Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 77368649. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ТОВ "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі договору факторингу від 14.06.2021, отримало право грошової вимоги до відповідача за даним договором. Оскільки, станом на день пред`явлення даного позову до суду, відповідачем не виконано взятих на себе, згідно з даним договором, зобов`язань, позивач просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики № 77368649 у розмірі 20 236,58 грн, з яких - 9000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 11236,58 грн - заборгованість за процентами, а також витрати на відшкодування судового збору в розмірі 3028,00 гривень. 26 серпня 2024 року представник відповідача адвокат Дурдинець Р.Ю. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення та підписання договору позики сторонами та отримання позичальником коштів. У реквізитах договору позики вказано про електронний підпис сторін одноразовим ідентифікатором. Однак, без дослідження оригіналу самого договору позики неможливо перевірити достовірність даного ідентифікатора, що саме така комбінація чисел та букв надсилалась позичальнику та ним була введена при підписанні договору, та що саме вказану редакцію договору було підписано позичальником. Отже, за наявності оригіналу електронного договору позики (електронного файлу), такий необхідно завантажити на сторінку www.czo.gov.ua. Позивачем не доведено факту надання первісним кредитором у власність позичальнику грошових коштів (позики) шляхом перерахунку на банківський картковий рахунок позичальника. Доданий до позову примірник договору позики не містить номеру особистого електронного платіжного засобу споживача, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію у вищевизначеному форматі. До позовної заяви не додано жодного первинного бухгалтерського документу на підтвердження надання позичальнику у власність грошових коштів шляхом перерахунку. За умовами договору сторони погодили поденну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 дні - до 28 грудня 2021 року включно. При цьому, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тоді, як починаючи з 29 грудня 2021 року правовідносини сторін регулюються ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім того, з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити ні період, за який здійснюється нарахування відсотків, ні розмір відсоткової ставки. Без вказаних вихідних даних неможливо перевірити та встановити правильність чи хибність нарахування заборгованості за відсотками в розмірі 11236,58 гривень. Покликання позивача на розрахунок, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися позичальнику кошти в кредит в дійсності . 28\~серпня 2024\~року від\~представника позивача\~надійшла відповідь\~на відзив,\~у якій\~представник,\~поміж іншого,\~звертає увагу\~на те,\~що сторони\~узгодили розмір\~кредиту,\~грошову одиницю,\~в якій\~надано кредит,\~строк та\~умови кредитування,\~що свідчить\~про наявність\~волі відповідача\~для укладення\~такого Договору\~на таких\~умовах шляхом\~його підписання\~за допомогою\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором.\~Без проходження\~реєстрації та\~отримання одноразового\~ідентифікатора (коду,\~що відповідно\~до Правил\~є електронним\~підписом позичальника,\~який використовується\~ним як\~аналог власноручного\~підпису),\~без здійснення\~відповідачем входу\~на веб-сайт\~за допомогою\~Логіна особистого\~кабінету і\~пароля особистого\~кабінету кредитний\~договір між\~відповідачем та\~первісним кредитором\~не було\~б укладено.\~Ідентифікація позичальника\~здійснюється через\~банк-емітент,\~яким видано\~картку.\~Отже,\~доступ до\~виписок по\~картці,\~на яку\~перераховано кредитні\~кошти,\~має банк-емітент\~та відповідач\~ [PERSON] .\~Ні первісний\~кредитор,\~ні ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~не мало\~та не\~має доступу\~до даної\~інформації,\~так як\~дана інформація\~ є\~банківською таємницею.\~Відповідач,\~як власник\~карткового рахунку,\~на який\~було перераховано\~кредитні кошти,\~може власноруч\~отримати виписки\~по рахунку\~для підтвердження\~або спростування\~факту перерахування\~та отримання\~кредитних коштів.\~Станом на\~28.08.2024\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» не\~отримано відповіді\~на запити\~від первісного\~кредитора.\~На момент\~подачі позовної\~заяви позивачем\~були надані\~всі документи\~по кредитній\~справі,\~які їм\~були передані\~первісним кредитором\~у рамках\~укладеного Договору\~факторингу. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на визначені Договором умови щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Відповідно до умов укладеного Договору, нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами Договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання Позичальником згідно статті 625 ЦК України. Четвертого жовтня 2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник повідомляє, що для дотримання письмової форми кредитного договору, укладеного у вигляді електронного документу, обов`язковим є накладення сторонами правочину електронного підпису. Однак, відповідач не підписував електронним чи власноручним підписом жодних Правил надання грошових коштів у позику, про які зазначає позивач, як таких, що є складовою кредитного договору. Крім того, такі навіть не долучені до матеріалів позовної заяви. На веб-сторінці первісного кредитора викладено безліч інформації, обсяг якої є значним для пересічного споживача. Взагалі відсутні Правила надання грошових коштів у позику, які б були чинні станом на 04.12.2021. Щодо підписання документу «Договір позики № 77368649», представник звертає увагу, що в реквізитах договору позики вказано про електронний підпис сторін одноразовим ідентифікатором. Однак, без оригіналу самого договору позики неможливо перевірити достовірність даного ідентифікатора, тобто, що саме така комбінація чисел та букв надсилалась позичальнику та ним була введена при підписанні договору, та що саме вказану редакцію договору було підписано позичальником, та чи взагалі будь-який договір підписувався. Позивачем не надано ні оригіналу, ні належним чином завіреної копії підписаного договору позики з усіма його складовими, що б відповідав вищезазначеним вимогам законодавства, також позивачем не доведено факту підписання сторонами договору позики. Умовами договору передбачено поденну сплату відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 дні - до 28 грудня 2021 року включно. Оскільки, позивач визнає, що умовами договору не передбачено нарахування відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язань, відповідно нарахування відсотків можливе лише в межах 24 днів до 28.12.2021. Разом з цим, згідно з розрахунком заборгованості, відсотки нараховано станом на 27.10.2023, тобто поза межами строку кредитування, а отже такі нарахування є безпідставними та незаконними. Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факт надання позики за договором в сумі 9000,00 грн шляхом переказу на банківський картковий рахунок позичальника, хоча первісний кредитор, як відправник коштів, зобов`язаний зберігати відповідні первинні бухгалтерські документи. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак, у позовній заяві зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак, її представник подала заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві та запереченнях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ч.ч. 1, 4, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У справі, що розглядається, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики № 77368649 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), укладеним 04.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісним кредитором) та відповідачем [PERSON] , який, згідно з позовною заявою, був укладений у електронній формі. Таким чином, обов`язок довести підстави виникнення заборгованості, її розмір, а також перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача лежить на позивачеві. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронних доказів за наявності в матеріалах справи паперових копії цих доказів за відсутності обґрунтованих сумнів у їх відповідності оригіналу (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-20329св19). На підтвердження факту укладення спірного договору позики, позивач надав його паперову копію, однак, у ході розгляду справи стороною відповідача було поставлено під сумнів відповідність даної копії її електронному відповіднику, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 12.09.2024 зобов`язано позивача надати в десятиденний строк з моменту отримання ухвали оригінал електронного доказу договору позики № 77368649 від 04.12.2021, укладеного між [PERSON] та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Дана ухвала отримана позивачем та його представником 30.09.2024, про що свідчать довідки про доставку ухвали до електронного кабінету учасників справи. Згідно з ч.ч. 7, 10 ст. 84 ЦПК України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Не зважаючи\~на отримання\~позивачем вищевказаної\~ухвали,\~останній не\~подав витребуваний\~судом доказ,\~не повідомив\~причини неподання\~таких доказів,\~у зв`язку\~з чим,\~суд дійшов\~висновку про\~визнання обставини\~укладення договору\~позики № 77368649 від 04.12.2021, укладеного між [PERSON] та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не доведеною. Враховуючи, що інші, надані позивачем докази не можуть підтвердити факт укладання договору позики належним чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що наданими позивачем доказами не підтверджується перехід права вимоги за спірним договором позики, якщо такий дійсно був укладений, що, як зазначено вище, судом визнано недоведеним фактом. Зокрема, відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1статті 1077 ЦК України). Згідно з статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року в справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» був укладений договір факторингу № 14/06/21, а 28 липня 2021 року та 27 жовтня 2023 року до нього укладено додаткові угоди № 2 та № 12 відповідно. Згідно з умовами даного договору факторингу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - відступити факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1 Договору). Окрім цього, у договорі зазначено, що перелік боржників, підстави виникнення права вимоги до боржників зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається у момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором до боржників та набуває права вимоги. 04 грудня 2021 року, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з відповідачем [PERSON] договір позики № 77368649, за умовами якого, вищевказане товариство надало позичальниці кредит у розмірі 9000,00 гривень. Отже, договір позики № 77368649 укладений 04 грудня 2021 року, тобто більш ніж через пів року після укладення 14 червня 2021 року договору факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Право вимоги до [PERSON] вказано лише у реєстрі боржників від 27 жовтня 2023 року і воно не існувало на момент укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року. Додатковими угодами, які долучені до позовної заяви, зміни до п. 1.1 Договору сторонами не вносились. У п. 1.1 Договору чітко зазначено, що за цим договором передається право грошової вимоги, строк виконання яких «настав». Однак, самого договору позики № 77368649, станом на укладення договору факторингу, взагалі не існувало, а отже не існувало і право вимоги у первинного кредитора до боржника [PERSON] , а отже воно не могло бути відступлено. Водночас, попри зазначення у договорі факторингу про те, що реєстр прав вимоги є невід`ємною частиною договору факторингу, реєстру прав вимоги № 11, який додав позивач, станом на 14.06.2021 також не існувало, оскільки він складений 27.10.2023. Майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною у відповідному договорі факторингу, однак, такої вимоги у змісті договору немає. До того ж, сторони не могли передбачити, що 04 грудня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» буде укладено договір з відповідачкою. Таким чином, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржниці [PERSON] за договором позики № 77368649. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договором факторингу від 14 червня 2021 року. При цьому, у даному випадку не підлягає застосуванню презумпція правомірності правочину, оскільки, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, позаяк його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. На підставі наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed