Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 15 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»» та відповідачем було укладено договір позики № 16076-02/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 13.01.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач), було укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 45175 грн, з яких: 15000,00 заборгованості з основного боргу, 30175,00 грн заборгованості за відсотками. Заборгованість за цим договором позики відповідач не погасив, внаслідок чого позивач, посилаючись на приписи ст. 512,514, 1082 ЦК України, звернувся до суду. Відповідач подав на адресу суду відзив на позов, у якому заперечив факт отримання кредиту. Свої заперечення [PERSON] обгрунтував тим, що копія договорупозики не містить підпису позичальника. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронними підписами уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів). що е обов`язковим реквізитом електронного документа. На переконання відповідача, наявні в матеріалах справи паперові копії спірної кредитної угоди не можуть вважатися електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору між мною та кредитором. Відповідач наголошував, що він не укладав договір позики, які долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, в редакції, що наведена представником позивача, відповідно відсутні докази погодження ним вказаних в цьому документі процентних ставок та кабальних умов кредитування. Відповідач зазначає, що якби він дійсно укладав такий договір, то в обов`язковому порядку мав би здійснювати набір у електронній формі комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала б відобразитися у вказаній електронній формі та зберегтися на серверах кредиторів для подальшого долучення до кредитного договору, і за таких обставин позивач міг би надати такі докази. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення, підтвердження мною пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення договору у формі електронного правочину тощо. Отже, наведене вказує на неукладеність оспорюваного правочину - кредитного договору від 15.02.2022 №16076-02/2022 з ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ". Крім того, відповідач не погодився із нарахованими відсотками за користування кредитом, вважає їх неспіврозмірними сумі кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності. Відповідач вважає, що у матеріалах справи немає доказів оплати коштів за договором факторингу, за яким до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Також, як зазначає відповідач, матеріали справи не містять доказів перерахування йому кредитних коштів за договором. А тому просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 30.08.2024 було відкрито провадження по справі. Позивач просить суд розглядати справу без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав відзив на позов. був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.3 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»» та відповідачем було укладено договір фінансового кредиту № 16076-02/2022, за умовами якого товариство надає позичальнику позику у розмірі 15000,00 грн . Договором передбачено, що позика надається строком на 30 днів, тобто до 16.03.2022. Дата ннадання кредиту 15.02.2022. (п. 1.1 та 1.2 договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1,25% на добу (п. 1. 3 договору). Договір укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції. Договір підписано відповідачем електронним цифровим підписом. Додатком № 1 до договору від 15.02.2022 сторони узгодили графік повернення кредиту. 13.01.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач), було укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 45175 грн, з яких: 15000,00 заборгованості з основного боргу, 30175,00 грн заборгованості за відсотками, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 27.10.2023, який є додатком до зазначеного договору факторингу. На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» повідомив, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 15.02.2022 по 20.02.2022 та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] . Відповідно до виписки із рахунку [PERSON] вбачається, що у день укладення кредитного договору, 15.02.2022 на картку відповідача, № [NUMBER] , було зараховано 15000,00 грн. Доказів погашення кредитної заборгованості матеріали справи не містять. Вирішуючи спір, судом враховано таке. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо передачі права вимоги (факторингу) Відповідач заперечив проти позову, посилаючись зокрема на те, що матеріали справи не містять доказів оплати вартості переданих прав за довогором від фактора до клієнта. Суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що за своїм змістом договір факторингу від 13.01.2023 № 13012023 є консенсуальним, адже фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права грошової вимоги. Отже, договір факторингу від 13.01.2023 є укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості з усих істотних умов договору, а не з моменту оплати ціни договору. а тому у цій частині заперечення відповідача суд до уваги не приймає. Щодо розрахунку суми заборгованості по вказаним договором позики, то суд зазначає таке. З виписки із банківської карти відповідача вбачається, що у день укладення кредитного договору, 15.02.2022, на картку відповідача, № [NUMBER] , було зараховано 15000,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ»» та відповідачем не був би укладений, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено кредитний договір у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». Проаналізувавши у сукупності вказані докази, суд дійшов висновку, що відповідачем було укладено кредитний договір, на виконання умов якого він отримав кредитні кошти. А тому заперечення відповідача стосовного того, що він не укладав кредитний договір і не отримував коштів, суд до уваги не приймає. Враховуючи те, що вказаний договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику. Тому позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі 15000,00 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, з урахуванням висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів, оскільки представником позивача не надано суду доказів, що строк дії договору продовжено, суд розраховує їх: - за період з 15.02.2022 по 16.03.2022, виходячи з розрахунку 1,25 % за день користування позикою (1,25 % х 30 днів = 37,50 %). 15000,00 грн х 37,50 % = 5625,00 грн. За період з 17.03.2022 по дату звернення до суду з позовом відсотки стягненню не підлягають з огляду на приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 20625,00 грн, з яких: 15000,00 заборгованості з основного боргу, 5625,00 грн заборгованості за відсотками. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача 45175,00 грн. Водночас судом вирішено стягнути 20625,00 грн, що становить 45,65 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (3028 грн х 45,65 %) = 1382,28 грн.

Outcome: partial