Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги мотивує тим, що сторони з 01 липня 2008 року перебувають у шлюбі, від якого у них є малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, у зв`язку із чим шлюб носить лише формальний характер. З врахуванням викладеного, вважає, що збереження шлюбу і примирення позивача з відповідачем не є можливим. Крім цього, просив залишити малолітніх дітей проживати разом із матір`ю, оскільки сторони дійшли згоди, що такі проживатимуть разом із нею. З огляду на вказане, просив позов задовольнити, а після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що сторони\~перебувають у\~шлюбі з\~01липня 2008 року, який зареєстрований Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01 липня 2008 року, актовий запис № 3. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 грудня 2010 року Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, стверджується, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 січня 2012 року Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 жовтня 2014 року Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача, які викладені її представником у позовній заяві, відсутність згоди на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про залишення дітей проживати разом із позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи відсутність звернення сторін до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів і вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи його. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами станом на час ухвалення рішення. Як зазначено представником позивача [PERSON] у поданій позовній заяві, сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, з огляду на що між ними відсутній спір. Крім цього, відповідачем [PERSON] , якому вручено ухвалу про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками, не подано жодних доказів наявності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей та заперечень стосовно їх проживання з позивачем [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити та залишити малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживати разом з позивачем. Окрім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », є законним та обґрунтованим. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved