Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано збитку у вигляді пошкодження транспортного засобу та завдано моральної шкоди, а тому остання звернулась до суду та просить: - стягнути з [PERSON] відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 84 442,83 грн., витрати за проведення звіту оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 4 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. та судові витрати. 12.04.2024 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду. 29.05.2024 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, у зв?язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється. Відтак, представник стверджує, що відповідач не визнаний винний у дорожньо-транспортної пригоди. Окрім цього, [PERSON] не є власником транспортного засобу «AUDI S6», державний номер [NUMBER] . Власником даного транспортного засобу є [PERSON] . Отже, шкода має бути відшкодована винною особою. Однак, винна відповідача не визнана у встановленому законом порядку, в резолютивній частині Київського апеляційного суду від 24.10.2023 року у справі № 757/9127/23-ц не вказана. Також представник зазначила, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000, 00 грн, не відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, який зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру. З врахуванням зазначеного, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 30.05.2024 позивачем було подано відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що доводи представника відповідача є необґрунтованими, оскільки закриття провадження у адміністративній справі не свідчить про те, що вина [PERSON] не встановлена. Окрім цього, [PERSON] підтвердив свою винуватість, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААДД №032752, від 25.02.2023 року. Також, відповідач на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди був особою, яка на правовій підставі, у розмінні ст. 1187 ЦК України, володів транспортним засобом марки «Audi» з д.н.з. [NUMBER] , оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем було надано технічний паспорт водія та посвідчення водія. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши учасників процесу, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Судовим розглядом встановлено, що 25 лютого 2023 року, о 14 годині 30 хвилин, в місті Києві по вул. Набережне шосе, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Audi S6, державний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху та при перестроюванні, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутньому напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися та з автомобілем «Volvo ХС 90», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутньому напрямку, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Відтак, [PERSON] порушив п.10.1, 10.3, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Внаслідок чого було складено працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №032752 від 25 лютого 2023 року [PERSON] у графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності по суті порушення» зазначив - "згоден". Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №757/9127/23-п про адміністративні правопорушення [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова Київського апеляційного суду набрала законної сили 24 жовтня 2023 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Audi S6 (державний номер [NUMBER] ), не була застрахована. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №073/02-23 від 06 березня 2023 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volvo ХС 90 (державний номер [NUMBER] ), складає 161 467,07 грн., а вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу - 102 144,29 грн. Під час огляду експертом транспортного засобу були присутні власник автомобіля Volvo ХС 90 (державний номер [NUMBER] ) - позивач та винуватець ДТП - відповідач [PERSON] . Так, моторно - транспортне бюро України, здійснило відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди 25 лютого 2023, на суму 77 024,24 грн. Розмір відшкодування матеріальної шкоди у розмірі різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням на загальну суму 84 442,83 грн., яка була розрахована наступним чином: 161467,07 грн. - 77024,24 грн. = 84442,83 грн., де, 161467,07 грн. - фактична вартість ремонту, 77 024,24 грн - відшкодування здійснене МТСБУ, 84442,83 грн. - різниця між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю ремонту, яка підлягає стягненню з [PERSON] . Таким чином, позивач звернулась до суду, з метою стягнення з винної особи різницю між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю ремонту. Окрім цього, позивач стверджує, що, починаючи з 25 лютого 2023 року і протягом наступних 10 місяців, було порушено нормальний спосіб життя. Також внаслідок протиправного пошкодження відповідачем автомобіля позивач була позбавлена можливості їздити на роботу, до лікарні, на відпочинок, до друзів, до родичів. Була змушена нести витрати на послуги таксі, також витрачати час на знаходження майстерень, які спеціалізуються на наданні якісних робіт та послуг з ремонту пошкодженого майна, тривалий час займатися доставкою запасних частин для відновлення свого транспортного засобу із-за кордону, оскільки через збройну агресію Російської Федерації до України, виникли проблеми з логістикою, а також проведення розрахунків із іншими країнами через обмеження фінансових операцій українськими банками, що виснажувало емоційний стан позивача та призводило до депресії, тривалих мігреней. З дня дорожньо-транспортної пригоди і до теперішнього часу, позивача постійно турбують: майже щоденні спогади та думки про дорожньо-транспортну пригоду, негативні переживання з приводу дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль отримав значні технічні пошкодження; нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга та нервозність, почуття образи та обурення на [PERSON] , який завдав позивачу значних моральних страждань під час дорожньо-транспортної події та після, обурював факт того, що він навіть не намагався відшкодувати завдану шкоду, внаслідок чого в позивача був тривалий час депресивний настрій та апатія. Позивач стверджує, що їй довелось докласти значних зусиль для доведення винуватості [PERSON] в здійсненні дорожньо-транспортної пригоди, а саме довелось звертатись до апеляційного суду, оскільки судом першої інстанції не в повній мірі проводилось вивчення матеріалів справи, зокрема, суд першої інстанції не з`ясував обставин дорожньо-транспортної пригоди, що викликало у позивача глибоке нервове потрясіння, обурення у зв`язку з цими подіями, наслідком чого в позивача була тривала мігрень, через що позивач була змушена звернутися до сімейного лікаря для отримання медичної допомоги. Відтак, необхідність тривалий час витрачати фізичні сили та час на відвідування судових органів, складання ряду документів та збирання доказів, для можливості звернення до суду та Моторно - транспортного бюро України за захистом своїх прав та законних інтересів, як наслідок порушило звичайний спосіб та ритм життя позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи із ступеня правопорушення, яким було заподіяно шкоду та шкідливості наслідків спричинених цим правопорушенням, глибини, тривалості страждань та з принципу справедливості та розумності, позивач оцінила задання їй моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. З врахуванням зазначених обставин, суд прийшов до наступних висновків. Так, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Так, варто зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначає Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі №6- 6068св11 від 14 березня 2012 року «у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди ї страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшості і випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму». Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Зазначеної позиції дотримується і Верховний Суд України в постановах № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року; № 227/2996/16-ц від 11.12.2019 року; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанови від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відтак, з матеріалів справи вбачається, що винною особою при настанні дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, який не був застрахований на момент події, а тому частково завдана шкода була відшкодована Моторно - транспортним бюро України, у розмірі 77 024,24 грн. Разом з цим, відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №073/02-23 від 06 березня 2023 року проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volvo ХС 90 (державний номер [NUMBER] ), складає 161 467,07 грн., а вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу - 102 144,29 грн. Таким чином, вбачається, що позивачу не було в повній мірі відшкодовано шкоду, а тому після виплати Моторно - транспортним бюро України, у позивача, на думку суду, правомірно виникло право на звернення з вимогами до винної особи про стягнення різниці між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю ремонту. Щодо тверджень сторони відповідача, що він не є власником та винною особою у дорожнього-транпсортній пригоді, суд вважає їх необгрунтованими, оскільки спростовуються, постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 24.10.2023 року у справі № 757/9127/23-ц, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №032752, від 25 лютого 2023 року. Також, закриття адміністративного провадження за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП, не свідчить про відсутність наявності винни. Так, з постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 24.10.2023 вбачається, що аналіз положень ст.38 та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП свідчить про те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому, закриття справи із підстав, вказаних у п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була б відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ, який, здійснюючи тлумачення положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказує, що встановлення вини особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, є правильним навіть при закритті провадження у справі за строками давності і не порушує презумпції невинуватості особи (рішення ЄСПЛ від 25 серпня 1987 року «Лутц проти Німеччини»). З урахуванням наведеного, встановлення вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав. З врахуванням зазначеного, твердження сторони відповідача щодо відсутності вини, є безпідставними, те саме стосується того, що відповідач не є власником транспортного засобу, оскільки протоколом про адмініастартивне правопорушення зафіксовано, що саме відповідач був за кермом транспортного засобу, маючи при собі технічний паспорт на Audi S6 (державний номер [NUMBER] ). Якщо особа (водій автомобіля) має посвідчення водія відповідної категорії, власник передав цій особі технічний паспорт на автомобіль, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, з вини якої сталося ДТП (п. 2.2 Правил дорожнього руху). З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, про стягнення різниці між страховим відшкодуванням та фактичною вартістю ремонту у розмірі 84442,83 грн. підлягають задоволенню. Також, підлягають стягненню витрати за проведення звіту оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 4000,00 грн., оскільки вони теж віносяться до завданої шкоди позивачу. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи наведене, характер та обсяг фізичних і душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок з дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню та стягненню з [PERSON] на користь позивача становить 10 000,00 грн. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, про задоволення вимог позивача щодо відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними. Щодо вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до висновку про її часткове задоволення у розмірі 10 000, 00 грн. Відатк, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно задоволенним вимогам, у розмірі 1 006 грн. 68 коп. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що вони не підлягають стягненню, оскільки не є документально підтвердженими.

Outcome: partial