Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . На час відкриття спадщини батько був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (виписка із негосподарської книги від 10.05.2024 № 633). За час життя спадкодавець не мав правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу від 29.05.2024року до складу будинку входять житловий будинок, дві прибудови, сарай-літня кухня, сарай. З приводу прийняття спадщини у виді житлового будинку вона звернулася із відповідною заявою до Першої Коростенської державної нотаріальної контори Житомирської області, на яку отримала відповідь від 31.05.2024 за № 266/02-14 з якої слідує, що процедура оформлення спадщини та видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності. Враховуючи роз`яснення у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачем у справі має бути орган місцевого самоврядування. Вартість майна відповідно до довідки оцінювача ФОП [PERSON] станом на 29.05.2024 року становить 120000,00 гривень, що складає ціну позову. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 68 років в с.Ушомир Коростенського району, Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 16.05.2003 року. З виписки із погосподарської книги, виданої виконкомом Ушомирської сільської ради Коростенського району, Житомирської області №633 від 10.05.2024 року слідує, що [PERSON] ( так зазначено у довідці), [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , згідно з записом в погосподарській книзі №3 за 2001-2005 роки, особовий рахунок [NUMBER] . Рік забудови: 1967. За вищевказаною адресою був зареєстрований та проживав один. Позивач, як дончка [PERSON] , відноситься до кола спадкоємців першої черги. Ступінь родинного зв`язку зі спадкоємцем стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 02.03.1973 року Ушомирською сільрадою Коростенського району, свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] виданим 02.03.1973 року Ушомирською сільською Радою Коростенського району, Житомирської області. Зміна прізвища позивача відбулась при реєстрації шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 11.06.1994 року Ушомирською сільською Радою Коростенського району, Житомирської області. Статтями 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З листа в.о. завідувача Першої коростенської державної нотаріальної контори Житомирської області Л.В.Ходаківської за №574/01-16 від 01.11.2024 року слідує, що згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року - по факту зберігання документів, спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , прийняла дочка спадкодавця - [PERSON] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. З матеріалів справи слідує, що державна реєстрація права власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , КП "Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради станом на 29.12.2012 року не проводилась. Інвентаризація будинку проведена ФОП [PERSON] 29.05.2024 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду лист нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved