Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.11.2024 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 03.09.2005 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любешівського РУЮ Волинської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14.02.2012 даний шлюб було розірвано та визначено місце проживання спільної дитини з її матір`ю. Відповідач усно був повідомлений про вибір навчального закладу донькою, проте відмовився від надання допомоги на оплату навчання та проживання дитини у м.Києві. Донька Софія на даний час проживає разом із позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28.01.2013 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.01.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не регулярно сплачує аліменти, допускаючи заборгованість. Крім доньки [PERSON] , позивачка має на утриманні меншу доньку від іншого шлюбу, яка також потребує утримання. Забезпечувати необхідні витрати на утримання дітей у повному обсязі вона не має можливості. Постійно несе додаткові витрати на придбання товарів для їх навчання та за необхідності для їх лікування. Останні роки відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не цікавиться її життям та навчанням, не проявляє заінтересованості до її подальшої долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Добровільно надавати допомогу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] відповідач категорично відмовляється, мотивуючи тим, що аліментів, які позивач сплачує, на його думку, достатньо для нормального розвитку дитини. Отже, донька [PERSON] навчалась в ОЗЗСО «Любешівський ліцей» та спочатку повномасштабного вторгнення до України з боку російської федерації навчання дітей в даному навчальному закладі перейшло на дистанційне. А тому, задля належного отримання донькою [PERSON] необхідного рівня знань через комунікаційні засоби, які дають можливість онлайн-з`єднання з вчителем та аудиторією класу, через ТОВ «Розетка» позивачкою самостійно було придбано для дитини ноутбук Lenovo з сумкою для його переноски на загальну суму 19473,00 гривень. На теперішній час донька [PERSON] успішно закінчила 9 класів, проявляє особливу увагу до творчості, має талант до малювання, креативне мислення, хист до малювання та моделювання. Влітку вона вирішила здобувати фахову передвищу освіту та розвиватися в цьому напрямку. Отже, для здобуття професійних знань та навичок [PERSON] серед інших навчальних закладів обрала - Відокремлений структурний підрозділ «Фаховий коледж мистецтв та дизайну» Київського національного університету технологій та дизайну. Проте, освітні послуги даного навчального закладу є платним та згідно з договором про надання освітніх послуг від 01.08.2024 за №315/24 загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 96000,00 (дев`яносто шість тисяч) гривень. Оплата за перший семестр позивачкою була внесена 01.08.2024 в сумі 12000,00 (дванадцять тисяч) гривень. Разом тим, оскільки даний навчальний заклад знаходиться в м. Києві, тому немісцеві студенти забезпечуються платним проживанням в гуртожитку закладу. На теперішній час позивачем здійснено оплату за проживання доньки [PERSON] в гуртожитку навчального закладу за період з 13.08.2024 по 30.06.2025 в сумі 10083 (десять тисяч вісімдесят три) гривні. Відповідач був повідомлений про вибір навчального закладу донькою, проте знову ж таки відмовився в усній формі від надання допомоги на оплату навчання та проживання дитини. Позивачка понесла додаткові витрати всього на загальну суму 41556,00 грн. Відповідач є працездатним, працює в ТОВ «Газорозподільні мережі України» і отримує заробітну плату в розмірі 8000,00 грн. Відповідач інших дітей та утриманців не має. Отже, відповідач має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину. З огляду на наведене, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , одноразово в сумі 20778,00 гривень. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 14.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.28). У призначене судове засідання позивачка не прибула, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Подала 04.12.2024 до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з сімейними обставинами. Зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.31). На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Свої заперечення мотивував тим, що рівень його заробітної плати є низьким, інших доходів не має. Він сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , стягнення з нього ще й додаткових витрат на її утримання поставить його у скрутне матеріальне становище. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд доходить такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14.02.2012 було розірвано (а.с.21). Від даного шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.15). На теперішній час дитина проживає разом із матір`ю (а.с.20). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 36787072, який видано згідно виконавчого листа Любешівського районного суду № 162/41/13-ц виданого 12.03.2013 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.02.2013 і до досягнення дитиною повноліття вбачається, що станом на 30.09.2024 борг по аліментах становить 2189,76 гривень (а.с.7-8). Як вбачається із Договору про надання освітніх послуг № 315/24 від 01.08.2024, [PERSON] в 2024 році вступила на контрактну форму навчання до відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж мистецтв та дизайну Київського національного університету технологій та дизайну», за спеціальністю 022 Дизайн (а.с.9-10). Згідно з умовами договору, [PERSON] зарахована на денну форму навчання, строком на 3 роки 10 місяців. Вартість освітніх послуг за навчальний рік, починаючи з 01.09.2024 становить 24000,00 грн. Оплата послуг в межах навчального року здійснюється замовником або одержувачем шляхом перерахування безготівкових платежів не пізніше строків, встановлених цим договором кожного семестру 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок. Строк внесення плати: одноразово, кожного семестру до 1 липня за осінній семестр та до 20 січня за весняний семестр, щороку до 1 липня (а.с.14). З платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.3796405555.1 від 01.08.2024 та № 0.0.3817221726.1 від 13.08.2024 вбачається, що платник [PERSON] сплатила на рахунок отримувача Фаховий коледж мистецтв та дизайну КНУТД 12000,00 гривень та 10083,00 гривень, призначення платежів: [PERSON] , факультет дизайну, група ДГ9-24, контракт № 315/24 та [PERSON] , гуртожиток № 9 ордер № К9/6-24 відповідно (а.с.11-12). Згідно з фіскального чека ТзОВ «Розетка.УА» від 05.08.2022 придбано сумка для ноутбука вартістю 679,00 гривень та Ноутбук Lenovo V14 G2 ALC (82KC003NRA) вартістю 18699,00 гривень на загальну суму 19473,00 гривень (а.с.13). Судом встановлено, що відповідач є працездатним, працює у Волинській філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» і отримує відповідну заробітну плату (а.с.32, 33). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 185 СК України покладає на батьків обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, наприклад: розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тобто, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, закон вимагає оплату додаткових. Положення ст. 185 СК України стосуються особливих обставин, до яких відносяться насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Тобто, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до творчості, малювання та\~моделювання, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17. Доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини суду не надано. Судом не встановлено істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема щодо сплати додаткових витрати на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що позивачка надала до суду докази, які свідчать про понесення нею на утримання неповнолітньої доньки в загальному розмірі 41556,00 грн додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, зокрема навчанням та розвитком здібностей дитини. Разом з тим, суд погоджується і з доводами позивачки у позові, що ноутбук для дитини необхідний, зокрема і для забезпечення її дистанційного навчання, особливо в період повітряних тривог в умовах воєнного стану, в якому перебуває Україна у зв`язку з агресією російської федерації. Тому суд відносить купівлю ноутбука також до додаткових витрат відповідно до ст. 185 СК України. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір" - судовий збір в розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved