Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

20.11.2024 року заявниця [PERSON] , звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з заявою про видачу обмежувального припису, зазначивши заінтересованою особою [PERSON] , у якій просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] : 1) заборонити [PERSON] , наближатися на відстань меншу 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; 2) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] ; 3) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб з [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.05.2022 року. При цьому вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 18.11.2024 року шлюб розірвано. На фоні постійних незгод почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких [PERSON] був занадто агресивним, почав проявляти психологічний вплив на неї, та застосовував фізичне насилля, завдавав тілесних ушкоджень. На її адресу постійно надходять погрози від [PERSON] , як застосування насилля так і відібрання дитини. Вона зверталась в органи поліції з приводу домашнього насилля. [PERSON] вчиняє відносно неї психологічне насильство, що виражається у постійному тероризуванні, висловлюванні погроз, що також чує дитина, і від чого донька страждає. У судовому засіданні 22.11.2024 року заявниця свої вимоги підтримала. Просила заяву задовольнити, оскільки [PERSON] продовжує її ображати, телефонувати в будь-який час доби, навіть серед ночі. Вимагає надавати йому звіти про витрачені кошти. Висловлює ревнощі, хоча сам створив нову сім`ю де вже народилась дитина. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні 22.11.2024 року заперечував проти задоволення заяви. Заперечував проти застосування до заявниці фізичного насилля. При цьому підтвердив, що дійсно телефонує заявниці, оскільки він є батьком їх дитини, а тому хвилюється за неї, і контролює, щоб заявниця із донькою перебували у безпечному місці під час повітряної тривоги. Також підтвердив, що він контролює витрати заявниці, оскільки він надає кошти їй для конкретних цілей, а вона може витратити їх не за призначенням. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.05.2022 року сторони зареєстрували шлюб у Новобузькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса), про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 77, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.08). В судовому засіданні встановлено, що у сторін по справі є спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується фотокопією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.06.2023 року ( а.с.09). 18.08.2024 року відносно [PERSON] інспектором СРПП ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Незнаюк Ю.Ю., складено протокол серії ВАД № 198524 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, про те, що 18.08.2024 року о 01:15 год. [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , а саме ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 09.09.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.173-2 КУпАП, \~і накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень\~( а.с.3) Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України від 07.12.2017року №2229-VIII«Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закон № 2229-VIII). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження заінтересованої особи у реалізації своїх прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заявника. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторність. Видача обмежувального припису потрібна саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві. За змістом частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, що підтверджують обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису можуть бути матеріали якими підтверджується наявність провадження (кримінального чи про адміністративне правопорушення) щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, винесення термінового заборонного припису, інформації про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, показання свідків, висновки експертиз, власна фіксація подій на аудіо- або відеоносії, фіксація з нагрудних камер поліцейських, повідомлення про подію в заклади охорони здоров`я, медичні довідки, роздруківки текстових повідомлень, копії заяви до поліції тощо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] не доведено, а матеріали справи не містять достатніх, достовірних та переконливих доказів того, що заінтересована особа [PERSON] є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису відсутні. Суд не може прийняти як доказ наданий заявницею фотокопію смс спілкування, оскільки взагалі незрозуміло між ким відбувалось спілкування, коли була ця подія, і якої теми вона стосувалась. Жодних доказів застосування до заявниці фізичного насилля (медичні документи, реєстрація заяв до органу поліції, тощо) суду не надано. Таким чином, докази надані заявницею [PERSON] не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому. При дослідженні матеріалів та з огляду на прояснення сторін, судом встановлено, що всі конфліктні ситуації фактично зводяться до спору про визначення м`ясця проживання дитини чи порядку спілкування із дитиною. Задоволення вимог про видачу обмежувального припису створить додатковий непорозуміння між сторонами та унеможливить вирішення спірного питання мирним шляхом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed