Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

19.03.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Липовецької міської ради Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [PERSON] , народилася [INFO] в м. Вінниці, де і проживає по сьогоднішній день. Батьками позивача являються: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Батько [PERSON] помер передчасно [INFO] у віці 47 років в м. Вінниці. Він постійно на день своєї смерті проживав та був зареєстрованим у квартирі за вказаною вище адресою. Позивач повністю прийняла спадщину після смерті батька так як постійно проживала з ним на день його смерті в одному житлі. У покійного батька були батьки: дід позивача - [PERSON] і бабуся позивача - [PERSON] . [INFO] помер дід позивача - [PERSON] . Після нього, а саме [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Вони обоє постійно проживали, були зареєстровані і померли в с. Росоша колишнього Липовецького району. Як виявилось лише нещодавно за покійним дідусем [PERSON] рахується земельна ділянка (пай), загальним розміром 2,92 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена на території колишньої Росошанської сільської ради Липовецького району. Покійний батько позивача повністю прийняв спадщину після смерті своїх батьків так як, у відповідності до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК України, 1963 року, вступив в управління спадковим майном, маючи на той час (на момент смерті своїх батьків) на руках документи з приводу спадкового майна, а саме - Сертифікат на право на земельну частку (пай). Однак, при житті батька вказаний оригінал Сертифікату був ним втрачений/відданий орендарю, у позивача залишилась лише його фотокопія. Надалі позивач звернулась до приватного нотаріуса із наявними у неї документами та їй було повідомлено про те, що відсутність у неї оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0310891 в зв`язку із його втратою унеможливить видачу свідоцтва про право на спадщину у будь-якому разі. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 15.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак його представник не заперечував проти задоволення позовних вимог, рішення прийняти на розсуд суду. Ухвалою суду від 21.06.2024 від Липовецької державної нотаріальної контори витребувано копії спадкових справ після смерті: [PERSON] , який помер [INFO] в с. Росоша Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області та [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Росоша Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області. Надалі, ухвалою суду від 16.08.2024 від Державного нотаріального архіву Вінницької області витребувано копії спадкових справ після смерті: [PERSON] , який помер [INFO] в с. Росоша Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області та [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Росоша Вінницького (раніше Липовецького) району Вінницької області. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 19.09.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання представник відповідача, позивач та її представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій паспорту та ідентифікаційного коду (а.с. 4), позивач [PERSON] народилась [INFO] в м. Вінниці, де проживає по сьогоднішній день. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5) батьками позивача записані: в графі «батько» - [PERSON] та в графі «мати» - [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6) . Згідно з довідки органу місцевого самоврядування від 31.03.2023 за №05-21/116 (а.с. 10) слідує, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 30.05.1990 і на день його смерті [INFO] . Позивач спадщину після смерті свого батька прийняла, оскільки проживала з ним на день його смерті в одному житлі. Як вказано у позові, у покійного батька позивачки [PERSON] були батьки - дід позивача - [PERSON] та бабуся позивача - [PERSON] , які померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть останніх (а.с. 8, 9). Вони обоє проживали постійно разом та померли в с. Росоша Липовецького району вінницької області. Факт родинних відносин батька позивача [PERSON] з його батьками, тобто дідом та бабою позивача підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 7). У покійного дідуся позивачки [PERSON] є земельна ділянка (пай), загальним розміром 2,92 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена на території колишньої Росошанської сільської ради Липовецького району. Спадщину після смерті своїх батьків прийняв батько позивача [PERSON] так як, у відповідності до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК України, 1963 року, вступив в управління спадковим майном, а саме маючи на той час (на момент смерті своїх батьків) документи з приводу спадкового майна, а саме - Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0310891 від 12.06.1997 (а.с. 12). Даний сертифікат, виданий на ім`я члена КСП ім. Карла Маркса [PERSON] , який проживає в с. Росоша Липовецького району Вінницької області на підставі рішення Липовецької райдержадміністрації від 02.06.1997 №149, зареєстровано 19.06.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. Відповідно до даного сертифікату [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. К.Маркса розміром 2.92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить 13075 грн. На виконання вимог ухвали суду від 21.06.2024 щодо витребування матеріалів спадкових справ до майна померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] , на адресу суду від Липовецької державної нотаріальної контори надійшла відповідь, з якої слідує, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заведена. Спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не виявлена. Крім того, зазначено, що спадкові справи до 2005 року передані до Державного нотаріального архіву Вінницької області (а.с. 52, 53, 54). В подальшому, на виконання вимог ухвали суду від 16.08.2024 щодо витребування матеріалів спадкових справ до майна померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] , на адресу суду від Державного нотаріального архіву Вінницької області надійшла відповідь, з якої слідує, що спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] не виявлено (а.с. 24). Відповідно до довідки, виданої Міським комунальним підприємством «Управляюча компанія «Господар Люкс» від 01.04.2024 №05-21/116 [PERSON] , [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.05.1990 по день його смерті [INFO] . Разом з ним проживала та була зареєстрована його дочка [PERSON] , [INFO] . Інших спадкоємців крім дочки [PERSON] не мав. (а.с.21) Відповідно до довідки виконкому Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 14.04.2019 №301 після смерті [PERSON] та його дружини [PERSON] залишився єдиний спадкоємець - їхній син [PERSON] , який прийняв спадщину (а.с.22). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як визначено в ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Щодо спадкування права на земельну частку (пай) згідно сертифікату ВН №0310891 за [NUMBER] від 19.06.1997 після смерті діда позивачки [PERSON] , який помер [INFO] її батьком [PERSON] . Суд зауважує, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР від 18.07.1963, що діяв на час виникнення спірних правовідносин - часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Суд зауважує, що до дня набрання чинності ЦК України - 01.01.2004, за ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР передбачалася можливість для спадкоємців прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, якщо зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною 1 ст.524 ЦПК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР - спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ч.2 ст.548 ЦК УРСР - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно аналізуючи дійсні обставини та їх підтвердження доказами, слід зазначити, що спадщину після смерті батька (діда позивачки) прийняв його син (батько позивачки) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що підтверджується відповідною довідкою органу місцевого самоврядування (а.с.22). Щодо спадкування права на земельну частку (пай) згідно сертифікату ВН №0310891 за [NUMBER] від 19.06.1997 після смерті батька позивачки [PERSON] , який помер [INFO] позивачкою - [PERSON] . Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Судом встановлено, що спадщину за законом прийняла дочка спадкодавця [PERSON] , оскільки на момент смерті батька [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджено копією паспорта позивачки та довідками управляючої компанії (а.с. 4, 10, 21). Інші спадкоємці відсутні. Факт родинних відносин із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с. 5). Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 - видача свідоцтв на право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до абз. 17 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6.05.2013 № 24-753/0/4-13 - у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Таким чином, враховуючи втрату оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), а також неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивача є визнання права на земельну частку (пай) у судовому порядку. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішені спорів про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Так судом було встановлено, що [PERSON] (діду позивачки), який помер [INFO] , за життя було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0310891 від 12.06.1997. Батько позивачки [PERSON] був єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] (дідуся позивачки) та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але за життя не оформив спадкові права. В той же час, позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого батька [PERSON] , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але не може оформити спадкові права у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved