Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] 07.08.2024 через свого представника адвоката Зіноватного В.В. звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що 03.11.2021 між ПП «Регул Стар» (попередня назва - «Антарес») та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Трофименко Є.В. за реєстраційним номером 1905, на підставі якого позивачка набула право власності на нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим у позивачки виникла необхідність в переоформленні договору постачання (розподілу) електричної енергії на нового власника, а також у збільшенні договірної потужності на об`єкті нерухомого майна з 100 кВт до 500 кВт (+ 400 кВт, 380 В). З цією метою між позивачкою та ФОП [PERSON] укладено договір № 2/01 від 13.01.2021 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання щодо надання послуг по збільшенню договірної потужності на об`єкті позивача з існуючих з 100 кВт до 500 кВт (+ 400 кВт, 380 В) за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість робіт становить 1920000,00 грн, строк виконання робіт становить 2 місяці з моменту зарахування коштів на рахунок виконавця, після 17.01.2022, строк дії договору до 14.03.2022. Таким чином кінцевий строк виконання робіт за Договором закінчився 15.03.2022. На останній сторінці договору № 2/01 від 13.01.2021 відповідач засвідчив факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 36000,00 доларів США, про що свідчить запис на договорі «Отримано 13.01.2022 36000 доларів по курсу 27,80 грн за 1 долар, який скріплено підписом відповідача. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору, крім стягнення сплачених грошових коштів у розмірі 1000800,00 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції позивач право на стягнення з останнього пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку станом на 06.08.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за невиконання умов Договору за період з 15.03.2022 до 06.08.2024 становить 1740667,74 грн з яких: 1000800,00 грн основна сума боргу; 347982,96 грн інфляційне збільшення; 319876,40 грн пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та 72008,38 грн 3 відсотки річних за користування грошовими коштами. Позивачка просить позов задовольнити, розірвати договір № 2/01 від 13.01.2021, укладений з відповідачем, стягнути з останнього вказану суму грошових коштів у загальному розмірі 1740667,74 грн, а також сплачений позивачем судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.10.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Суд, зі згоди представника позивача, розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд установив наступні факти та відповідні ним правовідносини: 03.11.2021 між ПП «Регул Стар» (попередня назва - «Антарес») та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, на підставі якого позивачка набула право власності на нежитлові будівлі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34-36). У зв`язку зі зміною власника зазначеної вище нежитлової будівлі у позивачки виникла необхідність в переоформленні договору постачання (розподілу) електричної енергії на нового власника, а також у збільшенні договірної потужності на об`єкті нерухомого майна за вказаною адресою з 100 кВт до 500 кВт (+ 400 кВт, 380 В). З цією метою позивачка (Замовник) уклала з ФОП Бакуменко П.В. (Виконавець) Договір № 2/01 від 13.01.2021 (а.с. 13-14). Відповідно до пункту 1.1. у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець бере на себе зобов`язання щодо надання послуг по збільшенню Договірної потужності на об`єкті Замовника з існуючих з 100 кВт до 500 кВт (+ 400 кВт, 380 В) за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Клугино- Башкирівка, вулиця Горішного, 1Б, згідно з Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з пунктом 2.1. Договору загальна вартість робіт за даним Договором визначається на підставі Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною та становить 1920000,00 грн. Після підписання цього Договору у термін 3-х банківських днів Замовником проводиться часткова оплата Договірної ціни. Повна оплата повинна бути внесена не пізніше 5 днів до закінчення строку дії Договору (пункт 2.2. Договору). Відповідно до пункту 3.1. Договору строк виконання робіт становить 2 (два) місяців з моменту зарахування коштів на рахунок виконавця, після 17.01.2022. Пунктом 10.1. зазначеного вище Договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін і є чинним до 14.03.2022. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. 4. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Згідно з ст. 651 ЦУ України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У статті 901 ЦК України зазначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 907 ЦУ України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. На підставі наданих доказів судом встановлено, що між сторонами укладено Договір про надання послуг, кінцевий строк виконання робіт (надання послуг) за яким закінчився 15.03.2022 (наступний календарний день після закінчення строку дії Договору). Загальновідомим є факт повномасштабного вторгнення рф на територію України, в зв`язку з чим 24.02.2024 Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє й до тепер. Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. 28.02.2024 Торгово-промислова палата України засвідчила \~форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію Російської Федерації проти України та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до п. 9.1 Договору під обставинами форс-мажору у цьому Договорі розуміються, крім іншого, обставини суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, громадські заворушення, прояви тероризму, масові страйки та локаути, бойкоти тощо), які унеможливлюють виконання Сторонами цього Договору або тимчасово перешкоджають його виконанню. Згідно з п.п. 9.2., 9.3 Договору сторона, для якої виникли форс-мажорні обставини, зобов`язана в 10-денний термін повідомити іншу Сторону про настання таких обставин. Належним доказом наявності вказаних вище обставин та їх тривалості є висновок Торгово-Промислової Палати за місцем їх настання або за місцезнаходженням відповідної Сторони. Форс-мажор автоматично подовжує строк виконання зобов`язань за цим Договором. Позивач, крім іншого, просить розірвати договір від 13.01.2021, проте за загальним правилом розірвати можна лише чинний договір, такий, що діє на час звернення до суду та прийняття відповідного судового рішення (ст. 651 ЦК України). Ураховуючи п. 9.3 Договору він фактично є пролонгованим на час дії воєнного стану, проте зобов`язання за ним не виконуються протягом тривалого часу, Виконавець самоусунувся від виконання договору і досі не повідомив Замовнику про причини невиконання Договору (у тому числі про неможливість виконання зобов`язання через форс-мажорні обставини), до суду з приводу цього жодних відомостей не надав, що, на думку суду, робить вимогу позивача про розірвання Договору цілком обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Як зазначено у другому реченні ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. На останній сторінці Договору № 2/01 від 13.01.2021 відповідач засвідчив факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 36000,00 доларів США по курсу 27,80 грн за 1 долар та поставив свій підпис. Згідно з ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про платіжні послуги» гривня як грошова одиниця України є законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення платіжних операцій та розрахунків. Судом встановлено, що сторони у Договорі визначили вартість робіт у гривні в розмірі 1820000,00 грн, на виконання якого позивачка передала відповідачу грошові кошти у розмірі 1000800 грн (36000 доларів США за курсом х 27,80 грн за 1 долар). Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, проте відповідач не довів цього. Відповідно до пунктів 7.2 та 7.3. Договору № 2/10 від 13.01.2021 у випадку, якщо невиконання або неналежне виконання умов цього Договору однією із Сторін завдало збитків іншій Стороні, то винна Сторона відшкодовує збитки іншій Стороні в повному обсязі. У випадку затримки здачі наданих послуг у визначених цим Договором терміни з вини Виконавця, останній сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Згідно із розрахунком, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідно до п.п. 7.2 та 7.3 договору за період з 06.08.2023 до 06.08.2024 складає 319876,40 грн, суд перевірив методику розрахунку та вихідні дані та встановив, що розрахунок є правильним. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). При цьому приписи п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України щодо не нарахування індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми з початку дії в України воєнного стану на дані правовідносини не застосовуються. Згідно із розрахунком, інфляційне збільшення за період з 15.03.2022 до 06.08.2024 з суми 1000800,00 грн становить 347982,96 грн, три відсотки річних становлять 72008,38 грн. Суд перевірив розрахунок позивача за допомогою онлайн калькулятора (https://calculator.in.ua/), та зазначає, що розрахунок є правильним. Відповідно до п. 22 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) споживач, це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Виходячи зі змісту позовної заяви та договору № 2/01 суд дійшов висновку, що позивач не є споживачем у розумінні Закону, оскільки замовлення підвищення договірної потужності з 100кВт до 500 кВт на об`єкті, що є нежитловими приміщеннями, вочевидь пов`язано із підприємницькою діяльністю, тому не застосовує положення Закону «Про захист прав споживачів» до виниклих правовідносин. Ураховуючи зазначене вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені в повному обсязі. Згідно з квитанціями, що знаходяться у матеріалах справи позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 16351,20 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 216351,20 грн. Крім того, у пред`явленому позові позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, проте розміру цих витрат не зазначала та доказів їх понесення за цим позовом на час ухвалення рішення не подала. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, протягом п`яти днів після ухвалення рішення позивач має право звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням їх суми та доказами їх понесення.

Outcome: approved