Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, вказуючи, що 29 жовтня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №2523098. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю (розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 11.08.2023 до договору факторингу №11082023 від 11.08.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31 765,50 грн., з яких: 11 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 765,50 грн - сума заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11.08.2023 позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Товариство просило стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за кредитним договором №2523098 в розмірі 31 765,50 грн. 10.04.2024 представник відповідача - адвокат Дренкалюк І.І. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що ознайомившись з матеріалами даної справи, вважає, що позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.10.2021 між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладено кредитний договір №2523098 на суму 11 000,00 грн строком на 5 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1094,50 грн. В подальшому 01.11.2021 року укладено додаткову угоду до вказаного договору за умовами якої сторони домовились продовжити строк договору на 5 днів. 05.11.2021 також укладено додаткову угоду до основного договору за умовами якої сторони домовились продовжити строк договору на 5 днів. У зв`язку з порушенням умов договору у [PERSON] виникла заборгованість в розмірі 31 765,50 грн, з яких: 11 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу і 20 765,50 грн - сума заборгованості за основною сумою за процентами. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача 31 765,50 грн, та судові витрати. Відповідно до п. 2.2 договору кредитор зобов`язався грошові кошти в сумі 11 000 грн на протязі трьох робочих днів перевести на банківську карту [PERSON] , але зазначене зобов`язання не виконав, доказів про отримання кредиту відповідачем не надав. У позовній заяві позивач не вказує про те, що ТОВ «Лінеура Україна» виконало зобов`язання по видачі кредиту. Заявлена до стягнення сума складається із заборгованості за основною сумою боргу та заборгованості за відсотками. При цьому слід відзначити, що в представлених суду розрахунках заборгованості відсутня інформація щодо періоду нарахування відсотків за користування грошовими коштами, розміру відсоткової ставки, тощо. З додатку до договору від 01.11.2021 вбачається, що строк виконання договору продовжено, однак на 07.11.2021 сума відсотків залишається незмінна - 1094,50 грн. Така ж сама ситуація і з додатковим договором від 05.11.2021, у додатку до якого вказана сума заборгованості по відсоткам на 11.11.2021 складає 1094.50 грн. У першому і другому випадку підлягає сплаті загальна сума 12094.50 грн. У паспорті споживчого кредиту після пролонгації кредиту в обидвох випадках загальна вартість кредиту вказана 12094.50 грн, з яких - 11000.00 грн. сума кредиту і 1094.50 грн сума нарахованих відсотків. Тобто, строк змінився погашення кредиту, однак всі суми залишилися незмінними і відповідають тим, що були на час укладення договору. Також не відомо з якого по який час нараховувалися відсотки, оскільки відповідно до п. 3.2 договору № 2523098 від 29.10.2021 до періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в графіку платежів. Відповідно до п.2.4 договору кредит вважається наданим в день перерахуванням товариством суми кредиту позичальнику. У договорі №2523098 від 29.11.2021 сторони визначили строк його дії з 29.11.2021 по 03.11.2021, тобто 5 днів, а згідно додаткового договору від 01.01.2021 сторони визначили строк його дії до 07.11.2021, тобто всього 9 днів, також додатковому договорі від 05.01.2021 сторони визначили строк його дії до 11.11.2021, що складає в загальному з 29.11.2021 року по 11.11.2021 року - 13 днів. Строк двічі був продовжений на 5 днів, а відповідно до договору сума відсотків за 5 днів складає 1094,50 грн, з чого випливає, що за 1 день відсотки склали 218,90 грн (1094.50/5=218.90). У такому випадку боржник повинен повернути кредитору відсотки в розмірі 2845,70 грн (218.90*13=2845.70), але позивач просить стягнути 20 765,50 грн. У всіх додатках до додаткових договорів до сплати підлягає загальна вартість кредиту 12 094,50 грн, з яких 11 000,00 грн сума кредиту і 1094,50 грн, сума нарахованих відсотків. Просив у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. 19.04.2024 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, у якій зазначено, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. З метою надання, вичерпної інформації по справі, позивач, після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до первісного кредитора з відповідними запитами про надання інформації щодо додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості, який долучив до відповіді на відзив. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2024 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник відповідача - адвокат Дренкалюк І.І. подав заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору. Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 29.10.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №2523098, що підтверджується копіями зазначеного договору, додатками до кредитного договору та паспортом кредиту. Згідно з умовами вищезазначеного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, сума кредиту складає 11 000,00 грн. Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що строк кредиту складає 5 днів. Пунктом 1.4. кредитного договору визначено, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 договору. Знижена процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо клієнт у межах строку, визначеного в п.1.3 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на: новий строк, Клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.3 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. 01.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з даним договором, сторони погодили наступні умови продовження користування кредитом: строк користування кредитом за договором продовжується на строк 5 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 07.11.2021; сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього додаткового договору - 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього додаткового договору складає: 101 583.87% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього додаткового договору складає: 12 094.5 грн; у всьому іншому, що не визначено у цьому додатковому договорі, сторони керуються умовами договору. 05.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з даним договором, сторони погодили наступні умови продовження користування кредитом: строк користування кредитом за договором продовжується на строк 5 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 11.11.2021; сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього додаткового договору - 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього додаткового договору складає: 101 583.87% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього додаткового договору складає: 12 094.5 грн; у всьому іншому, що не визначено у цьому додатковому договорі, сторони керуються умовами договору. 10.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у відповідності до умов якого, клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) у термін до 16.07.2023; товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). 17.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір про прощення (анулювання) боргу до договору №2523098 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у відповідності до умов якого, клієнт зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у сумі 3300,00 (три тисячі триста гривень 00 копійок) у термін до 23.07.2023; товариство звільняє клієнта від обов`язку сплатити решту частину основного боргу за договором у сумі 7700,00 (сім тисяч сімсот гривень 00 копійок). 11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна». З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 11082023 від 11.08.2023 вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» передав, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників кількістю 6063, після чого, з урахування пункту 1.2. договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023, від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» переходять права вимоги заборгованості від боржників і ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №11082023 від 11.08.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги по заборгованості до [PERSON] за кредитним договором №2523098 у розмірі 31 765,50 грн, яка складається з наступного: 11 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 20 765,50 грн - заборгованість за процентами. Таким чином, судом встановлено факт набуття права вимоги позивачем до відповідача за кредитним договором від 29.10.2021 № 2523098 у розмірі 31 765,50 грн на підставі договору факторингу від 11.08.2023. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Статті 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилався на те, що позивач не надав доказів отримання кредиту відповідачем. Проте, суд не бере до уваги зазначені заперечення представника відповідача, оскільки у матеріалах справи містяться договори [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» про прощення (анулювання) боргу, підписуючи які відповідач підтвердив та визнав свої зобов`язання перед ТОВ «Лінеура Україна» за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2523098. Також представник відповідача вказував, що позивачем не долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості із зазначенням періоду нарахування відсотків за користування коштами, але судом встановлено, що після набуття права вимоги позивачем не здійснювалось жодних нарахувань за відсотками, а до позивача перейшло право вимоги заборгованості, яка нарахована попереднім кредитором - ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу від 11.08.2023, яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №2523098 у розмірі 31765,50 грн, яка складається з наступного: 11000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 20765,50 грн - заборгованість за процентами. Слід зазначити, що вищезазначений договір факторингу від 11.08.2023 є чинним, відповідачем не надано доказів визнання його недійсним, також відповідач на заявив клопотання про витребування судом доказів, на спростування розміру заборгованості, розрахунку такої не надав, а відтак у суду відсутні підстави ставити під сумнів розмір заборгованості на яку позивач набув право вимоги до відповідача за умовами даного договору факторингу. [PERSON] не оспорив та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується. Отже, долучений до справи договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому позивач має право вимоги до відповідача на підставі даного договору та у визначеному в ньому розмірі. Сама лише незгода відповідача з наведеним розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність такого доказу. Окрім того, [PERSON] за правилом частини 2 статті 78 ЦПК України на спростування вказаного розрахунку не надав власного контр-розрахунку, який на який на його думку відповідає умовам кредитного договору. Також слід зазначити, що позивачем до відповіді на відзив долучено детальний розрахунок заборгованості за договором №2523098 від 29.10.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 11.08.2023, який здійснено первісним кредитором - ТОВ «Лінеура Україна». Відповідно до зазначеного розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 11.08.2023 становила 31 765,50 грн, та склалась із заборгованості за тілом кредиту - 11 000,00 грн та заборгованості по процентам - 20 765,50 грн. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Верховний Суд у Постанові від 28 квітня 2022 року у справі №521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачеві відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved