Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У жовтні 2024 із позовом до суду звернувся [PERSON] , який просив стягнути з державного бюджету України на користь [PERSON] кошти в загальній сумі 66 990,99 грн., в тому числі: 3 % річних - в сумі 26 542,05 грн., інфляційне збільшення - в сумі 40 448,94 грн. Мотивував заявлені вимоги тим, що 08.11.2022 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області залишеним без змін Верховним Судом стягнено з Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 750400 грн. та судові витрати у сумі 10083,31 грн. Рішення суду виконано лише 29.08.2024. У зв`язку із невчасним виконанням рішення суду позивач просить стягнути 3% річних в сумі 26 542,05 грн та інфляційне збільшення - в сумі 40 448,94 грн в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 08.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Судом вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач Вінницька обласна прокуратура надала відзив у якому проти позову заперечила. Вказувала на те, що вона є неналежним відповідачем, адже не має компетенції, встановленої законом, для виконання рішення суду про стягнення моральної шкоди за рахунок Державного бюджету, не несе відповідальності за його несвоєчасне виконання. Відповідач Держана\~казначейська служба\~України надала\~відзив на\~позов у\~якому також\~проти позову\~заперечила.\~Вказала на\~те,\~що дійсно\~на виконанні\~в Головного\~управлінні Держана\~казначейська служби\~у Вінницькій\~області перебувало\~рішення суду\~про стягнення\~моральної шкоди\~у сумі\~750400\~грн.\~Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» за\~КПКВК 3504030\~передбачено бюджетні\~призначення у\~розмірі 150\~мільйонів гривень.\~Станом на\~дату надходження\~виконавчого листа\~на виконанні\~в КПКВК\~3504030\~перебували судові\~рішення на\~загальну суму\~понад 238\~мільйонів гривень,\~які надійшли\~на виконання\~раніше.\~Казначейство здійснило\~списання коштів\~на рахунок\~позивача 29.08.2024\~у порядку\~черговості надходження\~виконавчого документа.\~Державний бюджет\~України (ані\~за КПКВК\~3504030,\~ані за\~будь -\~якою іншою\~бюджетною програмою)\~не передбачає\~асигнувань для\~виплати інфляційних\~втрат та\~трьох процентів\~річних за\~стверджуване «прострочення»\~виконання рішення\~суду про\~відшкодування шкоди\~Державою. Можливість списання (стягнення) з державного бюджету будь-яких інших видів виплат законодавством про виконання судових рішень не визначена. Позивач надав відповіді на відзиви й яких зазначив, що у відзиві органу прокуратури відповідач вказав на те, що він не наділений компетенцією виконання рішення про стягнення моральної шкоди, проте предметом розгляду є стягнення 3 % річних та інфляційне збільшення, також належним чином не спростовано заяву по суті. У відповіді на відзив до Держаної казначейської служби України зазначив, що відповідачем не спростовано аргументів позовної заяви в частині щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити із підстав наведених у позові. Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури проти позову заперечила, підтримала позицію викладену у відзиві. Представник Держаної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши надані докази встановив, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2022 стягнено з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду в сумі 750400 грн, а також судові витрати в сумі 10083,31 грн. Вказане рішенням постановами Вінницького апеляційного суду та Верховного Суду залишено без змін. На виконання рішення суду Вінницьким міським судом Вінницької області позивачу видано виконавчий лист 15.02.2023. 21.02.2023 [PERSON] звернувся до Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області із заявою про прийняття виконавчого листа та перерахування коштів. У січні 2024 стороною позивача надано запит про етап виконання виконавчого листа, на що Держана казначейська служба України повідомила, що списання коштів державного бюджету здійснюється за черговістю надходжень рішень. Повідомило, що зміна черговості не передбачена, а несвоєчасному перерахуванню коштів заважає недостатнє фінансування бюджетної програми. У серпні 2024 на рахунок позивача надійшли кошти у сумі 752878,48 грн на виконання рішення суду. Державна казначейська служба України неодноразово зверталася до Міністерства фінансів України з повідомленням про недостатність фінансування та наявність невиконаних рішень суду про стягнення коштів. Та просила збільшити у 2024 бюджетні призначення за КПКВК 3504030 у передбачений бюджетним законодавством спосіб. На що Міністерство фінансів України надало відповідь, що головним розпорядником бюджетних коштів за КВК 350 «Міністерство фінансів України» бюджетні призначення на 2024 рік розподілено повністю, тому вишукати додаткові асигнування для Казначейства немає можливості. Загальний розмір інфляційних втрат розрахованих з 25.06.2023 по 28.08.2024 становить 40448,94 грн, а сума трьох відсотків річних за вказаний період становить 26542,05 грн. Відповідно до статті 1 Закону № 4901-VI цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання. Цей Закон не обмежує поширення дії статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливості , які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи божник. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її риси застосовуються лиш до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами. За змістом частини першої статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 35 Порядку № 845 (розділ "Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам") Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. За пунктом 36 Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Суд погоджується, що недостатність бюджетних коштів чи їх відсутність не звільняють державу від обов`язку належним чином виконати судове рішення, яке набрало законної сили. Подання ж відповідачем Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до п. 39 Порядку №845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення. Водночас у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду України у рішенні № 686/7081/21. У справі установлено, що судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, у зв`язку з виконанням якого виник цей спір, ухвалено на підставі положень статті 1176 ЦК України - шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Також установлено, що заява подана позивачем до Головного управління\~Державної казначейської\~служби у\~Вінницькій області про стягнення коштів, разом із пакетом документів, відповідно до вимог 21.02.2023. Кошти сплачено лише 29.08.2024. Тому, грошову компенсацію за невиконання грошового зобов`язання слід обраховувати, починаючи з 25.06.2023 року по 28.08.2024 року з розрахунку 431 дні та розмір трьох відсотків річних становитиме 26542,05 грн, сума інфляційних нарахувань за вказаний період складатиме 40448,94 грн. З огляду на вище зазначене суд задовольняє позовні вимоги та стягує вказані суми. Судом встановлено, що саме відповідач Державна казначейська\~служба України вчасно не виконавши рішення суду порушила права позивача, які підлягають захисту. Суду не вдалося встановити, яким чином Вінницькою обласною прокуратурою порушено права позивача у вказаній справі. Тому відповідач Вінницька обласна прокуратура є неналежним відповідачем, з огляду на це суд відмовляє у частині позовних вимог до неї. У силу статті 141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судові витрати які він поніс у зв`язку зі зверненням до суду у сумі 6211,20 грн, що включає в собі витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved