Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

25\~січня 2024\~року представник [PERSON] адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна звернулась з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якій просила визнати за [PERSON] права власності на 1/2 частки квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,69 кв. м. Кропивницького. Представник [PERSON] адвокат Міхальова Вікторія Вікторівна свою позовну заяву обґрунтовує тим, за час шлюбу на підставі Договору купівлі - продажу від 08 липня 2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 913, за їхнім спільним рішенням на ім`я відповідача, [PERSON] була придбана у власність квартира за номером [ADDRESS] . 13.02.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник та позивач підтримали свої позовні вимоги про що подали до суду заяву. Відповідачка визнала вимоги позовної заяви. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2012 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис за № 8. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2023 року у справі № 404/8264/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис за № 8 був розірваний. На підставі Договору купівлі - продажу від 08 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 913, за їхнім спільним рішенням на ім`я відповідача, [PERSON] була придбана у власність квартира за номером [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат загальною площею 45,69 кв. м, має житлову площу 30,16 кв. м. Відповідно до умов Договору купівлі-продажу квартири, на купівлю вказаної в цьому договорі квартири дана згода чоловіка покупця - [PERSON] , підпис якого засвідчений на заяві в установленому законом порядку. Право власності на ім`я [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 08 липня 2017 р. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.07.2017 р., Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 6774035101, Номер відомостей про речове право : 21293641. Таким чином придбана у шлюбі квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності, співвласниками якої виступають [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Звіту про оцінку від 15.01.2024 р., виготовлену суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] (Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 4705 від 16.12.2006 р., видане ФДМ України і Навчально-консалтинговим центром «Експерт-Л»,Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 5107 від 18.01.2007 р.) ринкова вартість об`єкта нерухомого майна за адресою : [ADDRESS] складає 441\~300,00 грн. Так, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з врахуванням зазначених норм, оскільки сторони не можуть досягнули самостійної згоди щодо поділу майна, суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином, а саме: поділу спільного майна подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частки квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та залишити у власності [PERSON] права власності на 1/2 частки квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,69 кв. м., має житлову площу 30,16 кв.м. З врахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позовної заяви представника [PERSON] адвоката Міхальової Вікторії Вікторівни підлягають задоволенню. Оскільки відповідачки визнала позовні вимоги тому суд стягує с неї судовий збір в розмірі 50% судового збору у розмірі 1103 грн.25 коп. на користь позивача. А другу половину з державного бюджету України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved