Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , за результатом розгляду якого позивач просить суд: встановити порядок користування кімнатами №5, 6, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною житловою площею 31.4 кв.м., з виділеними в окремі особові рахунки, в наступному порядку: - виділити в користування кімнату № 6, житлова площа кімнати складає 13,3 м2 (основна житлова площа 13,3 м2), [PERSON] ; - виділити в користування кімнату № 5, житлова площа кімнати 5 складає 18,1 м2 (основна житлова площа 18,1 м2) [PERSON] (надалі також [PERSON] /відповідач 1); - залишити у спільному користуванні: кухню площею, санвузел та коридор; зобов`язати віжповідача 2 відкрити окремі особові рахунки для позивача [PERSON] для нарахування плати за отримані житлово-комунальні послуги відповідно з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, з централізованого опалення, з водопостачання і водовідведення, вивезення побутових відходів, що надаються на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виходячи з площі кімнат, якими користуються [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що відповідно до технічного паспорта і розподілу приміщень у квартирі, він фактично користується лише кімнатою № 6 , тоді як відповідачка користується кімнатою № 5 . Незважаючи на це, рахунки за комунальні послуги надходять на позивача, а відповідачка відмовляється оплачувати свою частку. Рішенням суду від 20.02.2023 року (справа №752/413/23) зобов`язало позивача виплатити заборгованість за комунальні послуги, тому він наполягає на розподілі рахунків згідно із фактичним користуванням приміщеннями. Позивач вважає, що розділення особових рахунків допоможе уникнути подальших конфліктів та забезпечить справедливий розподіл витрат. Ухвалою судді від 17.06.2024 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації адреси відповідача 1 направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача 1 про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Крім того, 05.07.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 2, яким представник заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що ордер на житлове приміщення виданий на сім`ю із шести осіб, що ускладнює визначення підстав для розподілу рахунків між сторонами. У матеріалах справи немає доказів того, що в кімнатах проживають виключно позивач і відповідач. Розподіл рахунків є процедурою, яку має виконувати відповідний орган (Комунальний концерн «Центр комунального сервісу»), а не відповідач. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» зазначило, що воно не має повноважень для відкриття окремих особових рахунків. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 06.11.2008 позивачу був виданий ордер № 69 серії А на сім`ю з шести осіб на право зайнятті жилого приміщення жилою площею 31.4. кв. м., яке складається з двох кімнат у комунальній квартирі за адресою [ADDRESS]. Ордер виданий на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.09.2002 р. № 1739 та підписаний начальником Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Відповідно до ордеру склад сім`ї визначений: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Відповідно до плану квартири [ADDRESS] та експлікації даної квартири, квартира складається з 8 житлових кімнат та інших приміщень таких як коридори, кухня, вмивальні, вбиральні та душової загальною площею приміщень у 186,6 кв.м. та житловою площею у 124.9 кв.м. Довідкою про показники об`єкти нерухомого майна від 30.09.2021 № КВ-2021 № 32824 підтверджено показники про загальну та житлову площу зазначені вище. Відомостей про укладення договору найму житлового приміщення матеріали справи не містять. Разом із тим, судом з наданих доказів не встановлено правовий режим квартири [ADDRESS] , тобто чи перебуває квартира в державній чи приватній (спільній/частковій) власності. Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. При цьому необхідно вказати, що ордер на жиле приміщення видавався на 6 (шістьох осіб), однак позивач вирішує питання про встановлення порядку користування виключно з відповідачем 1, не залучаючи до участі інших осіб до участі у справі в якості відповідачів. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Відсутність у матеріалах справи відомостей про укладення договору найму житлового приміщення унеможливлює встановлення судом законності проживання позивача у спірному житловому приміщенні. Ордер на вселення є документом, що підтверджує право особи вселитися у приміщення, однак не регулює прав та обов`язків щодо користування ним. Крім того, судом не встановлено правового режиму квартири [ADDRESS] , зокрема, чи перебуває вона у державній власності, чи у приватній (спільній або частковій) власності. За відсутності доказів про правомірність користування спірним майном, неможливо визначити порядок користування кімнатами, при який просить позивач, а також не залучення до участі у справі осіб, на права та обов`язки, яких могло б вплинути вказане рішення суду, є підставами для відмови у задоволенні вимоги про визначення порядку користування кімнатами. Враховуючи, що вимога про зобов`язання відкрити окремі особові рахунки, є похідною від основної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено, тому похідна вимога задоволенню не підлягає. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed