Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] , в інтересах якого діє його представник - адвокат Коцан М.В., звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 20 049,67 доларів США, що еквівалентно на день пред`явлення позову 825 043,92 грн., який складається із: 18 600 доларів США - основної суми боргу та 1 449,67 доларів США - 3% річних; - стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він надав у борг відповідачу [PERSON] 18 600 доларів США, що підтверджується розпискою написаною ним власноручно. Згідно із розпискою від 24.11.2021, відповідач [PERSON] повинен був повернути борг до 20.02.2022, однак не зробив цього і по даний час, а тому вказана сума боргу повинна бути стягнена з відповідача на його користь. Посилаючись на норму ст. 625 ЦК України, просить також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних, за період з 21.02.2022 по 23.08.2024, в розмірі 1 449,67 доларів США. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Коцан М.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у пред`явленому позові. Не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із відміткою про вручення особисто (а.с. 42). Останній про місце, дату і час проведення судового засідання повідомлявся і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 49). ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 30 вересня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для виконання недоліків. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Коцана М.В. 01.10.2024 надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 02 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Коцан М.В. 09.10.2024 подав заяву про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 11.10.2024 задоволено. 01 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Коцан М.В. 27.11.2024 подав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю в іншій справі. Відповідач [PERSON] відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча повідомлявся про розгляд даної справи у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] хоча і повідомлявся про місце, дату і час розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, сторона позивача не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали від 06.12.2024 постановлено провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 24.11.2021 відповідач [PERSON] власноручно написав розписку (а.с. 7) такого змісту: «Я, [PERSON] , зобов`язуюсь повернути [PERSON] 18 600 $ на протязі трьох місяців - до 20.02.2022». Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із неналежним виконанням позичальником (відповідачем [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем (позивачем [PERSON] ) за укладеним сторонами договором позики. ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить такого висновку. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Так, судом встановлено, що в даній справі предметом позову є стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми боргу та стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних. Стосовно позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу, суд зазначає таке. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Слід зазначити, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , взяв у позивача [PERSON] , в борг, 18 600 доларів США. Кошти у повному обсязі зобов`язувався повернути до 20.02.2022. Однак, у зазначеній в розписці строк відповідач [PERSON] , отримані кошти не повернув і доказів протилежного останнім суду надано не було. При цьому, слід зазначити, що при укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином, вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до розписки від 24.11.2021 позивач [PERSON] виконав зобов`язання перед відповідачем [PERSON] та надав йому кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Згідно із ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018, в справі № 14-134цс18 та постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 18 600 доларів США. Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3% річних, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019, справа № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно - правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки судом було встановлено, що відповідачем [PERSON] не було 20.02.2022 повернуто борг, а тому ним було порушено грошове зобов`язання, у зв`язку із чим у позивача [PERSON] виникло право на стягнення 3% річних. Згідно із наданим стороною позивача розрахунком 3% річних, сума яка підлягає стягнення з відповідача становить 1 449,67 доларів США. При цьому, стороною позивача для розрахунку 3 % річних взято період з 21.02.2022 по 23.08.2024. Однак, стороною позивача не взято до уваги те, що 15.03.2022 був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, відповідними Указами Президента України, які затверджені Верховною Радою України, строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і такий триває на час розгляду даної справи. Оскільки воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022, то, період, за який може бути нарахована відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, становить з 21.02.2022 по 23.02.2022, тобто три дні. Судом, з огляду на вищевикладене, здійснено розрахунок трьох процентів річних за період з 21.02.2022 по 23.02.2022 та за основу взято суму боргу в розмірі 18 600 доларів США. Так, 3% річних становлять 4,59 доларів США (3 дні). Таким чином, з огляду на викладене вище, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 18 600 доларів США основної суми боргу та 4,59 доларів США - 3% річних. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 18 604,59 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 27.09.2024 становить 765 560 (сімсот шістдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 27 копійок. V. Розподіл судових витрат: частина 1 статті 133 Цивільно процесуального кодексу України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до норми ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] понесено судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 8 250,92 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 26). Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 14), а тому, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Абзацом 2 пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, та те, що позов задоволено частково, а відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 7 656,04 грн слід компенсувати позивачу [PERSON] за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, ст. 55 Конституції України, ст. 13, 524, 625, 626, 629, 1046, 1047 ЦК України та

Outcome: partial