Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.07.2024 року звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого господарства ,що розташована на території Колодеженської сільської ради Горохівського району Волинської області, яка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Колодеженської сільської ради, Горохівського району Волинської області 22.02.1995 року №3/5 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Окрім того позивач просила встановити юридичний факт, що Архівний витяг з рішення сесії Колодеженської сільської ради, Горохівського району Волинської області 22.02.1995 року №3/5 виданий на ім`я [PERSON] дійсно належить [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняла позивачка шляхом спільного проживання на момент смерті із спадкодавцем. Проте нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через розбіжність у прізвищі спадкодавця у рішенні сільської ради, а також відсутність правовстановлюючих документів. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 11.07.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін. Витребувано докази. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, проте адвокат Степанюк М.Я. подала до суду письмове клопотання в якому просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в письмовій заяві до суду позов [PERSON] визнає повністю, та не заперечує у його задоволені. Відповідач [PERSON] засобами поштового зв`язку подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи ч.3 ст.211 ЦПК України оскільки всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до п.1, 6 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. З матеріалів справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 травня 1974 року, актовий запис №5. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Однак у архівному витязі з рішення Колодеженської сільської ради, Горохівського району Волинської області 22.02.1995 року №3/5 вказано, що сільська рада народних депутатів вирішила передати у приватну власність земельну ділянку « [PERSON] », «прізвище, ім`я, по батькові, так у документі». Оскільки анкетні дані спадкодавця, окрім прізвища у спірному архівному витязі та документах, що містяться в матеріалах справи збігаються, тому суд має підстави вважати, що архівний витяг з рішення сесії Колодеженської сільської ради, Горохівського району Волинської області 22.02.1995 року №3/5 виданий на ім`я [PERSON] дійсно належить [PERSON] , який помер [INFO] . Розбіжність в написанні прізвища спадкодавця виникли внаслідок помилки, допущеної при оформленні документів. Окрім того, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом раніше встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Довідкою Городищенської сільської ради від 27.06.2024 року №1372 стверджується, що заповіт Гірського ЄМ. у сільській раді не посвідчувався. Спадкодавець до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] та дочкою [PERSON] , 1974 року народження. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі заяви в нотаріальну контору (а.с.12). Документами про родинні відносини стверджується, що позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] (а.с.6, 7). Постановою державного нотаріуса від 19.06.2024 року №02-31/372 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане вище майно у зв`язку з тим, що спадкоємцем не було подано правовстановлюючі документи (а.с.11). Із копії матеріалів спадкової справи №349 до майна померлого [PERSON] встановлено, що його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] подали до Горохівської нотаріальної контори заяви посвідчені 11 березня 2001 року секретарем виконавчого комітету Колодеженської ради народних депутатів, якими ствердили, що їм було відомо про пропуск шестимісячного строку встановленого для прийняття спадщини, та просять вважати такими ,що відмовились від спадщини. Окрім цього, матеріалами вказаної спадкової справи підтверджується прийняття спадщини дочкою [PERSON] та отримання нею свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Встановлено, що на підставі рішення сесії Колодеженської сільської ради, Горохівського району Волинської області 22.02.1995 року №3/5 спадкодавцю було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого господарства (а.с.8). Відповідно до листа відділу №4 Управління надання адміністративних послуг головного управління Держгеокадастру у Волинській області №29-3-0.334-181/14-24 від 10.06.2024 року на території району земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га за [PERSON] не зареєстрована та державний акт не видавався (а.с.13). Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , прийняла спадщину за законом. Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, вважаю, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved