Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.12.2023 між\~ТОВ «Фінансова компанія «Процент»\~та [PERSON] було укладено Кредитний договір №3471-2295-1 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Унаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 18.08.2024 виникла заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам у сумі 44100,00 грн за період з 10.12.2023 по 18.08.2024, що нараховані відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних). Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання надав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає, прохав зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 грудня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №3471-2295-1 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 5 000,00 грн строком на 365 днів, шляхом переказу суми кредиту через платіжний сервіс FONDY ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків на його платіжну картку № [NUMBER] » емітовану АТ «Універсал банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5 % річних) (а.с. 6-10). Кредитний договір був підписаний 10.12.2023 о 12:24:12 год електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором 164394 (а.с. 17 витяг). Та 10.12.2023 о 12:24:29 год кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн. перераховано на карту позичальника (а.с. 18 витяг, а.с. 13 копія квитанції). Положеннями частини 1 статті 6\~ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~статті 1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї\~глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не\~випливає із\~суті кредитного\~договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до\~ст.\~1055\~ЦК України кредитний\~договір укладається\~у письмовій\~формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За положеннями Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3\~вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із частиною 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону №675-VIII. Статтею 12\~вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено та визнається відповідачем факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів на умовах, узгоджених сторонами договору. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання у повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам, яка станом на 18.08.2024 становить 44100,00 грн. (а.с. 14-17 розрахунок). Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи викладене, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму нарахованих та несплачених відсотків в розмірі 44100,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 2 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач\~позов в\~частині вимог\~про стягнення\~заборгованості,\~які оплачені\~позивачем судовим\~збором при\~зверненні з\~позовом до\~суду,\~до початку\~розгляду справи\~по суті\~визнав,\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України\~позивачу необхідно\~повернутиз державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову згідно платіжної інструкції №1021 від 13 вересня 2024 року, у розмірі 3028 грн (3028 грн/100 х 50 = 1514,00 грн). Крім того, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути 1514,00 грн на відшкодування понесених ним судових витрат. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною. Аналізуючи надані суду докази, а саме: договір № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, укладений між ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» та ФОП [PERSON] ; акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 24.07.2024, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 24.07.2024 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, платіжну інструкцію № 741 від 25.07.2024, суд зауважує, що в них не розмежовано вартість послуг за складання позовної заяви, інших процесуальних документів, участі в судовому засіданні, що унеможливлює встановлення судом вартості послуг адвоката за окремі види послуг, проте вбачається що загальну вартість послуг (гонорар) адвокат оцінює в 10000,00 грн. Вказаний розмір суд вважає занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючи конкретні обставини справи, зокрема: справа розглянута в одному судовому засіданні, адвокатом підготовлено незначну кількість процесуальних документів, позов задоволено. Відтак, загальна вартість виконаних адвокатом в суді першої інстанції робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 2000,00 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2000,00 грн.

Outcome: approved