Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить: - визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 90\~543 грн. 50 коп., а також стягнути всі понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається, що 11 червня 2005 року Красносільською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року у справі № 361/5827/21, розірвано шлюб між сторонами. За час перебування у шлюбі сторонами набуто нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] та рухоме майно: автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . З підстав поділу майна подружжя позивач звернулася до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2022 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та транспортний засіб, марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 08 вересня 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву. 26 вересня 2022 року [PERSON] подала до суду відповідь на відзив. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2023 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Осадча К.О. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник Бургела О.В. позовні вимоги не визнали, пояснили, що 30 червня 2011 року між [PERSON] в інтересах якого діяв [PERSON] та відповідачем укладено попередній договір, відповідно до якого [PERSON] зобов`язалася у строк не пізніше 20 лютого 2012 року передати, а [PERSON] купити частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 58,0 кв.м. 08 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав. Предметом договору відповідно до пункту 2.1 є майнові права на об`єкт нерухомості, а не спірна квартира, як про це вказує позивач. Пунктом 2.2 вказаного договору визначено, що об`єкт нерухомого майна становить житлове приміщення, розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: 2 кімнати, загальна площа 61,7 кв.м, 3 поверх, примітка квартира [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. 22 червня 2015 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір дарування 5/100 частин житлового будинку. Таким чином, квартира не може вважатися спільним майном подружжя. Просять у позові відмовити. Вислухавши пояснення позивача та її представника, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини. Статтею 60\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Частиною першою статті 70\~СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пунктах 23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна\~подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частиною третьою статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували у шлюбі зареєстрованому 11 червня 2005 року Красносільською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 5. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року, що набрало законної сили 21 грудня 2021 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 червня 2005 року Красносільською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 5. Відповідно до попереднього договору від 30 червня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В., зареєстрованого у реєстрі № 3390, [PERSON] зобов`язався у строк не пізніше двадцятого лютого 2012 року продати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язався купити у [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] . 08 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір купівлі-продажу майнових прав № 18/12-12, за умовами якого продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу, що визначають загальні положення про купівлі-продаж. Сторони домовилися, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є житлове приміщення, розташоване у об`єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: кількість кімнат 2, загальна площа 61,7 кв.м, поверх 3, квартира [ADDRESS] . 10 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] підписано акт прийому-передачі майнових прав до договору купівлі-продажу майнових прав № 18/12-12 від 08 грудня 2012 року. 22 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 5/100 частин житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Саверою Л.Л., зареєстрований у реєстрі № 620, за яким дарувальник передав у власність обдарованому 5/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного договору купівлі-продажу за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 5/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 грудня 2018 року вбачається, що 30 листопада 2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на окремий об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] , підстава виникнення права власності: витяг з ДРРП від 19 квітня 2018 року, видавник приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, видавник ТОВ «Укрінвестарексперт», договір дарування 5/100 частин житлового будинку від 22 червня 2015 року, заява співвласників про розподіл часток у спільній власності від 23 червня 2018 року, приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Писаний В.Г., технічний паспорт ТОВ «Укрінвестарексперт». Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого станом на 26 червня 2018 року ТОВ «Укрінвестарексперт», квартира складається з двох кімнат, житлова площа 22,8 кв.м, загальною площею 63,6 кв.м. Заявляючи вимогу про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю, позивач посилається на розписки про отримання [PERSON] від імені [PERSON] грошових коштів від [PERSON] від 20 серпня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 28 вересня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 08 вересня 2013 року на суму 4\~500 грн. 00 коп., 27 серпня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 18 квітня 2013 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 19 березня 2013 року на суму 11\~000 грн. 00 коп., 29 серпня 2011 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 22 лютого 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 22 вересня 2011 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 26 квітня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 24 вересня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 28 грудня 2011 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 30 січня 2013 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 16 жовтня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 29 листопада 2011 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 30 листопада 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 24 січня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 20 липня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 26 жовтня 2011 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 23 травня 2012 року на суму 6\~000 грн. 00 коп., 29 серпня 2011 року на суму 6\~000 грн. 00 коп. та копію квитанції про перерахунок коштів на ім`я [PERSON] у розмірі 6\~000 грн. 00 коп. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідач у справі був її сусідом по будинку [ADDRESS] . Вона також набула право власності на квартиру у вказаному будинку у розстрочку. Оформлення права власності на частину будинку відбувалося на підставі договору дарування. Суд звертає увагу, що відповідач набув право власності на 5/100 частин будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 червня 2015 року. Квартира [ADDRESS] як об`єкт нерухомого майна сформована у результаті висновку про технічну можливість поділу об`єкту нерухомого майна. Розписки про передачу коштів не містять у собі призначення платежу, частину коштів отримував особисто [PERSON] , при цьому інша частина коштів отримувалася ним від імені [PERSON] . У розписці від 08 вересня 2013 року [PERSON] отримав авансовий платіж від [PERSON] за користування холодною водою, обслуговування житлового будинку та прибудинкової території. У розписці від 24 листопада 2012 року зазначено, що [PERSON] отримав кошти за газ у розмірі 1\~000 грн., а всього 2\~000 грн. 00 коп. Квитанція від 25 червня 2012 року про перерахунок коштів на суму 6\~000 грн. 00 коп. на користь [PERSON] не містить в собі платника. Суд звертає увагу, що продавцем майнових прав у договорі від 08 грудня 2012 року виступав [PERSON] . При цьому договір дарування частини будинку був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку про вартість майна, виданого ТОВ «Консалт-С», станом на 16 червня 2022 року ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] становить 1\~346\~600 грн. 00 коп. Відповідно до частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідач [PERSON] набув право власності на частину будинку на підставі договору дарування, отже вказане майно є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу. Вимог про визнання договору дарування удаваним позивачем до суду не пред`явлено. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] грошової компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , то суд керується наступним. З інформації, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Київській області від 11 липня 2022 року, вбачається, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС автомобіль марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , синього кольору у числі зареєстрованих значиться за громадянином [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 15 лютого 2019 року. Вказаний транспортний засіб придбаний сторонами у період шлюбу, отже належить їм на праві спільної сумісної власності та відповідно підлягає поділу. Згідно з довідкою про середню ринкову вартість майна, складену ТОВ «М-Консалт», вартість транспортного засобу марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 16 червня 2022 року складає 181 087 грн. 00 коп. Доказів, які б спростовували вказану вартість транспортного засобу відповідач до суду не надав. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Оцінюючи в сукупності всі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову, а саме визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіля марки «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль у розмірі 90\~543 грн. 50 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір у розмірі 1\~489 грн. 20 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог При зверненні до суду з даним позовом позивач не доплатила судовий збір, отже стягненню з неї на користь держави підлягає судовий збір за вимогу у задоволенні якої відмовлено у розмірі 3\~195 грн. 63 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial