Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

24 липня 2024 року позивачка, [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог позивачка\~вказує,\~що в зареєстрованому з відповідачем, [PERSON] , шлюбі мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між позивачкою та відповідачем не розірвано, але разом не проживають та не підтримують шлюбних відносин. Позивачка зазначає, що син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач офіційно працює та має стабільний дохід, відповідно має матеріальну можливість щомісяця утримувати сина. Також позивачка зазначає, що відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а вона не може працювати, так як доглядає за дитиною їх спільним сином, якому ще немає року. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачка немає. В зв`язку з наведеним позивачка претендує на стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також на стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою судді від 01 серпня 2024 року було відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачеві встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 02 вересня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить урахувати відзив при ухваленні рішення по справі та позовні вимоги позивачки задовольнити частково. З прохальної частини відзиву вбачається, що відповідач погоджується на сплату аліментів, як на утримання дитини так і на утримання непрацездатної дружини (позивачки), але лише в розмірі 1/8; у задоволенні\~стягнення витрат\~на правову\~допомогупросить відмовити(а.с.39-40). Відповідач у відзиві зазначає, що на даний час він є безробітним та перебуває на обліку в Подільській філії Одеського обласного центру зайнятості. У нього взагалі відсутні будь-які джерела доходів окрім мінімальної соціальної допомоги по безробіттю, яка можливо буде виплачена в майбутньому. Будь-яке рухоме або нерухоме майно у відповідача також відсутнє. Також зазначає, що спільно з ним проживає його мати, [PERSON] , яка є особою з інвалідністю та відповідно є непрацездатною і якій відповідач надає матеріальну допомогу. 02 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що у нього відсутні будь-які джерела доходів, окрім мінімальної соціальної допомоги по безробіттю. Вказує, що відповідач не надає доказів на підтвердження факту утримання ним матері. Зазначає, що долучені відповідачем чеки не відповідають дійсності. Просить врахувати відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги (а.с.51-52). 30 жовтня 2024 року представником відповідача через канцелярію суду були надані письмові пояснення відповідача на відповідь на відзив (а.с.69-70). В судовому засіданні представник позивачки адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1391608 від 24 липня 2024 року (а.с.28), позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат, Бойко О.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1390368 від 08 жовтня 2024 року (а.с.56), в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Допитана у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] , пояснила суду, що позивачка перебуває у декретній відпустці, відповідач не допомагає, за весь час який вони не проживають разом, він допомагав декілька разів, тому позивачка звернулася до суду з позовом. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачкою в справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженка м. Ананьїв Одеської області; місце проживання згідно витягу з реєстру територіальної громади, сформованого11 грудня 2023 року за № 2023/010139579, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.7); паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 18 травня 2023 року органом видачі - 5123 (а.с.5); реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.5, 6). Відповідачем в справі, є [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Жеребкове Ананьївського району Одеської області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, виданого 29 липня 2024 року за № 2558 Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради (а.с.34); паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 04 червня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.8-9); реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.10). Встановлено, що 29 квітня 2023 року позивачка та відповідач уклали шлюб, який зареєстрований Ананьївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 59 (а.с.12). Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 листопада 2023 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради (а.с.11). Згідно довідки № 629, виданої 01 травня 2024 року Ананьївською міською радою, до складу сім`ї позивачки за адресою її реєстрації входять: син - [PERSON] , [INFO] , та донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Згідно довідки № 1344, виданої 18 жовтня 2024 року Ананьївською міською радою, за зареєстрованим та фактичним місцем проживання позивачки спільно з нею проживають дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.67). Згідно довідки про неотримання допомоги за № 191 від 07 травня 2024 року позивачка як отримувач державних соціальних допомог, як отримувач ДСД та допомоги на дітей одиноким матерям в Ананьївському відділі управління соціального захисту населення Подільської районної державної адміністрації Одеської області не перебуває (а.с.14). Згідно довідки за № 08/04-20/2024 від 30 квітня 2024 року позивачка на обліку як безробітна в Ананьївському відділі Подільської філії Одеського обласного центру зайнятості не перебуває (а.с.15). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 03 травня 2024 вбачається, що за період з 3 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року джерелом доходів позивачки була заробітна плата, отримана від Комунального закладу «Ананьївський спортивний ліцей» (а.с.16). З Форми ОК-5, сформованої 29 квітня 2024 року засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, вбачається, що страхувальником застрахованої особи позивачки в 1 кварталі 2024 року, є Комунальний заклад «Ананьївський спеціалізований ліцей спортивного профілю Одеської обласної ради» (а.с.17-22). Щодо доводів відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.39-40) суд зазначає. Посилання у відзиві на те, що у відповідача відсутні доходи, суд оцінює критично. Так згідно копії довідки № 163 від 26 серпня 2024 року відповідач з 23 серпня 2024 року перебуває на обліку як безробітний в Подільській філії Одеського обласного центру зайнятості (а.с.41). Згідно копії трудової книжки [NUMBER] , виданої 01 вересня 2007 року на ім`я відповідача, останній звільнений 25 липня 2024 року згідно ст. 38 КЗоТ України за власним бажанням (а.с.46). Водночас відповідач, 1991 року народження, є повнолітнім, дієздатним, працездатним, жодних обмежень щодо працевлаштування за станом здоров`я судом не встановлено. А відтак повинен вживати заходів для можливості утримувати свою дитину на достатньому для неї рівні. У відзиві відповідач вказує на відсутність доходу, але водночас не пояснює за чий рахунок він проживає. Також суд критично ставиться до доводів відповідача про перебування на його утриманні матері, оскільки матеріали справи не місять належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту. До відзиву відповідач долучив копію пенсійного посвідчення матері, [PERSON] , з якого вбачається, що пенсія встановлена по інвалідності (3-я група) довічно (а.с.43). Також долучено копію витягу про осіб місце проживання яких зареєстровано в період з 26 квітня 2002 року по 23 серпня 2024 року, з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] значаться, зокрема [PERSON] та [PERSON] відповідач по справі (а.с.42). Та як пенсійне посвідчення, так і витяг, не можуть бути підтвердженням того, що мати перебуває на утриманні відповідача. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження родинних відносин між ним та матір`ю. Відповідачем в якості письмових доказів щодо надання ним матеріальної допомоги своїй малолітній дитині долучено до відзиву копію частково збережених фіскальних чеків. З цього приводу суд зазначає, що відповідачем долучено копію лише трьох чеків за травень, червень 2024 року, які не містять вказівки про покупця. Встановити факт належності вказаних чеків саме цій справі у суду відсутня можливість. Згідно з\~п.п.\~1,\~2\~ст.\~3\~Конвенції про\~права дитинивід\~20\~листопада 1989\~року (ратифікована\~постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та\~набула чинності\~для України\~27\~вересня 1991\~року), яка відповідно до ст.\~9\~Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у ст. 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України,\~Конвенцією про\~права дитини,\~іншими міжнародними\~договорами України,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України.\~Регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини непрацездатних членів сім`ї. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Саттею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При вирішенні зазначеного предмету спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Правовий висновок з цього приводу міститься в постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі №759/10277/18. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти же за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років установлено\~в розмірі 2563 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України\~ дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України\~\~право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.ст. 79, 80 СК України\~аліменти (утримання) присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку або в твердій грошовій сумі за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що малолітній син проживає разом із позивачкою, позивачка не працює, відповідач у добровільному порядку належної допомоги на утримання не надає, враховуючи інтереси малолітнього сина, на утримання якого присуджуються аліменти, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів: - на користь позивачки на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] (включно); - на користь позивачки на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 липня 2024 року і до досягнення дитиною трьох років, а саме до 09 листопада 2026 року (включно). Ще однією вимогою заявленою позивачкою в прохальній частині позовної заяви є стягнення з відповідача витрат, понесених нею з зверненням до суду з цією позовною заявою, а саме судового збору та суми за надання правничої допомоги. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону\~ договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону\~\~передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно роз`яснень, які містяться в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення в справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення в справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікованим фахівцем; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Стороною позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано договір про надання правничої допомоги від 01 травня 2024 року (а.с.25-26), додаток до договору про надання правничої допомоги від 01 травня 2024 року (а.с.27), попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивачка (а.с.24), квитанцію до прибуткового касового ордера № 13 від 03 травня 2024 року (а.с.23). Згідно договору про надання правничої допомоги від 01 травня 2024 року до повноважень адвоката, як представника по цій справі, відноситься як участь в судовому засіданні при розгляді справи, так і вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги в цій справі. Відповідно до попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які понесла позивачка, та квитанції до прибуткового касового ордера № 13 від 03 травня 2024 року вартість правничої допомоги, обумовленої Договором, становить 5000,00 гривень. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачка в силу п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за звернення з двома вимогами про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422 гривень 40 коп. (1211,20 х 2) стягнути з відповідача в дохід держави. Також суд вважає за необхідне судові витрати в розмірі 5000 гривень, понесені позивачкою при отриманні нею правничої допомоги, покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved