштів підтверджується також відповіддю АТ КБ ПРИВАТБАНК та випискою по картці [NUMBER] , яка належить [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19) висловлено таку позицію: «Виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами». Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5(далі - Перелік №578/5) згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, вбачається, що відповідач отримав та використовував кредитні кошти (знімав як готівку, так і здійснював розрахунки в магазинах), неодноразово вносив кошти на повернення отриманого у кредит, тобто активно використовував кредитні кошти. На підтвердження укладення договору позивачем також надано паспорт споживчого кредиту, який також підписано одноразовим ідентифікатором(а.с.10-12). 30.12.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №30-12/2021-21, відповідно умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4197849 від 22.05.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] (а.с.23-28). ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №4197849 від 22.05.2021 р., що укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позичальником, яким є: [PERSON] (а.с.29-34). Сумнівність про яку зазначав у відзиві відповідач, не обґрунтовано ним, жодних доказів на підтвердження викладеного у відзиві ним не надано. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Стаття 627 ЦК України та ст.6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, згідно зі ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтями 1049, 1054 ЦК України, передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч.ч.1-2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, у позові ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, за процентами на дату відступлення права вимоги, 3% річних та інфляційні втрати. Так, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Так, як вбачається з матеріалів справи, після 23.02.2022 року відповідачу нічого не нараховувалося(а.с.21). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Дослідивши докази в їх сукупності, встановивши обставини, враховуючи те, що на території України діє воєнний стан, беручи до уваги викладене сторонами у заявах по суті, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Витрати на послуги адвоката підтверджено розрахунком, заявкою та витягом (а.с.47, 49-50). Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу, 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послут); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Перевіривши матеріали справи, надані позивачем, зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат, суд вважає вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Зважаючи на вище зазначене,

Outcome: approved