Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення [PERSON] - [INFO] . Позивач посилається на те, що 17 жовтня 2024 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . В [PERSON] від першого шлюбу є син [PERSON] . В сім`ї склалися доброзичливі відносини, [PERSON] відноситься до нього як батька. Біологічний батько [PERSON] , [INFO] позбавлений батьківських прав відносно дитини [PERSON] - [INFO] рішенням суду Зборівського району від 05 вересня 2024 року. Враховуючи, дані обставини просить визнати його усиновлювачем дитини. Заявник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зіслався на обставини викладені в заяві. [PERSON] не заперечила проти усиновлення її сина теперішнім її чоловіком [PERSON] . Представник служби у справах дітей Зборівської міської ради підтримала поданий висновок про доцільність усиновлення малолітнього [PERSON] , [INFO] гр. [PERSON] та відповідність його інтересам дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Нормами статей 3, 4, 5, 7 Сімейного кодексу України визначено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до змісту ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно ст. 209 СК України, дитина, покинута у пологовому будинку іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовились забрати батьки, інші родичі, може бути усиновлена після досягнення нею двомісячного віку. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 211 СК України усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п`ятій та шостій цієї статті. За п. 4 ч. 1 ст. 219 СК України усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється. Відповідно до ч. 1 ст. 218 СК України, для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 224 СК України передбачено, що суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Відповідно до п. 6 та п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Ухвалюючи рішення згідно зі ст. 255 ЦПК та ст. 224 СК, суд повинен обґрунтувати задоволення чи відхилення заяви про усиновлення. У разі її задоволення в резолютивній частині рішення необхідно навести відомості про заявника (заявників), повністю зазначивши його прізвище, ім`я, по батькові, день, місяць і рік народження, а також про його громадянство. За наявності клопотання заявників суд вирішує питання про зміну прізвища, імені та по батькові, дати й місця народження дитини відповідно до статей 229 - 231 СК. При цьому слід мати на увазі, що зміни вносяться не до свідоцтва, а до актового запису про народження дитини. За ч. 1 ст. 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Відповідно до ч. 1 ст. 225 СК України, ч. 7 ст. 314 ЦПК України усиновлення вважається здійсненим із дня набрання рішенням суду законної сили. Судом встановлено, що 17 жовтня 2024 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . В [PERSON] від першого шлюбу є син [PERSON] , який є інвалідом з дитинства. В сім`ї склалися доброзичливі відносини, заявник забезпечує дитину продуктами, харчування та медичним доглядом, піклується про його здоров`я. Біологічний батько [PERSON] , [INFO] позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] рішенням суду Зборівського району від 05 вересня 2024 року. Перешкод для усиновлення, встановлених ст. 212 Сімейного кодексу України та внесення змін до актового запису про народження дитини, суд не вбачає. Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, враховуюч інтересив дитини, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved