Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позивачка просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини доходів батька щомісячно до припинення дитиною навчання. В обґрунтування позову посилається на те, що з 27.09.2005 року по 27.09.2016 року з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано 16.09.2016 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка навчається у Дніпровському національному університеті імені Олеся Гончара по спеціальності психологія на платній основі без отримання стипендії. Можливості працевлаштуватися у доньки немає, так як весь час витрачає на навчання. Донька знаходиться на повному забезпеченні матері. Батько дитини є працездатним і офіційно працевлаштований, однак добровільно матеріальної допомоги дитині не надає. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву до суду про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 14). Відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання 12.11.2024 та 04.12.2024 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим на підставі ч. 3, 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи (а.с. 21, 27, 28). Третя особа в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 19, 22, 25). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. 04.12.2024 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі (а.с.5). Згідно з довідкою № 497/12 від 20 вересня 2024 року [PERSON] навчається у Дніпровському національному університеті імені Олеся Гончара по спеціальності психологія на платній основі на заочній формі навчання (а.с.9). Вартість надання освітніх послуг складає 18000 грн щороку (а.с.10). Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, що також визначено у ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.08.2018 у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18. При вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 200 СК України, згідно з якою суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином; також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місце його знаходження. Оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що він не в змозі надавати доньці матеріальну допомогу, відсутні відомості стосовно перебування у відповідача інших дітей та непрацездатних членів сім`ї на утриманні, суд вважає за можливе заявлені вимоги про стягнення аліментів задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Враховуючи наведене,

Outcome: approved