Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] , за участю заінтересованої особи Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що [INFO] померла мати заявниці [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 07.05.2009 року секретарем Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області [PERSON] . Згідно із заповітом [PERSON] зробила таке розпорядження: земельну ділянку площею 2,6615 га, яка знаходиться на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, що буде належати їй на день її смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла дочці [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав заявник звернулася до нотаріуса, де була заведена спадкова справа №178/2024. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено через відсутність можливості встановлення дійсності наданого заповіту, оскільки в ньому міститься суперечлива інформація щодо імені заповідача. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки допущена помилка позбавляє її можливості оформити спадщину за заповітом та не дозволяє їй в подальшому реалізувати своє право на спадкування за заповітом, тому вона звернулася до суду з цією заявою та просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповідачем відповідно до заповіту, посвідченого 07.05.2009 року [PERSON] , секретарем Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №4, від імені [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . В судове засідання заявник не з`явилася, проте її представник подала до суду заяву в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи без їх участі. Заяву підтримує та просить вимоги про встановлення факту, що має юридичне задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи без його участі. Проти задоволення заяви не заперечує.. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 29.04.2024 зроблено відповідний актовий запис за №121, зареєстрований 29.04.2024 року Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районному Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 8). Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилася спадщина\~на все\~належне їй\~майно,\~до складу\~якої входить\~зокрема:\~земельна ділянка,\~площею 2,6615\~га,\~цільове призначення\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~яка розташована\~на території\~Лозуватської сільської\~ради Липовецького\~району Вінницької\~області,\~що належала\~покійній на\~підставі Державного\~акту на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ВН №120884\~від 30.09.2004 (а.с. 13-14). Вказане спадкове майно [PERSON] згідно із заповітом від 07.05.2009 року, посвідченого секретарем Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області Мазурчак Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, заповіла дочці [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається\~з матеріалів\~спадкової справи\~№ 178/2024\~(а.с.\~11,\~50-68), 18.09.2024\~року заявник [PERSON] \~звернулася до\~приватного нотаріуса\~Вінницького районного\~нотаріального округу\~Вінницької області\~Мельник М.В. із заявою\~про прийняття\~спадкового майна\~після смерті [INFO] матері [PERSON] \~(а.с. 51). Разом з\~тим,\~її син [PERSON] \~та дочка\~ [PERSON] ,\~в цей\~же день\~звернулися до\~нотаріуса із\~заявами про\~відмову від\~прийняття спадщини,\~яка залишилась\~після смерті\~їх матері [PERSON] (а.с. 58, 61 на звороті). Таким чином, єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину є донька покійної [PERSON] (а.с. 27). Судом встановлено,\~що 04.11.2024\~року заявник\~ [PERSON] \~звернулася до приватного нотаріуса\~Вінницького районного\~нотаріального округу\~Вінницької області\~Мельник М.В. із заявою\~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом.\~Проте,\~у вчиненні\~нотаріальної дії,\~а саме\~у вигляді\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на майно\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] було\~відмовлено,\~у зв`язку\~із тим,\~що заповіт\~складений з\~порушенням вимог\~щодо його\~форми та\~посвідчення. Так,\~у посвідчувальному\~написі вказано,\~що заповіт\~підписано відмінною\~від заповідача\~особою,\~а саме\~-\~ [PERSON] . Тоді як заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (а.с. 27-28, 65). На підставі досліджених актових записів цивільного стану судом було встановлено наступні обставини: - заявник [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.10.1964 року були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9); - [INFO] [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , змінивши своє дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 10). Зазначені відомості свідчать про те, що [PERSON] є матірю заявника [PERSON] . Зі змісту відповіді Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 24.10.2024 року алфавітна книга обліку заповітів сільською радою за 2009 рік не заводилася. Однак, відповідно до записів у Погосподарських книгах за 1947-2024 року [PERSON] є членом домогосподарства будинку [ADDRESS] . В усіх записах проставлено ім`я « [PERSON] ». Відповідно, у заповіті [PERSON] на ім`я [PERSON] від «07» травня 2009 року, посвідченого секретарем Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області Мазурчак Наталією Іванівною, зроблено помилку - вказано ім`я заповідача як « [PERSON] » (а.с. 16). У зв`язку\~із тим,\~що при\~житті [PERSON] та\~ [PERSON] у побуті\~між собою\~вживали звернення\~до [PERSON] \~як « [PERSON] »,\~тому під\~час складання [INFO] \~секретарем [PERSON] заповіту нею\~помилково була\~допущена невідповідність\~у зазначенні імені спадкодавця. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. На підставі вказаних доказів, судом встановлено, що існує невідповідність між документом, що посвідчує особу матері заявника, де її зазначено як « [PERSON] » та заповітом, складеним та посвідченим 07.05.2009 року від імені [PERSON] , де ім`я матері заявника помилково зазначено як « [PERSON] ». Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Так, за положеннями п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народженняабо в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів про прийняття спадщини за заповітом, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Згідно з п. 24 зазначеної вище Постанови, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved