Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

06.05.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Моськіна С.М., до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 14.01.1991 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом № 1 ЗАГС Голицинський п/с Одинцовського району Московської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 3. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач зазначає, що з січня 2024 року шлюб існує формально, вона та відповідач проживають окремо. Фактично шлюбні відносини припинено оскільки спільне сумісне господарство не ведеться, в них немає спільних інтересів та почуття любові втрачено. Подальше спільне позивача з відповідачем життя як подружжя і збереженням шлюбу буде суперечить їх інтересам Посилаючись на зазначене, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 07.06.2024 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити позов, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.01.1991 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом № 1 ЗАГС Голицинський п/с Одинцовського району Московської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки з січня 2024 року шлюбні відносини між сторонами припинені, за цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення та відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, тому суд дійшов висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved