Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

19.08.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та на утримання його, як батька дитини, з яким проживає дитина з інвалідністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з відповідачкою перебував у незареєстрованому шлюбі.\~Від їхнього\~спільного проживання\~народилося двоє\~синів:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] , які проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні. Через різні непорозуміння вони з відповідачкою розійшлися, вона залишила дітей та поїхала від них. Відповідач ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків щодо утримання дітей. На даний час сини підростають та потребують додаткових матеріальних витрат на їх утримання та виховання. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто. Позивач сам не може забезпечити нормального життєвого існування та розвитку їхніх дітей, та хоча б мінімально задовольнити їх потреби, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом. Крім того, на даний час він доглядає за сином [PERSON] , [INFO] , який є дитиною з інвалідністю по зору, та потребує додаткової матеріальної допомоги. Дитина потребує постійного стороннього догляду, регулярних курсів лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною. Просив суд стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути аліменти на його утримання, як батька дитини, з яким проживає дитина з інвалідністю в розмірі 1/6 частки від заробітку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом. Ухвалою суду від 23.08.2024 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на утриманні позивача, що не заперечується відповідачем та підтверджується свідоцтвом про їх народження (а.с. 5, 6). З довідки органу місцевого самоврядування №09-17-01/90 від 25.07.2024 вбачається, що діти: [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] проживають разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні (а.с. 7). Таким чином, судом встановлено, що діти проживають разом із позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідно до медичного висновку №5 КНП "Липовецький міський центр первинної медико-санітарної допомоги" Липовецької міської ради від 03.03.2022, [PERSON] , 20.01.2014 є дитиною з інвалідністю підгрупи А, має діагноз: Q15.0 вроджена глаукома субкомплектована оперована обох очей, Н18.4 Дегенерація рогівки обох очей, Q87.0 Буфтальм обох очей. Н55 Горизонтальний ністагм. Н50.1 Косоокість розбіжна співдружна альтернируюча. Н47.2 Атрофія зорового нерва обох очей. Н52.2 Складний міопічний астигматизм обох очей. М21.0 Плосковальгусна деформація стоп (а.с. 9) Згідно з рішенням обласної лікувально-консультативної комісії №130 від 24.02.2022, [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю підгрупи А (а.с. 10). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда [PERSON] . Допомогу призначено з 04.03.2022 до 24.02.2027 (а. 8). Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. 2. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. У відповідності до ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд бере до уваги те, що позивач проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, однак не надає. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначено ст.181 СК України. З аналізу вказаної норми слідує, що у випадку відсутності спору батьки самостійно за взаємною домовленістю між собою визначають способи (зокрема, розмір, порядок та форму) надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Сімейне законодавство виходить із того, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, відносини між якими регулюються нормами СК, вправі врегулювати свої відносини за усною домовленістю або договором, якщо це не буде суперечити вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України). При цьому, домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі, умови якого, у тому числі щодо розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якою проживає дитина. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК. Наведене узгоджується і з роз`ясненнями наведеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Аналіз вказаних правових норм та роз`яснень свідчить про те, що задоволення позову про стягнення аліментів у судовому порядку є можливим лише у випадку відсутності добровільної домовленості про сплату аліментів між батьками дитини та ненадання дитині утримання. Суд звертає увагу, що у позові позивач вказав, що між ними із відповідачем відсутня добровільна домовленість про утримання їх спільних дітей, до справи не було додано договору про домовленість сторін щодо утримання їх дітей, отож слід дійти висновку, що існує спір, що є підставою для вирішення судом вимог про присудження аліментів із відповідача на утримання дітей. З позовної заяви судом встановлено, що відповідач залишила дітей та поїхала, матеріальної допомоги не надає. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, що вона несе інші аліментні зобов`язання, чи існують обставини визначені ст.182 СК України, у тому числі щодо неможливості працювати за станом здоров`я, що перешкоджає належним чином виконувати батьківський обов`язок щодо утримання дитини. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Доказів на підтвердження чи спростування матеріального стану позивача матеріали справи не містять, а питання про витребування таких доказів відповідачем не ініціювалось. Крім цього, суд звертає увагу, що право обирати спосіб стягнення аліментів визначено законодавцем за одержувачем аліментів, тоді як позивач визначив такий спосіб у частці від доходу відповідача. З урахуванням встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ч. ч. 1 ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільних дітей, суд вважає, що відповідач спроможна виплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку обох батьків забезпечити умови життя та розвитку їх спільних неповнолітніх дітей. Також суд вважає, що відповідач спроможний надавати утримання позивачеві як батьку дитини з яким проживає дитина з інвалідністю у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з наступних міркувань. За твердженням позивача, сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, діти проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Син [PERSON] 2014 р.н. є дитиною з інвалідністю, потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною. Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання одному з подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю. Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005р. N 2961-ІV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Згідно з п.21 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. Враховуючи зазначене, син позивача [PERSON] , [INFO] , відповідно до наданих медичних документів, є дитиною з інвалідністю підгрупи А, тобто не може обходитися без постійного стороннього догляду. За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) один з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач як зазначено у позові, працює, отримує дохід, отже має можливість сплачувати аліменти, а тому відповідно до ст. 183 СК України, з неї слід стягувати аліменти від частки заробітку (доходів) відповідача в розмірі 1/6 частки від заробітку щомісячно на позивача так як з ним проживає з дитина з інвалідністю. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, а при пред`явлені його до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу суду не надано, відтак суд дійшов висновку, що з відповідачки слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України,

Outcome: approved