Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення безпідставно утриманих коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3 відсотків річних. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 21.01.2022 старшим державним виконавцем Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі постанови ВМ №00000819 від 04.11.2021 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 08.02.2022 в межах цього виконавчого провадження він сплатив 18950 грн. 15.02.2022 виконавче провадження [NUMBER] закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови ВМ №00000819 від 04.11.2021. 21.01.2022 старшим державним виконавцем придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі постанови ВМ №00000911 від 08.11.2021 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 07.02.2022 в межах цього виконавчого провадження він сплатив 37650 грн. 08.02.2022 виконавче провадження [NUMBER] закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови ВМ №00000911 від 08.11.2021. 21.01.2022 старшим державним виконавцем придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі постанови ВМ №00000590 від 25.10.2021 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 07.02.2022 в межах цього виконавчого провадження він сплатив 18950 грн. 08.02.2022 виконавче провадження [NUMBER] закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови ВМ №00000590 від 25.10.2021. 26.01.2022 старшим державним виконавцем придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі постанови ВМ №00000533 від 25.10.2021 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 14.02.2022 в межах цього виконавчого провадження він сплатив 37650 грн. 15.02.2022 виконавче провадження [NUMBER] закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови ВМ №00000533 від 25.10.2021. Водночас, 22.12.2022 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №761/797/22 скасовані вищезазначені постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Отже, починаючи з 23.12.2022 відповідачем безпідставно утримуються кошти у розмірі 102000 грн., які він сплатив у межах вищезазначених виконавчих проваджень. 22.02.2023 та 13.09.2023 він звернувся до відповідача з заявами про повернення коштів з бюджету, які були залишені без задоволення. Оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 року у справі №761/797/22 були скасовані постанови ВМ №00000819 від 04.11.2021, ВМ №00000911 від 08.11.2021, ВМ №00000590 від 25.10.2021, ВМ №00000533 від 25.10.2021 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, то правові підстави утримання відповідачем сплачених позивачем в якості адміністративного штрафу коштів в розмірі 102 000 грн. відпали. Просив стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] безпідставно утримані кошти у розмірі 102000 грн., 3% річних у розмірі 3394, 63 грн, інфляційні втрати у розмірі 5185, 48 грн та судові витрати. 18.03.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11.04.2024 відповідач подав до суду заяву розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яку суд залишає без задоволення, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. 15.04.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що бюджетним законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів. Натомість, кошти щодо яких позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті, містять суми, які не могли бути отримані та не були отримані відповідачем, оскільки стягнуті з позивача Придніпровським відділом державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у порядку встановленому спеціальним законодавством. У разі перерахування стягнутих за виконавчим провадженням коштів до бюджету Придніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заяву про повернення коштів з бюджету разом з оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, повинен формувати та скеровувати до Укртрансбезпеки платник, а не [PERSON] . Укртрансбезпека здійснює повернення помилко надміру зарахованих до бюджету коштів за заявою суб?єктів господарювання та громадян відповідно до Порядку №787. Водночас, від Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Мініст юстиції (м. Київ) заяви про повернення коштів з бюджету разом з оригінал копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до Укртрансбезпеки не надходило. Щодо застосування статті 625 ЦК України зазначив, що між сторонами не виникало жодних договірних зобов`язань. Стягнення коштів на користь Державного бюджету України здійснювала не Укртрансбезпека, а Придніпровський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Отже, з огляду на поточне коло учасників справи та вищезазначені обставини стаття 625 ЦК України не може бути застосована у спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, судова практика, на яку посилається позивач, також не може бути застосована у даному випадку. Представник позивача адвокат Абросімов С.С. подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються без достатньої правової підстави, певний орган державної влади - Укртрансбезпеку, але це не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна (ст. 1212 ЦК України) виникає з моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його отримання відпала. 17.04.2024 представник позивача адвокат Абросімов С.С. подав до суду заяву, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 та витрати на правничу допомогу у розмірі 36000 грн. 29.04.2024 відповідач подав до суду заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, просив відмовити в їх стягненні. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.09.2022 у справі №761/797/22 відмовлено [PERSON] у задоволенні адміністративного позову до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі №761/797/22 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2022, ухвалено нове судове рішення, яким скасовані постанови серії ВМ № 00000497 від 22.10.2021, ВМ № 00000533 від 25.10.2021, ВМ № 00000590 від 25.10.2021, ВМ № 00000819 від 04.11.2021, ВМ № 00000911 від 08.11.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили 22.12.2022 та в касаційному порядку не оскаржувалася. 07.02.2022 в межах виконавчого провадження [NUMBER] [PERSON] сплатив 37650 грн, одержувач Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Київ, що підтверджується копією квитанції №1803575 від 07.02.2022. 07.02.2022 в межах виконавчого провадження [NUMBER] [PERSON] сплатив 18950 грн, одержувач Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції м. Київ, що підтверджується копією квитанції №1803582 від 07.02.2022. 08.02.2022 в межах виконавчого провадження [NUMBER] [PERSON] сплатив 18950 грн, одержувач Придніпровський ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), що підтверджується копією квитанції №0.0.2448874560.1 від 08.02.2022. 08.02.2022 старшим державним виконавцем придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазоренком Є.Ю. закінчено виконавче провадження [NUMBER], яке було відкрито на підставі постанови серії ВМ №00000911 від 08.11.2021 про стягнення з [PERSON] на користь держави 34000 грн., на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». 08.02.2022 старшим державним виконавцем придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазоренком Є.Ю. закінчено виконавче провадження [NUMBER], яке було відкрито на підставі постанови серії ВМ №00000590 від 25.10.2021 про стягнення з [PERSON] на користь держави 17000 грн., на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». 14.02.2022 в межах виконавчого провадження [NUMBER] [PERSON] сплатив 37650 грн, одержувач Придніпровський ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ), що підтверджується копією квитанції №0.0.2456514777.1 від 14.02.2022. 15.02.2022 старшим державним виконавцем придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитарем В.О. закінчено виконавче провадження [NUMBER], яке було відкрито на підставі постанови серії ВМ №00000533 від 25.10.2021 про стягнення з [PERSON] на користь держави 34000 грн., на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». 15.02.2022 старшим державним виконавцем придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитарем В.О. закінчено виконавче провадження [NUMBER], яке було відкрито на підставі постанови серії ВМ №00000819 від 04.11.2021 про стягнення з [PERSON] на користь держави 17000 грн., на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». 25.02.2023 [PERSON] надіслав до Державної служби з безпеки на транспорті заяву про повернення коштів з бюджету, в якій просив підготувати подання до Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві про повернення йому помилково сплаченого штрафу за постановами ВМ №00000816 від 04.11.2021, ВМ №00000911 від 08.11.2021, ВМ №0000590 від 25.10.2021, ВМ №00000533 від 25.10.2021, у зв`язку з їх скасуванням постановою Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2022 у справі №761/797/22. 18.09.2023 [PERSON] повторно надіслав до Державної служби з безпеки на транспорті заяву про повернення коштів з бюджету. 13.10.2023 Державна служба з безпеки на транспорті відмовила у задоволенні вищезазначеної заяви, зазначила, що при підтвердженні перерахування коштів до бюджету Придніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та у разі направлення зазначеним відділом державної виконавчої служби до Укртрансбезпеки заяви про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, складеної відповідно до вимог Порядку, та засвідчених належним чином всіх необхідних документів про підтвердження сплати коштів до бюджету, Укртранспбезпека розгляне її у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (пункт 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, далі - Положення). Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (підпункт 3 пункту 4 Положення). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (див. постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (пункт 21), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 15 лютого 2022 року у справі № 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.16) і № 922/1830/19 (пункт 7.1), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)). Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.17) і № 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55)). Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 38)). Отже, те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються там без достатньої правової підстави, певний орган державної влади - Укртрансбезпеку - не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанову про застосування штрафу та забезпечив стягнення останнього до бюджету. Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема Укртрансбезпекою, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача. Публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі №761/797/22 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2022, ухвалено нове судове рішення, яким скасовані постанови серії ВМ № 00000497 від 22.10.2021, ВМ № 00000533 від 25.10.2021, ВМ № 00000590 від 25.10.2021, ВМ № 00000819 від 04.11.2021, ВМ № 00000911 від 08.11.2021 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП Кошти, які позивач сплатив на виконання цих постанов у загальному розмірі 102000 грн. до бюджету, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної суми стосуються захисту майнових прав позивача. У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України). Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України). Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека. За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом України (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду). Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку № 787. Відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, (далі Порядок № 787), на який посилається у своєму відзиві відповідач, платник має право звернутись до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету, із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету, із обов`язковим зазначенням у ній інформації у визначеній Порядком послідовності. У разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви. Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції. Однак, грошові кошти, перераховані до бюджету на підставі постанов про застосування такого стягнення, які надалі апеляційний адміністративний суд скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21. З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду на момент сплати позивачем штрафу були юридичні підстави для таких платежів, а саме чинні постанови у справі про адміністративне правопорушення та відкриті виконавчі провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково або надмірно. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням про визнання скасування таких постанов відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету, оскільки сплачена позивачем сума штрафу в загальному розмірі 102000 грн. не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. На ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК. Так, згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом положень ст. 1212 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді коли первісно така підстава існувала, але у подальшому відпала. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 5185,48 грн. та 3% річних в розмірі 3394,63 грн., суд відзначає наступне. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Отже, правова підстава, за якої державою було набуто кошти у загальній сумі 102000 грн, відпала з наступного дня після дати набрання законної сили постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі №761/797/22, тобто з 23.12.2022. Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних втрат в розмірі 5185,48 грн. та 3% річних в розмірі 3394,63 грн. підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з державного бюджету підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення. Щодо судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 36000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копія ордеру на надання правової допомоги від 08.02.2024 Серії АІ № 1545097, копія платіжної інструкції №44811363SB від 11.01.2024 на суму 36000 грн., копія акту приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 25.03.2024 на суму 36000 грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.04.2015 Серії КС № 5332/10, копія договору від 10.01.2024 про надання правової допомоги №10/01/2024-01 та платіжні інструкції від 13.02.2022 та 28.06.2023. Так відповідно до приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 25.03.2024 позивачу було надано послуги на загальну суму 36000 грн. Суд звертає увагу, що відповідно до платіжної інструкції №44811363SB від 11.01.2024 не можливо встановити платника, оскільки у рядку платник зазначено Інші платежі (у Т.Ч. за послуги зв`язку, радіоточку, домофони, кабельне телебачення, тощо), а тому вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 36000 грн. не можуть бути відшкодовані позивачу, оскільки згідно наданого платіжного документа вбачається, що позивач таких витрат не мав.

Outcome: approved