Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування зазначає, що відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина. Вона зловживає алкоголем, тривалий час не перебуває вдома та фактично усунулася від участі у житті дитини. З 2022 року відповідачка перестала контролювати навчання дитини, яка пропускає уроки та перебуває без належного догляду. Крім того, відповідачка офіційно висловила згоду на позбавлення її батьківських прав, що підтверджено заявою, завіреною нотаріусом. Позивач створив усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини у власному будинку, що підтверджено актом обстеження умов проживання. Він також зазначає, що відповідачка жодного разу не брала участі в освітньому процесі сина, не відвідувала школу та не контактувала з викладачами. У зв`язку з цим позивач вважає доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав в інтересах дитини. Ухвалою судді Ісаєвої Д.А. від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Ісаєвої Д.А. від 28.05.2024 року справу призначено до судового розгляду по суті. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2024 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Доценко С.І. здійсненого на підставі розпорядження керівника апарату суду №220. Ухвалою судді Доценко С.І. від 13.09.2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав було прийнято до свого провадження та на підставі ч.12 ст. 33 ЦПК України був продовжений розгляд справи по суті, без проведення підготовчого судового засідання. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд позову без участі представника органу опіки та піклування на розсуд суду з врахуванням інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, відповідач [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00014266982 від 05.08.2014 року - відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до довідки про склад сім`ї №022023 - у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання, складеного начальником управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 07.11.2023 року - на момент обстеження матері дитини вдома не було, дитина тимчасово проживає у рідного дядьки. З копій характеристик КЗО «Середня загальноосвітня школа №47 з поглибленим вивченням іноземних мов та фізико-математичного профілю» ДМР від 27.10.2023 року судом вбачається, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, в матеріалах справи міститься копія нотаріально-посвідченої заяви [PERSON] від 02.11.2023 року №1668 про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . На виконання ухвали суду органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради був наданий висновок, яким встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, судом встановлено, що відповідач навмисно не виконує свої обов`язки як мати. Це означає, що вона усвідомлено уникає будь-якої участі у вихованні дитини, не забезпечує належного догляду, не піклується про фізичний і моральний розвиток дитини, не надає необхідної матеріальної підтримки та не створює умов для її гармонійного розвитку. Відповідач не лише не підтримує контакт із дитиною, але й не вживає жодних заходів для поліпшення умов її життя. Такі дії або бездіяльність свідчать про його повну байдужість до добробуту дитини та ігнорування своїх батьківських обов`язків. Таким чином, відповідач не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме злісне нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу вона не проявляє турботи, уваги, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про стан її здоров`я та розвитку, не спілкується з дитиною, фактично самоусунулася від виховання, а тому, на думку суду, позбавлення матері дитини батьківських прав відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином, позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved