Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Представник ТОВ «Коллект Центр» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір №96137224000, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 39\~700 грн. на строк до 25 січня 2024 року, з процентною ставкою 67% річних. АТ «Укрсиббанк» належним сином виконав свої зобов`язання за кредитним договором надавши відповідачу кредитні кошти, а відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором. 14 грудня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було укладено договір №192, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступило на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №96137224000. 15 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №04/15/12/2020/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №96137224000. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників на користь ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором №96137224000. Загальний розмір заборгованості за повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за договором №96137224000 від 25 січня 2020 року, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 147\~356,40 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 37\~597,45 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 67 108 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 42\~650,95 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернулась з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №96137224000 від 25 січня 2020 року в загальному розмірі 147\~356,40 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у позовній заяві просила провести розгляд справи без участі їх представника та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128,130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, однак заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 02 грудня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 січня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №96137224000, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму 39\~700 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника з датою повернення не пізніше 25 січня 2024 року, з процентною ставкою 67% річних і процентною ставкою за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін у розмірі 74% річних (а. с. 5-8). Вищезазначений кредитний договір укладено в електронному вигляді за допомогою системи «UKRSIB online» та підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису. Крім того, відповідачем [PERSON] разом з підписанням кредитного договору також було підписано та погоджено графік платежів, паспорт споживчого кредиту. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] , а також факт існування заборгованості підтверджено випискою за кредитним договором №96137224000 за період з 25 січня 2020 року по 14 грудня 2020 року (а. с. 8-12). Матеріалами справи підтверджено, що 14 грудня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» було укладено договір факторингу №192, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» право грошової вимоги до боржників у розмірі заборгованості боржників перед банком, що передбачені умовами первинних договорів і визначені в реєстрі боржників (а.с. 15). У відповідності до наявного в матеріалах справи акту від 14 грудня 2020 року приймання-передачі права вимоги до договору факторингу №192 від 14 грудня 2020 року, за умовами якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги, а фактор приймає права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором і реєстром боржників від 14 грудня 2020 року до договору факторингу №192 від 14 грудня 2020 року (а. с. 16). Відповідно до реєстру боржників від 14 грудня 2020 року до договору факторингу №192 від 14 грудня 2020 року, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №96137224000 від 25 січня 2020 року в загальному розмірі 52\~530,50 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 37\~597,45 грн., заборгованість за відсотками 14\~933,05 грн.; кількість днів прострочення 203 грн. (№ п/п 445) (а. с. 17-18). Також судом встановлено, що 15 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №04/15/12/2020/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників у розмірі заборгованості боржників перед банком, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в реєстрі боржників (а. с. 20-21). У відповідності до наявного в матеріалах справи акту від 15 грудня 2020 року приймання-передачі права вимоги до договору факторингу №04/15/12/2020/1 від 15 грудня 2020 року, за умовами якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги, а фактор приймає права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором і реєстром боржників від 15 грудня 2020 року до договору факторингу №04/15/12/2020/1 від 15 грудня 2020 року (а. с. 21). Згідно із реєстром боржників від 15 грудня 2020 року до договору факторингу №04/15/12/2020/1 від 15 грудня 2020 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №96137224000 від 25 січня 2020 року в загальному розмірі 52\~530,50 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 37\~597,45 грн., заборгованість за відсотками 14\~933,05 грн.; кількість днів прострочення 203 грн. (№ п/п 445) (а. с. 22-23). Більш того, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення права вимоги №10-01/2023, а відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору від 10 січня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №96137224000 від 25 січня 2020 року в загальному розмірі 104\~705,45 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 37\~597,45 грн., заборгованість за нарахованими процентами 67 108 грн. (№ п/п 4566) (а. с. 25-31). З розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 19 вересня 2024 року відповідачу була нарахована заборгованість за договором №96137224000 від 25 січня 2020 року в загальному розмірі 147\~356,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 37\~597,45 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 67 108 грн.; за нарахованими відсотками, нарахованими за період з 10 січня 2023 року по 19 вересня 2024 року 42\~650,95 грн. (а. с. 14). Отже, з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем здійснювалося нарахування відсотків за період з 10 січня 2023 року по 19 вересня 2024 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості. Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути заборгованість за основним боргом та відсотками. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено факти укладення 25 січня 2020 року договору про надання споживчого кредиту №96137224000 між АТ «Укрсиббанк» і [PERSON] , та отримання відповідачем грошових коштів за його умовами, а існування заборгованості відповідача за кредитним договором №96137224000 від 25 січня 2020 року в заявленому позивачем розмірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, відповідачем не було надано жодних доказів і власного розрахунку з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог, та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи з погашення заборгованості. Беручи до уваги факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаним у справі кредитним договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості у заявленому стороною позивача розмірі. При цьому суд також приймає до уваги ту обставину, що АТ «Укрсиббанк» відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», яке в свою чергу відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке відступило право вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Коллект Центр» підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3 028 грн. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 25 000 грн., що підтверджуються договором №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, який укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «ЛігалАссістанс»; заявкою на надання юридичної допомоги №693 від 05 липня 2024 року; витягом з акту №4 про надання юридичної допомоги від 05 вересня 2024 року, яким визначено вартість години роботи адвоката, переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу, на загальну суму 25 000 грн. (а. с. 35-40). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 25 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже вона не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 3 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved