Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов, згідно якого представниця позивача\~Сердійчук Ярослава Ярославівна просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 00-9248051 від 22 серпня 2023 року у розмірі 30 750,00 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» (далі Первісний кредитор) та відповідачем 22 серпня 2023 року було укладено Договір кредитної лінії № 00-9248051 (далі Кредитний договір). Підписанням Кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодаства. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, разом з цим, відповідач порушив свої зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 30\~750, 00 гривень. Далі, 10 квітня 2024 року між Первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу № 1-10042024, згідно якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Стислий виклад позиції відповідача. [PERSON] та його представниця адвокат Бандиш Ганна Іванівна в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного документу, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов у встановлений судом строк не подали. Разом з цим, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 26 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 48). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 22 серпня 2023 року між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір. Пункт 1.2 Кредитного договору визначає, що сума кредитного ліміту складає 10\~000,00 гривень, тип кредиту кредитна лінія. Відповідно до пункту 1.3. Кредитного договору строк дії кредитної лінії 120 днів. Згідно пункту 1.4.1. Кредитного договору знижена процента ставка становить 1,5 % від суми Кредиту за кожний день користування кредитом. Пункт 1.4.2. Кредитного договору визначає, що стандартна процентна ставка складає 2,50 % від суми Кредиту за кожний день користування кредитом (а.с. 5 11, 18). На підставі Кредитного договору Первісний кредитор перерахував на рахунок відповідача 10\~000,00 гривень, що підтверджується інформаційною довідкою № 647/04 від 22 квітня 2024 року (а.с. 19 22). Згідно розрахунку, станом на 10 квітня 2024 року розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 30 750,00 гривень, з яких 10\~000,00 гривень (основне зобов`язання), 20\~250,00 гривень (проценти), 500,00 гривень (комісія) (а.с. 22 24). 10 квітня 2024 року між Первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу № 1-10042024, згідно якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором (а.с. 25 31). Водночас статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Стаття 89 ЦПК України регламентує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як встановлено з фактичних обставин справи, позивач набув права грошової вимоги за Кредитним договором на підставі договору факторингу. З цього приводу суд вважає необхідним зауважити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Диспозиція частини 1 статті 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач, прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована. Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, а також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи Первісним кредитором. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в пункті 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, пункту 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було укладено Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 (далі Договір) (а.с. 38 - 40). В подальшому, 30 липня 2024 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було укладено заявку на надання юридичної допомоги № 31, згідно якої вартість послуг за надання супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача становить 9\~000,00 гривень, з яких 3\~000,00 гривень (за надання усної консультації з вивчення документів), 6\~000,00 гривень (складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду) (а.с. 41). Вартість за вказані послуги також підтверджується актом № 1 про надання юридичної допомоги від 6 серпня 2024 року (а.с. 42). Відповідно до диспозиції частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підставі викладеного, врахувавши, що відповідачем та його представницею не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, наявні докази, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, суд прийшов до висновку про задоволення вказаної вимоги.

Outcome: approved