Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

До суду\~з вказаним\~позовом звернулося\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~з посиланням\~на те,\~що 25\~лютого 2021\~року між\~АТ «Таскомбанк»\~та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №6085254998, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку. Строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому, після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку. 28 лютого 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28 лютого 2024 року реєстру прав вимог, ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~набув права\~грошової вимоги\~до відповідача\~в сумі\~16540,17\~грн.,\~з яких\~9204,29\~грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 1277,86 грн. загальна заборгованість по відсотках та 6058,02 грн. загальна заборгованість по комісії. Вказану заборгованість відповідач не сплатив. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 6085254998 від 25 лютого 2021 у розмірі 16540,17\~грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 30 вересня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а. с. 36-37). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в позовній заяві зазначила, що просить справу розглядати без участі представника (а.с. 2-4). Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву, в якій просить в задоволення\~позову відмовити,\~оскільки кредитні кошти\~він не\~брав та договору з ПАТ «Таскомбанк» не укладав (а.с. 63). Суд,\~розглянувши матеріали\~справи,\~дослідивши подані\~письмові докази,\~вважає,\~що в\~задоволенні позовних\~вимог слід\~відмовити,\~виходячи з\~наступного. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 25 лютого 2021 року [PERSON] подав заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»» та уклав з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»» кредитний договір № 6085254998, відповідно до умов якого отримав кредит у сумі 11983,96 грн. на умовах встановлених цим договором строком на 36 місяців (а.с. 5-6, 7). Відповідно до копії кредитного договору № 6085254998 та копії паспорту кредиту № 5254998, який є невід`ємною частиною договору, при наданні кредиту позичальник сплачує щомісячні проценти в розмірі 2.99 % від суми кредиту та річні загальні проценти в розмірі 9,99 % від суми боргу, згідно з графіком платежів (а.с. 5-6). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 26950,21 грн., реальна річна процентна ставка 79,09%. Кредитний договір та паспорт кредиту підписано [PERSON] особисто. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору підписавши цей позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів: погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором № 8024195196 від 24.09.2019 7294,30 грн., переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредиту зг. КД 6085254998 від 25.02.2021; оплата страхового платежу за договором страхування № 6085254998-С від 25.02.2021 1090,66 грн., оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU6085254998 від 25.02.2021200 грн., оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen», пакет ЕКОНОМ, КД № 6085254998, від 25.02.2021 399 грн.. Пунктом 3 кредитного договору встановлено, що всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник познайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір. Цей договір, паспорт кредиту № 5254998 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір підтверджує, що свій примірний цього договору він отримав. 28 лютого 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (договору) (а.с. 12-13). Відповідно до п. 2.3. договору факторингу відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимоги підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього Договору. Фактор зобов`язаний в день укладення сторонами цього договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів (п. 3.1. договору факторингу). Відповідно до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 та витягу з Реєстру боржників від 28.02.2024 до вказаного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6085254998 від 25 лютого 2021 в сумі 16540,17 грн., з яких 9204,29 грн. за тілом кредиту, 1277,86 грн. - за відсотками, 6058,02 грн. - за комісією (а. с. 12-13, 14, 15). Сторонами вказаного договору факторингу 28.02.2024 було підписано та скріплено підписи печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимоги, який разом з реєстром боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 14). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21 ). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, суд вважає, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22 квітня 2021 року. У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документи, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В позовні заяві позивач зазначив, що 25 лютого 2021 року [PERSON] уклав з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 6085254998, підписанням якого акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку та беззастережно приєднався до умов договору. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів укладення між [PERSON] та АТ «Таскомбанк» вказаного договору. Відповідач також заперечив укладення кредитного договору з АТ «Таскомбанк». Позивач в обґрунтування позовних вимог надав суду договір, укладений 25 лютого 2021 року [PERSON] з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 6085254998, проте належних доказів про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором АТ «Таскомбанк» суду не надано. Як зазначено вище, 28 лютого 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (п. 2.1. договору). Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не довело того, що має право на звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25 лютого 2021 року, укладеним з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Фактично ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення прав вимоги від 28 лютого 2024 року (а.с. 12-13) не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора. Таким чином,\~суд дійшов\~до висновку,\~що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, однак ні АТ «Таскомбанк», а також в подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не набули прав кредитора по відношенню до [PERSON] за кредитним договором, укладеним 25 лютого 2021 року з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на це, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладається на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed