Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У жовтні 2024 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі по тексту - ПАТ «ПУМБ») звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між банком та відповідачем 20.11.2017 року було укладено кредитний договір №200913654301, за яким позичальнику видано кредит у сумі 28 215,24 грн. Також, між банком та відповідачем 08.05.2018 року було укладено кредитний договір №1001030609501, за яким позичальнику видано кредит у сумі 14 955,78 грн. Також, 11.05.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №3001307937401, за яким позичальнику видано кредит у сумі 4277,00 грн. Як зазначає позивач, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, в зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 року склала: 1) по кредитному договору від 20.11.2017 року № 200913654301 - 44 299,88грн., з яких: 28 215,24 грн. - заборгованість за кредитом; 16 084,64 грн. - заборгованість процентами; 2) по кредитному договору від 08.05.2018 року № 1001030609501 - 2390,72 грн., з яких: 1497,35 грн. - заборгованість за кредитом; 0,53 грн. - заборгованість процентами; 892,84 грн. - заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 11.05.2019 року № 3001307937401- 3801,81 грн., з яких: 1926,28 грн. - заборгованість за кредитом; 0,72 грн. - заборгованість процентами; 1874,81 грн. - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 року складає 50 492,41 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 50 492,41 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 31.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направивши суду заяву, в якій просить провести судове засідання без його участі, оскільки він служить в ЗСУ, знаходиться в Донецькій області на бойових операціях. Також у даній заяві відповідач зазначає про те, що будучи в тяжкому матеріальному становищі він не доплатив кредит банку, зобов`язується його виплатити. При цьому відповідач просив списати по можливості проценти по кредиту та дати можливість виплачувати кредит частинами, так як він утримує двох неповнолітніх доньок та мати-пенсіонерку. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів з урахуванням наданих сторонами письмових пояснень та доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 20.11.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №200913654301, за яким позичальнику видано кредит у сумі 28 215,24 грн. Також, між банком та відповідачем 08.05.2018 року було укладено кредитний договір №1001030609501, за яким позичальнику видано кредит у сумі 14 955,78 грн. Також, 11.05.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір №3001307937401, за яким позичальнику видано кредит у сумі 4277,00 грн. Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання і надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою з особових рахунків відповідача. Однак, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і допустив заборгованість з повернення кредиту та процентів. Станом на 09.09.2024 року відповідач має заборгованість в наступних розмірах: 1) по кредитному договору від 20.11.2017 року № 200913654301 - 44 299,88грн., з яких: 28 215,24 грн. - заборгованість за кредитом; 16 084,64 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими по 20.03.2021 року; 2) по кредитному договору від 08.05.2018 року № 1001030609501 - 2390,72 грн., з яких: 1497,35 грн. - заборгованість за кредитом; 0,53 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими по 09.09.2024 року; 892,84 грн. - заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 11.05.2019 року № 3001307937401- 3801,81 грн., з яких: 1926,28 грн. - заборгованість за кредитом; 0,72 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими по 01.09.2024 року; 1874,81 грн. - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 року складає 50 492,41 грн. 09.09.2024 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами, однак добровільно заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст.ст. 509 ч.1, 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1, 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просив задовольнити його вимоги. Відповідач визнав факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором, її розмір не оспорював, проте просив зменшити дуже великий розмір процентів, а також зазначив, що він проходить службу у ЗСУ. Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надає право військовослужбовцям та членам їх сімей на отримання пільг при виконанні зобов`язань за кредитним договором. Разом з тим, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 10.11.2024 року № 13364, видану Військовою частиною [NUMBER] , відповідач в період з 01.09.2024 року по 30.09.2024 року брав участь у вказаних заходах. Також, відповідачем надано копія обліково-послужної картки, яка не є належним доказом проходження служби, оскільки не містить дати мобілізації - зазначено лише рік призову «2024 рік». Суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру процентів, оскільки по кредитному договору від 20.11.2017 року № 200913654301 розмір процентів становить 16 084,64 грн., які нараховані по 20.03.2021 року і подальші нарахування відсутні. Розмір процентів за договором від 08.05.2018 року № 1001030609501 становить 0,53 грн., що нараховані по 09.09.2024 року, нарахування за період з 01.09.2024 року по 09.09.2024 року становить 0,01 грн.; розмір процентів по кредитному договору від 11.05.2019 року № 3001307937401 становить 0,72 грн., що нараховані по 01.09.2024 року, нарахування за період з 02.08.2024 року становить 0,02 грн. Тобто, суду не надано доказів, що у період виконання умов кредитних договорів та нарахування процентів відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та відповідно на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», а тому і відсутні підстави для зменшення розміру процентів. Відтак, суд приходить до висновку про те, що відповідачем належним чином не виконано умови кредитного договору, отримані в кредит грошові кошти не сплачено, а також не сплачено проценти, передбачені умовами договору, в зв`язку із чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Також, відповідачем заявлено клопотання про можливість виплачувати кредит частина (відстрочку), оскільки він утримує матеріально двох неповнолітніх доньок та мати-пенсіонерку. У відповідності до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може надати розстрочення його виконання. Згідно ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Частиною четвертою статті 435 ЦПК України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Верховний Суд України у п.10 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 вказує, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає,

Outcome: approved