Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Жупинський Микола Андрійович , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою доТОВ «ДЕБТ ФОРС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Брандальський Дмитро Сергійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню, засобами поштового зв`язку , який надійшов до суду 17.10.2024.В позові просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис за №5871, вчинений 17.01.2022 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В.., щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 24105,14 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандальського Д.С. знаходиться виконавче провадження [NUMBER], відкрите 15.02.2022 про примусове виконання виконавчого напису №5871 від 17.01.2021, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" в сумі 24105,14 грн. Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27.12.2023 замінено вибулого стягувача ТОВ «вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс». Постановою приватного виконавця від 17.02.2022 за виконавчим провадженням [NUMBER] було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів [PERSON] . Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 13.08.2012 за № 8832 на ім`я Личука Т.В. , анульовано. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, 30-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича припинено з 31.12.2021 року згідно з наказом Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Івано-Франківськ) від 15.04.2021 №85/4 «діяльності приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. припинена з 15.04.2021». Вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 5871 від 17.01.2022 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Дебт Форс" в сумі є 24105,14 грн. вчинено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому він має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Він не отримував кредитів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та не маю заборгованості по кредитам ні перед цією, ні перед іншими фінансовими установами. Ніяких повідомлень про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стало правонаступником прав та обо`вязків якоїсь кредитної установи за отриманим мною кредитом він не отримував. Ним не було отримано письмової вимоги (повідомлення) ні від Відповідача, ні від приватного нотаріуса, а тому я не визнаю розмірів заборгованості, нарахованої ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», у тому числі відсотків та комісії, оскільки позбавлений будь-якої інформації зі сторони стягувача щодо кредитних зобов`язань. У зв`язку з не інформуванням мене про стан розрахунків за кредитним договором я був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Разом з позовною заявою представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати : у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича.. ( [ADDRESS] ): засвідчену копію письмової вимоги (претензії) до [PERSON] із повідомленням про причини її вручення; розрахунок кредитної заборгованості; копію кредитного договору №AG3627484 від 24.06.2019, укладеного між [PERSON] та ТОВ « ФК ДІНЕРО». у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандульського Дмитра Сергійовича копію кредитного договору №AG3627484 від 24.06.2019, укладеного між [PERSON] та ТОВ « ФК ДІНЕРО». Ухвалою суду від 21.10.2024 для забезпечення позову зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП [NUMBER], яке проводиться на підставі виконавчого напису №5871 від 17.01.2022, виданим приватним нотаріусом Івано-Франківськогоміського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованості в розмірі 24105,14 грн. Ухвалою суду від 21.10.2024в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду; витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича: засвідчену копію письмової вимоги (претензії) до [PERSON] із повідомленням про причини її вручення; розрахунок кредитної заборгованості; копію кредитного договору №AG3627484 від 24.06.2019, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК ДІНЕРО» та у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Брандульського Дмитра Сергійовича копію кредитного договору №AG3627484 від 24.06.2019, укладеного між [PERSON] та ТОВ « ФК ДІНЕРО». Витребувані докази до суду не надходили. 18.11.2024 представник відповідача засобами поштового зв`язку, які надійшли до суду 22.11.2024 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якій вказав, що не визнає позов та просив відмовити у задоволенні позову. Також надіслав до суду клопотання про зменшення витрат позивачу на правничу допомогу та клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Однак, дані клопотання не прийняті судом, оскільки директор ТОВ «ДЕБТ ФОРС» М. Костюченко не надала до суду документ, що посвідчує її повноваження, тобто право підпису. Крім того, відзив поданий в порушення ст. 191 ЦПК України, до клопотання про поновлення строку на подання відзиву не надано доказів на поважність пропуску такого строку, ухвала про відкриття провадження та прикріплені до неї файли доставлені до електронного кабінету відповідача 21.10.2024 о 21 год. 35 хв. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в позові просили розгляд справи провести у їх відсутність. Представник відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення про розгляд справи у їх відсутність суду не надавав.. Третьої особа - приватний виконавець Брандальський Д.С. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, судові повістка та ухвала суду надіслані на офіційну електрону адресу приватного виконавця , заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинено виконавчий напис 17.01.2022 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №AG3627484 від 24.06.2019, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.12.2019 по 10.12.2021. Сума заборгованості складає 24105,14 грн, а тому числі прострочена заборгованість за сумую кредиту становить 8300 грн., прострочена заборгованість відсоткам та комісією становить 15305,14 грн., за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто із стягувача на користь боржника. Дата набрання виконавчим написом законної сили 17.01.2022. Зареєстровано в реєстрі за №5871. Відповідно до копії постанови про прийняття виконавчого провадження ВП [NUMBER] від 03.07.2023 приватним виконавцем Брандульським Д.С. прийнято до виконання виконавчий напис №5871 від 17.01.2022. Приватним виконавцем Брандульським Д.С. 11.01.2024 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою на підставі ухвали Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27.12.2023 замінено вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал на його правонаступника - ТОВ «Дебт Форс». Постановою про арешт коштів боржника від 17.02.20-22 приватним виконавцем Бершадським С.М. у ВП [NUMBER] накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках що належать [PERSON] в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у розмірі 26838,25 грн. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Оскільки позивач не погоджується із сумою заборгованості, то вказана заборгованість не є безспірною. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Отже, відповідач не надав суду жодного доказу того, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Крім цього, позивач стверджує, що ніяких правочинів, в тому числі кредитних з ТОВ «ВАРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «Дінеро» не укладав . Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому банком нотаріусу кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості має банк при зверненні до нотаріуса. Крім того, у матеріалах справи, що розглядається, відсутні докази того, що був укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Таким чином, нотаріусом або відповідачем не надано суду документів, що нотаріусу надано для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. При цьому, враховуючи те, що позивачем не отримано вимоги, а про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором, позивач дізнався лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, із додатку «ДІЯ» що позбавило позивача можливості виразити свої заперечення з приводу визначеної заборгованості. Однак, приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув, що призвело до передчасного вчинення виконавчого напису. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, встановив, що приватний нотаріус, відповідач на вимогу суду не надали належним чином завірені копії документів (доказів) на підставі яких приватним нотаріусом районного нотаріального округу Київської області був вчинений спірний виконавчий напис від 17.01.2022 №5871; документів, що підтверджують безспірність заборгованості [PERSON] та встановлюють прострочення виконання зобов`язань; обгрунтований розрахунок боргу з процентами річних та пені; письмової вимоги про наявність можливої непогашеної заборгованості з доказами її направлення на адресу позивача; документів нотаріальної справи щодо вчинення спірного виконавчого напису, тому неможливо перевірити про наявність суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, також документи про повідомлення не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису боржника про порушення кредитних зобов`язань, на підставі яких він міг ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору, тому якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які можуть поставити під сумнів або взагалі спростовують безспірність заборгованості між сторонами, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої позивачем квитанцій останній за подання заяви про забезпечення позову сплатив судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп та за подання позову - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. у зв`язку із задоволення позову судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. В зв`язку із задоволенням позовних вимог виконавчого напису таким , що не підлягає виконанню підлягають скасування заходи забезпечення позову, які забезпечені ухвалою суду від 21.10.2024. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Постановою ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Разом з тим суд надав оцінку клопотанню представника відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки останній не погоджується з сумою витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень так як до позовної заяви не подано належних та допустимих документів , які б підтверджували оплату правничої допомоги , в тому числі документів, які підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 4000 грн. З приводу зазначеного клопотання суд зазначає, що судом дане клопотання не взято до уваги, оскільки клопотання не прийнято судом в зв`язку з тим, що директор ТОВ «ДЕБТ ФОРС» М. Костюченко не надала до суду документ, що посвідчує її повноваження, тобто право підпису. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав суду: копію договору №04/10-24 про надання правової допомоги від 04.10.2024, в якому в п. 3 зазначено суми гонорару 4000 грн; акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 10.10.2024, та квитанцію до прибуткового касового ордера №10/10 від 10.10.2024 про сплату [PERSON] 4000 грн за договором №04/10-24 про надання правової допомоги від 04.10.2024. Зазначеними документами підтверджується те, що [PERSON] сплатив адвокату Жупинському М.А. за надану правничу допомогу у даній справі 4000 гривень. В акті виконаних робіт вказано, що гонорар сплачений за складання та подання: адвокатських запитів, клопотання про витребування доказів, подання про забезпечення позову та позовну заяву. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання та подання адвокатських запитів, написання позовної заяви та подання її до суду, складання заяв про забезпечення позову та витребування доказів), принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення у відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved