Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування\~позову покликається\~на те,\~що 29\~лютого 2024\~року уклав\~з [PERSON] \~договір позики\~грошових коштів,\~відповідно до\~умов якого\~надав позичальнику,\~в особі\~представника,\~грошові кошти\~у сумі\~122264\~грн.\~64\~коп.,\~що за\~курсом НБУ\~на день\~посвідчення договору\~є еквівалентом\~3200\~доларів США,\~які зобов`язався\~повернути до\~29\~квітня 2024\~року,\~без нарахування\~відсотків.\~Після укладення\~договору відповідачем\~було сплачено\~на його\~рахунок 29\~лютого 2024\~року \~2000\~грн.,\~01\~березня 2024\~року \~11600\~грн.\~В готівці\~ [PERSON] \~коштів не\~повертав,\~а 26\~квітня 2024\~року повідомив,\~що кошти\~найближчим часом\~повернути не\~зможе.\~16\~червня 2024\~рок при\~особистій зустрічі,\~відповідач повторно\~повідомив,\~що не\~знає,\~коли виконає\~своє грошове\~зобов`язання.\~На момент\~звернення до\~суду жодних\~інших сплат\~заборгованості [PERSON] \~проведено не\~було,\~у зв`язку\~з чим\~просить стягнути\~з такого\~108664\~грн.\~64\~коп.\~залишку заборгованості\~(122264\~грн.\~64\~коп.\~ (2000\~грн.+\~11600\~грн.)),\~3727\~грн.\~28\~коп.\~ інфляційне\~збільшення,\~2122\~грн.\~82\~коп.\~ штрафні\~санкції,\~а всього\~114514\~грн.\~74\~коп.\~Окрім того,\~просив стягнути\~з відповідача\~судовий збір\~та витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~у розмірі\~15000\~грн. Просить позов задоволити. Сторони в судове засідання не зявились, хоча неодноразово повідомлялись про таке належно та вчасно. Представник позивача подав заяву в якій позов підтримав та просив розглядати справу у його відсутності та у відсутності позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому, судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 16 жовтня 2024 року. 16 жовтня 2024 року у розгляді справи оголошено перерву до 31 жовтня 2024 року, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. 31 жовтня 2024 року ухвалою суду в судовому засіданні продовжено перерву до 26 листопада 2024 року, у зв`язку з неявкою відповідача та заявленим клопотанням представника позивача про уточнення позовних вимог і відкладення розгляду справи. 01 листопада 2024 року на адресу суду представником позивача [PERSON] скеровано уточнення позовних вимог, зменшивши їх розмір, просив стягнути 108664 грн. 64 коп. що становить основну суму заборгованості за договорм (а.с.57-59). Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом вказаної норми, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, та характеру його порушення, невизнання або оспорення. 29 лютого 2024 року укладено договір позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Яремко Х.І., зареєстрований в реєстрі за №168, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] грошові кошти у сумі 122264 грн. 64 коп., що за курсом НБУ на день посвідчення договору є еквівалентом 3200 доларів США. Пунктом 3 договору визначено, що повернення суми позики може бути здійснено одним платежем чи частинами у строк до 29 квітня 2024 року (а.с.17). Як зазначає позивач у мотивах позову, відповідачем частково оплачувалась заборгованість, однак не погашена така у повному розмірі в обумовлений строк, тому звернувся до суду з позовом. Кошти в рахунок погашення заборгованості на рахунок позивача від [PERSON] поступили 29 лютого 2024 року у розмірі 2000 грн., 01 березня 2024 року у розмірі 11600 грн, про що свідчить виписка про рух коштів від 19 вересня 2024 року [PERSON] (а.с.18-23). Позивачем до позову долучено переписку у менеджерах з відповідачем [PERSON] , відповідно до змісту якої між сторонами велась розмова про повернення боргу (а.с.27-30). Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 598, 599 Цивільного кодексу України (далі\~ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). З системного аналізу норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України вбачається, що оскільки договір позики є реальним, то факт передання грошових коштів може підтверджуватися договором позики, укладеними в письмовій формі, якщо в тексті останнього сторонами не зазначений інший строк передання грошових коштів. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, якщо факт передання грошових коштів відрізняється від моменту підписання договору між сторонами, то він може підтверджуватися розпискою або іншими документами (платіжними дорученнями, виписками з банку, тощо), тобто письмовими доказами. Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08березня 2023 року у справі №640/3493/17. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 зазначено, що реальним вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. Таким чином, оскільки під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором позики до предмету доказування входять факти, що свідчать про укладення між сторонами договору позики, його умови, передання та повернення грошових коштів, то наявні в матеріалах справи оригінали договорів позики є належними доказами. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 108664 грн. 64 коп. Відносно решти позовних вимог, представник позивача [PERSON] подав уточнення позову, зменшивши вимоги стягнення, тобто відмовився від інших стягнень з відповідача. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог уточненого позову. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved