Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 19.09.2024 надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування поданого позову позивачем зазначено про те, що 27.11.2003 між нею та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, як зазначає позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2017 подружжям набуто у спільну сумісну власність майно, яке підлягає поділу в рівних частках, а саме: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1333495968101. У подальшому, 28.12.2021 рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у справі № 459/2332/21 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. У зв`язку із тим, що між сторонами не досягнуто згоди про порядок, обсяги та будь-який із можливих варіантів поділу спільного майна, позивач вимушена звернутись до суду із відповідною позовною заявою та просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. У позовній заяві [PERSON] просила розгляд справи здійснити за її відсутності та за відсутності представника. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву не скористався. Про причини неможливості з`явитися суд не повідомляв. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Ухвалою суду від 04.12.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Ухвалою суду від 04.12.2024 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 27.11.2003 між позивачем [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб. 28.12.2021 рішенням Червоноградського міського суду Львівської області у справі № 459/2332/21 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Указані обставини підтверджуються копією рішення суду від 28.12.2021 у цивільній справі № 459/2332/21. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям набуто у спільну сумісну власність квартиру, загальною площею 41,2 кв.м., яка знаходиться в багатоквартирному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1333495968101. Указані обставини підтверджуються копією Договору купівлі-продажу від 22.08.2017, копією Витягуз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 95262572 від 22.08.2017, а також копією технічного паспорта на квартиру № 42357. Ринкова вартість двокімнатної квартири, яка розташована цокольному поверсі багатоквартирного будинку, загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно висновку про вартість майна № 160924 від 16.09.2024, становить 1\~098\~000 грн. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із поділом майна подружжя (сімейні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно із ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За змістом ч. 2 ст. 372 ЦК України вбачається те, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, положеннями ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено презумпцію рівності часток у праві спільної часткової власності. Згідно і п. 22, 23, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що між під час перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали у спільну сумісну власність квартиру, загальною площею 41,2 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Указана квартира є спільною сумісною власністю, що презюмується за відсутності доказів про інше. Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження тих обставин, що указана квартира була придбана за його особисті кошти. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц та постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 у справі № 344/5528/22. У зв`язку із тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо поділу майна подружжя із виплатою компенсації позивач просить визначити за нею ідеальну частку власності у квартирі, а саме 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи спір між сторонами щодо поділу майна подружжя, а фактично щодо визначення частки у праві власності на квартиру, яка є спільною сумісною власністю, та обґрунтованості указаної позовної вимоги, суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами наявності у неї права на частку квартири, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування позиції позивача про придбання спірної квартири у спільну сумісну власність під час перебування у шлюбі. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про необхідність визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1333495968101. Розподіл судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивач не просить здійснити розподіл судових витрат.

Outcome: approved