Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

13.12.2023 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 10 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований 10 червня 2011 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Під час шлюбу народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дітей не має. Діти проживають з матір`ю. Спільне життя з чоловіком не склалося. У сторін виявились різні погляди на життя та на взаємовідносини у родині. Припинені сімейні відносини, та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. При сформованих взаєминах, збереження шлюбу, примирення та спільне проживання неможливе. Діти знаходяться на повному утриманні матері. Позивач стверджує, що відповідач не допомагає фінансово. Наразі він проживає в Києві, отримує постійний дохід і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дітей. У зв`язку з наведеним, враховуючи уточнену позовну заяву, доповнення до уточненої позовної заяви, позивач просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи від дати подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 січня 2024 року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання 09.04.2024 року сторона позивача не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Проте 08.04.2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте повістка повернулася до суду з відміткою АТ «УкрПошта» - «За закінченням терміну зберігання», шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило. В судове засідання 07.05.2024 року сторона позивача не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Проте 06.05.2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте повістка повернулася до суду з відміткою АТ «УкрПошта» - «За закінченням терміну зберігання», шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило. 25 червня 2024 року від представника позивача до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява. В судове засідання 25.06.2024 року з`явилася представник позивача, просила суд відкласти розгляд справи для підготовки доповнень до уточненої позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення про вручення. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило. В судове засідання 07.08.2024 року з`явилася представник позивача, просила суд відкласти розгляд справи для підготовки доповнень до уточненої позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило. 08 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшли доповнення до уточненої позовної заяви. В судове засідання 03 вересня 2024 року з`явилася представник позивача, просила суд не фіксувати судове засідання технічними засобами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило. Позивачем відповідачу були направлення АТ «Укрпоштою» уточнені позовні вимоги, підтвердження їх отримання до суду не надійшло. В судове засідання 15.10.2024 року сторона позивача не з`явилася. 10.10.2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило. В судове засідання 03.12.2024 року з`явилася представник позивача, підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, просила не фіксувати судове засідання технічними засобами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву до суду не надходило. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.\~ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 6\~ст. 128 ЦПК України\~судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст.\~110,\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 10 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видан им Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №165. Під час шлюбу народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що 13 червня 2013 р. складено відповідний актовий запис №475; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що 04 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №897; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що 16 жовтня 2018 року складено відповідний актовий запис №1424. Спору з відповідачем про місце проживання дітей не має. Діти проживають з матір`ю. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося. У сторін виявились різні погляди на життя та на взаємовідносини у родині. Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3\~ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб подружжя, сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. \~Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Також у судовому засіданні встановлено, що діти проживають з позивачкою, яка самостійно здійснює догляд за дітьми, займається вихованням, надає матеріальну допомогу, сплачує орендну плату за житлове приміщення та комунальні послуги. Орендна плата за договором становить 7000 гривень без урахування комунальних послуг. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~Згідно ч. 3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно зі\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1\~ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2\~ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховують при визначені розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993 р., утримання аліментів здійснюється з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержуваної пенсії, тощо. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік»\~прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року становить 2272 гривень, а на дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривень. З огляду на викладене, виходячи з добросовісності та розумності (ч. 9\~ст. 7 СК України), суд вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 тисячі гривень на кожну дитину, що буде відповідати принципу справедливості починаючи від дня подання позову, тобто з 13 грудня 2023 року, і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.\~\~\~ Згідно ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про судовий збір"\~судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Відповідно до пп. 3 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір"\~за подання позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На момент подання позивачем позовної заяви прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений\~ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2023 рік"\~на 1 січня 2023року становить 2684 гривні. Отже, за подачу до суду позовної заяви про розірвання шлюбу сума судового збору становить 1073,6 грн. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,6 грн., виходячи з розміру, встановленого пп. 3 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073,6 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1073,6 грн. (в частині позовних вимог про стягнення аліментів), відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат в цій частині позовних вимог.

Outcome: approved