Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Представник позивача - адвокат Колєснік І.А. звернувся до суду з позовною заявою до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання права користування земельною ділянкою, у якій просить: визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування право постійного користування по 1/2 частці для кожного земельною ділянкою площею 0,17 га, кадастровий номер: 6320884500:01:002:0360, цільове призначення для ведення підсобного сільського господарства. Свої вимоги мотивує тим, що позивачі є рідними братами. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області заведено спадкову справу на майно [PERSON] за № 397/2022. Позивачі прийняли спадщину батька в рівних частках по 1/2 як спадкоємці за законом першої чергування спадкування та уклали між собою договір від 17.06.2023 про поділ спадкового майна в зазначених частках. Таким чином в нотаріальному порядку визначені успадковані позивачами частки в спадковому майні [PERSON] по 1/2 для кожного. [INFO] померла [PERSON] мати [PERSON] і баба позивачів. Богодухівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу на майно [PERSON] за № 502/2007. Спадщину [PERSON] в цілому прийняв батько позивачів [PERSON] . Інших спадкоємців [PERSON] за законом/за заповітом немає. [PERSON] на час смерті належало право постійного користування земельною ділянкою площею 0,17 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, на території колишньої Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (правонаступник Богодухівська міська рада). Правовстановлюючим документом на це речове право [PERSON] є Державний акт на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018357, виданий 31.10.1997 Кленівською сільською радою. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 6320884500:01:002:0360, право постійного користування ділянкою [PERSON] зареєстровано в Державному земельному кадастрі за цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства. Батько позивачів після смерті [PERSON] володів та користувався цією земельною ділянкою за її цільовим призначенням, однак на себе право користування в нотаріальному порядку не переоформив. Богодухівською державною нотаріальної конторою позивачам повідомлено про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом встановлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна; позивачам рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання даного речового права в судовому порядку (письмова відмова в спадковій справі). Позивачі вважають, що право користування цією земельною ділянкою є спадковим майном (речовим правом), після смерті [PERSON] в порядку спадкування воно перейшло до [PERSON] , а вже після смерті останнього його успадкували позивачі в рівних частках. Договір позивачів від 17.06.2023 поділ цього майна не передбачає. За таких обставин між сторонами виник спір щодо визнання за позивачами речового права на земельну ділянку, який підлягає вирішенню в судовому порядку. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 24 липня 2024 року витребувано з Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (спадкова справа №502/2007) та [PERSON] , померлого [INFO] (спадкова справа №397/2022) Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 02.08.2024 підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів адвокат Колєснік І.А. у судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до змісту якої просить суд розглянути і вирішити справу по суті за наявними в ній матеріалами за відсутності в судовому засіданні сторони позивачів та ухвалити рішення, яким позов задовольнити; судові витрати позивачів залишити за ними, без їх розподілу між сторонами. Представник відповідача Богодухівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнив, що у вирішенні справи по суті не заперечує проти позову. Таким чином, від усіх учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, що передбачено ч.3 ст.211 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У ч.ч. 2, 4 ст. 247, ч. 4 ст. 268ЦПК\~України унормовано, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється; суд підписує рішення без його проголошення. З урахуванням цих обставин судом здійснено судовий розгляд справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності учасників справи в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до копій свідоцтв про народження батьком позивачів є [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до копії довідки Сіннянського старостинського округу №18-01-12/626 від 10 травня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті разом з ним була зареєстрована дружина [PERSON] , [INFO] . З витягу №70370450 від 20.10.2022 про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що [PERSON] значиться як спадкодавець. Згідно змісту копій заяв [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2022 року року, наявних в матеріалах спадкової справи, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до копії заяви [PERSON] від 20 жовтня 2022 року, остання відмовилася від права на прийняття належної їй частки у спадковому майні за всіма підставами та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане іншим спадкоємцям. 17 червня 2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадщини, відповідно до якого після укладання договору у спадщину до [PERSON] переходить (одна четверта) частка у праві власності на квартиру за [ADDRESS] (три), причіп марки ПМЗ, моделі 8131, реєстраційний номер [NUMBER] ; у спадщину [PERSON] переходить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (три з літерою «А»), земельна ділянка площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6320884500:01:002:0109, що розташована за адресою: с.Кленове Богодухівського району Харківської області. Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , 17 червня 2023 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] , померлого [INFO] , яке належало йому на момент смерті (у обсязі визначеному договором про поділ спадщини від 17 червня 2023 року). Отже, позивачі прийняли спадщину батька в рівних частках - по , як спадкоємці за законом першої черги спадкування та уклали між собою договір від 17.06.2023 про поділ спадкового майна в зазначених частках, таким чином в нотаріальному порядку визначені успадковані позивачами частки в спадковому майні [PERSON] по для кожного. Раніше - [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] і баба позивачів, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до змісту копії довідки виконавчого комітету Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області №282/02-24 від 30.03.09 року, наявної в матеріалах спадкової справи, [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS] і вибула в зв`язку зі смертю. На день смерті [PERSON] були зареєстрована та проживали за вказаною адресою: син [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . Від імені померлої заповіт н посвідчувався. 18 квітня 2009 року було заведено спадкову справу №502/2007 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] 25 вересня 2007 року подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Згідно копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №11203245 від 29 вересня 2007 року, [PERSON] значиться як спадкодавець. Відомостей про інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять. [PERSON] після смерті матері отримав свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2009 року та 27.11.2018 року на спадкове майно [PERSON] , померлої [INFO] , яке належало їй на момент смерті. При цьому слід зазначити, що [PERSON] на час смерті належало право постійного користування земельною ділянкою площею 0,17 га, за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, на території колишньої Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (правонаступник Богодухівська міська рада). Правовстановлюючим документом на це речове право [PERSON] є Державний акт на право постійного користування землею серії ХР №04-00-018357, виданий 31.10.1997 року на підставі рішення Х сесії ХХІ скликання Кленівської сільської Ради народних депутатів Богодухівського району Харківської області від 29 березня 1993 року №13, площею 0,17 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Кленівської сільської Ради народних депутатів. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 6320884500:01:002:0360, право постійного користування ділянкою [PERSON] зареєстровано в Державному земельному кадастрі за цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства. Батько позивачів після смерті [PERSON] володів та користувався цією земельною ділянкою за її цільовим призначенням, однак на себе право користування в нотаріальному порядку не переоформив. Договір позивачів від 17.06.2023 поділ цього майна не передбачає. В силу положень ст.1216\~ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, дослідженими матеріалами спадкової справи достовірно встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги спадкування за законом, спадщину вони прийняла у встановленому порядку. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-018357 від 31 жовтня 1997 року, виданим на підставі рішення Х сесії ХХІ скликання Кленівської сільської Ради народних депутатів Богодухівського району Харківської області від 29 березня 1993 року №13, [PERSON] була надана в постійне користування земельна ділянка площею 0,17 га, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Кленівської сільської Ради народних депутатів. Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер 6320884500:01:002:0360, відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку [PERSON] , цільове призначення для ведення підсобного сільського господарства, місце розташування Харківська область Богодухівський район Кленівська сільська рада. Батько позивачів, після смерті [PERSON] , володів та користувався вказаною земельною ділянкою за її цільовим призначенням, однак на себе за життя право користування спірною земельною ділянкою в нотаріальному порядку не переоформив. Як слідує з матеріалів справи, позивачі звернулися до Богодухівської держнотконтори із заявою з приводу можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Богодухівська держнотконтора листом за №1138/01-16 від 09.11.2024 повідомила позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування вказаною земельною ділянкою, оскільки нотаріусом було встановлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю у чинному законодавстві правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового права. Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 3 та 8). Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Тому право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для ведення особистого підсобного господарства є майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист. Згідно з нормами ч.2 ст.407\~ЦК України та ч.2 ст.102ЗКУкраїни право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5ст.7ЗКУкраїни від18.12.1990 (чинного на час набуття спадкодавцями права постійного користування спірною земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Пунктом 6 розділу X\~«Перехідні положення»\~ЗК України України у редакції Закону від 25.10.2001, який діяв з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим ЗК України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте, Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним) положення п. 6розділу X\~«Перехідні положення`ЗК\~України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Тому громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі. Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 663/1738/16-ц. Суд у даному спорі застосовує вказані положення законодавства та з урахуванням встановлених у справі обставин зазначає, що на момент смерті [PERSON] та [PERSON] , їм на законних підставах належало право постійного користування спірною земельною ділянкою. У постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених уст.141ЗКУкраїни від25.10.2001 підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених уст. 141 ЗК України від 25.10.2001, є такими, що порушують це право. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений уст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа № 179/1043/16-ц, у постанові від 23.06.2020, справа № 922/989/18. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2019 у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 181/698/14-ц і від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. Згідно з ч. 4 ст.263ЦПКУкраїни при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, ані відсутність у ЗК України2001року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. ЗК України в чинній редакції встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] та [PERSON] , належне їм право постійного користування спірною земельною ділянкою не було припинене. Доказів того, що це право було припинено в установленому законом порядку, матеріали справи не містять. Отже, право постійного користування спірною земельною ділянкою [PERSON] не було припинено та було успадковане [PERSON] , який як і позивачі [PERSON] та [PERSON] продовжили користуватися даною земельною ділянкою, а тому вони успадкували це речове право на земельну ділянку після смерті батька. Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частинами 2, 3 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. За обставин справи судом встановлено та підтверджено доказами, що позивачам було відмовлено в нотаріальному оформленні успадкованого права постійного користування спірною земельною ділянкою, що означає про невизнання цього права, а отже вони мали належні підстави заявити до суду вимоги про визнання цього права в судовому порядку. Суд визнає обраний позивачами спосіб судового захисту невизнаного права належним та ефективним. За положеннями п.24 розділу Х «Перехідні положення»\~ЗК України розпорядником земельної ділянки є Богодухівська міська рада, а тому саме вона є відповідальною особою за даними вимогами позивача та є відповідачем у цьому спорі. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з наведених мотивів суд визнає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов в межах заявлених вимог підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, позивачі не ставлять вимогу про стягнення на їх користь судового збору, згідно поданої стороною позивача заяви просять судові витрати залишити за ними, отже суд залишає судовий збір за позивачами.

Outcome: approved