Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

У жовтні 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Нікушина Валерія Сергіївна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що у шлюбі рідної племінниці позивача - [PERSON] та [PERSON] народилася [PERSON] - двоюрідна внучка позивача. [PERSON] , рідна племінниця позивача померла у віці 26 років. Як зазначає представник позивача, відповідач як рідний батько не здійснював батьківського піклування над малолітньою донькою вже одразу після смерті дружини. Батько не цікавився дитиною, не приймав участі у її вихованні, не надавав матеріальної допомоги на її утримання. З 2018 року [PERSON] почала проживати із позивачем та чоловіком позивача. Як двоюрідні бабуся та дідусь вони повністю взяли на себе піклування за онукою. З [INFO] [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини ПБР і передано під опіку. З 11 червня 2019 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 24 червня 2019 року позивача [PERSON] було призначено опікуном малолітньої дитини [PERSON] . У зв`язку із викладеним, просили суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , двоюрідну бабусю [PERSON] , [INFO] ; Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином про дату час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи у його відсутність до суду не подав, правом на подання відзиву не скористався. Представник третьої особи Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явилася. Надала суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, просила розглядати справу за відсутності представника третьої особи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 вересня 1968 року районним РАЦС м. Луганська, про що 12 вересня 1968 року зроблено відповідний запис за № 1178. Батьками особи вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22 червня 1991 року Жовтневим відділом РАЦС м. Луганськ, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, про що 22 червня 1991 року зроблено запис за № 817. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище - « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19 липня 1986 року Ворошиловград Кам`янобрідським райвідділом ЗАГС, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що 19 липня 1986 року зроблено запис за № 223. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 лютого 1989 року відділом РАЦС [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , про що 13 лютого 1989 року зроблено запис за № 95. Батьками особи вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 вересня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що 03 вересня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 1100. Батьками особи вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15 березня 2013 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 15 березня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 121. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище - « [PERSON] ». Таким чином, позивач є двоюрідною бабусею [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 березня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] у віці 26 років, про що 03 березня 2015 року складено відповідний актовий запис № 184. Відповідно до Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 452 від 11 червня 2019 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 480 від 24 червня 2019 року [PERSON] призначено опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 872 від 05 листопада 2019 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Відповідно до довідки від 03 липня 2019 року № 3244-5000153206 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 23 листопада 2016 року № 3244-1332 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 11 лютого 2022 року, виданого провідними фахівцями з соціальної роботи [PERSON] та [PERSON] на підставі заяви опікуна з метою позбавлення батьківських прав батька, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання хороші, кімнати облаштовані сучасними меблями, технікою. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, окреме ліжко, шафа для речей, стіл для виконання завдань, облаштоване місце для ігор. Для дитини створені всі належні умови для повноцінного утримання та виховання. З Висновку оцінки потреб сім`ї №47 від 11 лютого 2022 року вбачається, що складних життєвих обставин у сім`ї [PERSON] не виявлено, стан потреб дитини - [PERSON] задовільний, проблем у сім`ї немає. Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї/особи № 47 від 11 лютого 2022 року, дитина ходить до школи-ліцею, вивчає англійську мову, добре харчується, емоційний стан дитини задовільний. Дитина всім забезпечена. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області № 171/19 від 26 квітня 2023 року, орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після смерті матері, з 2015 року [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з [PERSON] . Як вказує позивач та встановлено судом, відповідач не проживає із дитиною однією сім`єю, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про доньку, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не проявляє зацікавленості до неї, не забезпечує здобуття нею загальної середньої освіти. У відповідності до вимог ч. 1, 4, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Разом з тим, доказів участі відповідача у вихованні доньки, піклування про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, харчування, медичний догляд і лікування суду не надано, що дає суду підстави визнати відсутність таких дій зі сторони відповідача доведеними. Крім того, жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні дитини з боку позивача, матеріали справи не містять. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ним та його донькою, підтверджує відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дитиною. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також те, що відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки з 2015 року, суд приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав. Що стосується вимог позивача про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] її опікуном, суд зазначає наступне. Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України). Згідно ст.ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч.3. ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже, враховуючи те, що відповідного подання про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] , не надано, суд позбавлений можливості дійти висновку про можливість призначення її опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування в даній справі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved