Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

19.09.2024 позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просить позбавити батьківських прав: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у відношенні їх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що має двох рідних сестер [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Їх спільні батьки [PERSON] , [PERSON] з вересня 2021 перестали займатись вихованням сестер позивача та остання з її чоловіком (який помер [INFO] ) займалися їх вихованням. З грудня 2023 позивач забрала своїх сестер проживати до себе за адресою: [ADDRESS] , до цього часу сестри мешкали по [ADDRESS] . Наказами №47 та №48 Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР сестер тимчасово влаштовано проживати до позивача. Відповідачі взагалі не приймають участь у вихованні дітей, не цікавляться їх розвитком, коштів на утримання дітей не надають, повністю самоусунулися від будь-якого виховання дівчат, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не надають доступ до культурних та інших духовних цінностей, не займаються освітою дівчат, не забезпечують отримання ними повної загальної середньої освіти, що свідчать про винність в умисному ухиленні батьків від виконання ними своїх батьківських обов`язків відносно дітей, що стало підставою для звернення з позовом до суду. Ухвалою суду від 24.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 28.10.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів та клопотання про витребування з ГУНП в Миколаївській області інформацію щодо складання адміністративних протоколів, притягнення до адміністративної відповідальності на [PERSON] , [PERSON] 12.11.2024 від представника Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Довгань І.В. заява про доручення доказів та висновку органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 14.11.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному об`ємі, просила суд їх задовольнити при цьому зазначила, що відповідачі самоусунулись від виховання її систер. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява про визнання позову та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. Представники Служби у справах дітей адміністрації Заводського району ММР в судовому засіданні підтримала позов, при цьому зазначила, що згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дітей відповідає найкращим інтересам дітей, оскільки батьки самоусунулись від виховання доньок. Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР у судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши позивача, представника органу опіки та піклування, неповнолітню, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.10.2003, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.2024 (повторно), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.01.2014, є відповідно батьками, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , змінила дівоче прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.05.2020. [PERSON] належить на праві власності трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 63,5кв.м. Відповідно до акту проживання від 19.09.2024 ОСББ «Космонавтів 140» зазначено, що в квартирі [ADDRESS] , крім [PERSON] та її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з кінця грудня 2023 проживають її сестри [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За характеристикою від 17.09.2024 Миколаївської гімназії №52 ММР Миколаївської області зазначено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в гімназії з першого класу і на тепер є ученицею 4-А класу, має середній загальний розвиток, весела, товариська, самостійна. Раніше дівчинка жила з матір`ю [PERSON] , а зараз проживає з старшою сестрою [PERSON] , яка опікується дівчинкою. [PERSON] має все для навчання, вчасно підключається до уроків, старша сестра завжди цікавиться навчанням і підтримує тісний зв`язок з учителем. За характеристикою від 23.05.2024 Миколаївської гімназії №52 ММР Миколаївської області зазначено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в гімназії з першого класу і на тепер є ученицею 3-А класу, з початку навчального року має пропуски уроків без поважних причин. Мати дівчинки вихованням і навчанням дівчинки не займалась, з лютого 2022 [PERSON] онлайн уроки перестала відвідувати. У вересні 2023 класний керівник разом з батьківським комітетом вдалось потрапити в помешкання, де проживала [PERSON] . Їх зустріла мама і пояснила, що батько дітей їх покинув, не бере участі у вихованні дітей і нічим не допомагає, пропуски в навчанні пояснила тим, що це її право, як матері і не вважає, що навчання для її дитини потрібне. Дівчинка не забезпечена шкільним приладдям та всім необхідним для дистанційного навчання. Гімназія зверталась до відповідних органів щодо притягнення батьків до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Батьки дівчинки не виходять на контакт з адміністрацією гімназії, класним керівником, не займаються її вихованням і навчанням. Щодо інформації відносно [PERSON] то Миколаївська гімназія №2 повідомила, що дівчина навчалася до 9 класу включно. Протягом 2022 - 2023 і 2023 - 2024н.р. [PERSON] в ліцеї не навчалася (батьки писали заяву і забрали документи). За роки навчання в ліцеї [PERSON] була старанною ученицею. Батько, хоч і не завжди, але відвідував батьківські збори та активної участі у житті класу не брав. Проблеми почались з моменту переходу на дистанційне навчання через карантин по ковіду. [PERSON] на заняття не виходила, домашніх завдань не виконувала, удома умов для дистанційної роботи не було. На листування у телефоні класного керівника батьки обіцяли змінити ситуацію, але нічого не змінювалося. У квітні 2021 сім`ї було передано документ, у якому попереджалося про відповідальність батьків за доступ дитини до навчання. До початку війни школа подала до відповідних органів 5 звернень але повернути дівчину до навчання не вдалося. Батько дівчини [PERSON] на виклики до школи не з`являвся, ЦССДСДМ повідомив, що нічого не може вдіяти з матір`ю [PERSON] . Щодо інформації відносно [PERSON] то Миколаївська гімназія №52 повідомляла Службу у справах дітей адміністрації Заводського району про складні життєві обставини в яких опинилась дитина і сплив 17.08.2024 строку тимчасового влаштування дитини за наказом Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району від 08.04.2024 №48 «Про тимчасове влаштування дитини [PERSON] ». З доповідної записки соціаотного педагога [PERSON] слідує, що з 01.09.2023 [PERSON] приступила до занять, отримала підручники, а з 12.09.2023 має пропуски без поважних причин, керівник [PERSON] неодноразово телефонувала матері, на дзвінки не відповідача. Після відвідування місця проживання дівчинки за адресою: [ADDRESS] та залишення мамі [PERSON] повідомлення 02.10.2023 до гімназії прийшла мати. Проведено з [PERSON] роз`яснювальна-профілактичну бесіду щодо того, що вона несе відповідальність за виховання дитини,її розвиток та обов`язкове отримання освіти. На телефон мамі було встановлено додаток HUMAN, додано до групи класу у Viber. Після 02.10.2023 [PERSON] на постійному телефонному зв`язку з вчителем але уроки онлайн не відвідує, через відсутність Інтернету, виконані роботи не надсилає, але щотижня по телефону вчитель пояснює матеріал, [PERSON] читає, відповідає на питання. З листа від 31.01.2022 №27 адресованого Службі у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради вбачається, що [PERSON] з 10.01.2022 не приступила до навчальних занять, протягом 2022 класним керівником відвідування сім`ї результатів не дало. Аналогічного змісту було скеровано до СЮП ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області лист від 31.01.2022 №26. У 2021 навчальний заклад листом від 02.12.2021 №283 повідомляв Службу у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про відвідування навчальних занять ученицею 1А класу [PERSON] . Так, [PERSON] відвідувала школу недовго з 01.09.2021 по 13.09.2021, з`явилась до школи 22.09.2021, 07.10.2021, батьки не реагували на намагання класного керівника поговорити і обстежити матеріально-побутові умови проживання [PERSON] . З характеристики від 02.12.2021 на [PERSON] учениці 1-А класу вбачається, що дівчинка була готова до систематичного навчання. Відвідування школи викликало у першокласниці позитивні емоції, вона упевнена в собі і не відчувала страху, не була ізольованою в дитячому колективі, швидко знаходила друзів. Батьки відносяться недбало до взаємовідносин в сім`ї тому [PERSON] дуже часто на уроках лежала на парті і навіть засинала під час уроку. Спостерігати за дитиною, визначити рівень пізнавальних процесів не було змоги, так як із 54 навчальних днів, [PERSON] пропустила 43 дні (станом на 30.11.2011) і на даний момент школу не відвідує. За інформацією Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 03.11.2021 №17161/50 у відношенні гр. [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.184 КУпАП. Наказами Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради №99 від 19.09.2024 продовжено термін тимчасового влаштування дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в сім`ї гр. [PERSON] , в зв`язку з тим, що подана до суду позовна заява про позбавлення батьківських прав батьків дитини, скасовано накази Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району від 08.04.2024 №48. Згідно наданого суду висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 06.11.2024 № 20384/02.02.01-22/03/14/24 останній вважає доцільним позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] , батьківських прав по відношенню до дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також зазначено, що родина потрапила в поле зору Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради на початку 2021, у зв`язку з тим, що дитина, [PERSON] , систематично не відвідувала навчальний заклад - Миколаївську гімназію №2. У ході роботи з родиною було виявлено, що в родині проживає ще одна дитиниа, [PERSON] , яка взагалі не охоплена навчанням. Неодноразові профілактичні бесіди з батьками щодо необхідності навчання дітей результатів не дали. Батько повідомляв, що працює, тому немає можливості контролювати навчання дітей, всю відповідальність за їх виховання та навчання він переклав на дружину, яка в свою чергу категорично заперечувала проти отримання дітьми освіти. Зі слів їх родичів, мати має схильність до нервових зривів, неодноразово погрожувала самогубством та розправою над дітьми шляхом їх отруєння. За результатом роботи з родиною, [PERSON] повернулась на деякий час до навчання, а [PERSON] була зарахована до 1-го класу Миколаївської гімназії №52. З початку 2021 - 2022 навчального року від навчальних закладів почали надходити листи про порушення батьками прав дітей на отримання освіти, на матір складалися адміністративні протоколи за ст.184 КУпАП. Наприкінці грудня 2023 ситуація в сім`ї [PERSON] погіршилася, тому дітей забрала на своє утримання [PERSON] , які наказами Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР передано на тимчасове влаштування до родини сестри. Відповідно до характеристики Миколаївської гімназії №52 від 23.05.2024, де навчається [PERSON], батьки дівчинки не виходять на контакт з адміністрацією гімназії та класним керівником, не займаються її вихованням та навчанням. Згідно характеристики на [PERSON], виданої Миколаївською гімназією №52 від 17.09.2024 №168, [PERSON] зарекомендувала себе як дисциплінована та працелюбна дівчинка, володіє навчальним матеріалом на середньому та початковому рівнях, проживає з сестрою [PERSON] , яка опікується дівчинкою. [PERSON] має все необхідне для навчання, вчасно і кожного дня дівчинка підключається до онлайн уроків. [PERSON] завжди цікавиться навчанням і підтримує тісний зв`язок з учителем. За результатами психодіагностики [PERSON] встановлено, що її стосунки з батьками є емоційно дискомфортними та недружелюбними. По відношенню до матері дитина відчуває амбівалентні почуття, з одного боку вона хвилюється за свою матір, а з іншого вважає, що вони різні та у матері нестабільний психоемоційний стан, на думку дитини, вона має психіатричні відхилення. По відношенню до батька відчуває образу та неприязнь через те, що він не приймає участі у її вихованні та не піклується про неї. З боку батьків не відчуває захисту та підтримки. Що стосується малолітньої [PERSON] , то за результатами психодіагностики встановлено, що її стосунки з батьками є емоційно дискомфортними. По відношенню до матері вона відчуває амбівалентні відчуття, з одного боку [PERSON] довгий час проживала з матір`ю, а з іншого вона не хоче повертатись до неї бо в матері відсутні нормальні умови проживання. По відношенню до батька відчуває образу та неприязнь через те, що він не приймає участі у її вихованні та не піклується про неї. З боку батьків не відчуває любові, захисту та підтримки. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] на виклик суду не з`являлись в судові засідання. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] в судовому засідання підтримала позов своєї старшої сестри, зазначили, що батьки самоусунулись від її виховання та виховання молодшої сестри [PERSON] , [INFO] , їхнім вихованням займається старша сестра, яка повністю їх забезпечує та піклується про них. Молодша сестра за батьками не сумує та реагує на них зі страхом. Положеннями ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачами [PERSON] , [PERSON] не було вжито будь-яких заходів по поновленню виконання своїх обов`язків по відношенню до своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дітей. Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України. Так, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку на кожну з дітей, починаючи з 19.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] . Крім того відповідно до положень ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів необхідно стягнути судовий збір в розмірі по 605,60 грн. з кожного. Крім того в частині рішення, щодо стягнення аліментів, враховуючи звільнення сторони позивача від сплати такого судового збору в цій частині, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі по 1211,20 грн. з кожного.

Outcome: approved