Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, посилаючись на те, що вироком Турійського районного суду Волинської області у справі № 169/552/22 від 26 січня 2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на два роки. В результаті протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим останній перебував на стаціонарному лікуванні у центральній районній лікарні Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання (далі - ЦРЛ Ковельського МТМО) з 07 квітня 2022 року до 21 червня 2022 року: всього 75 ліжко - днів, та на його лікування витрачено 132 787.33 гривень. Вказуючи, що витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] здійснені внаслідок злочинних дій [PERSON] , тому між діями останнього та цими витратами є прямий причинно-наслідковий зв`язок, що встановлено вироком суду, прокурор просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 132 787.33 гривень. Суддя своєю ухвалою відкрила провадження у справі та постановила розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник Національної служби здоров`я України у вказане судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак директор Юридичного департаменту С.В. Карачун надіслав до суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, а справу розглядати за відсутності представника Національної служби здоров`я України. Відповідач відзиву на позов не подав, у судовому засіданні пояснив, що позов він визнає частково, а саме, в частині нарахування на з/плату та оплату послуг (опалення, водопостачання, електроенергія). Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як установив суд, що вироком Турійського районного суду Волинської області, що набрав законної сили, у справі № 169/552/22 від 26 січня 2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на два роки (а. с. 22-25). Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні є [PERSON] . Згідно з інформацією Ковельського МТМО останній перебував на стаціонарному лікуванні у ЦРЛ Ковельського МТМО з 07 квітня 2022 року до 21 червня 2022 року: всього 75 ліжко - днів, та на його лікування витрачено 132 787.33 гривень (а. с. 21). Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Тобто, наведена правова норма закріпляє обов`язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року визначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розмірів фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року (далі Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). З матеріалів справи видно, що потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у ЦРЛ Ковельського МТМО Ковельської міської ради Волинської області з 07 квітня 2022 року до 21 червня 2022 року: всього 75 ліжко - днів, та на його лікування витрачено 132 787.33 гривень (а. с. 21). Відповідно до договору № 0104-Е122-Р000, що укладений між Національною службою здоров`я України та Ковельським МТМО Ковельської міської ради Волинської області, лікування потерпілого здійснювалось за рахунок коштів, отриманих за договором з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних гарантій медичного обслуговування населення (а. с. 39-46). Згідно з листом Національної служби здоров`я України інформація щодо відшкодування грошових коштів в сумі 132 787.33 гривень, витрачених на лікування потерпілого [PERSON] , відсутня (а. с. 37-38). За приписами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] доказів сплати коштів, що є предметом цього позову, не надав. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України коштів, понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 132 787.33 гривень. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури слід стягнути 3 028 гривень судового збору. На підставі викладеного, статей 11, 16, 1166, 1206 ЦК України, та

Outcome: approved