Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Представник заявниці адвокат Тивоненко Д.Р., який діє на підставі Договору про надання професійної правничої допомоги №10/02 від 10.02.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 11.06.2024 серії АР №1180345, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.03.2018 серії ЗП №001616, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якій просив: 1) ухвалити додаткове рушення, яким вирішити питання стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу, що були понесені відповідачкою у суді першої інстанції, 2) розгляд справи проводити без участі відповідачки та її представника. Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Рішенням суду від 25.11.2024 відмовлено в задоволенні позовних вимог. Проте, судом не було вирішено питання розподілу судових витрат відповідачки на правничу допомогу. Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи №336/2930/24, суд дійшов до наступних висновків. Згідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Положеннями ч.1 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.\~У разі\~необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Судом встановлено, що 29.03.2024 представник позивач\~ Літвінова\~Т.А.,\~яка діє\~на підставі\~Довіреності №732/20-24\~від 29.12.2023\~(строк\~дії до\~31.12.2024) через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованість за поставлену теплову енергію у нежиле приміщення ІХ підвалу літ.А-5, загальною площею 108,3 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року у сумі 14\~700,15 гривень. Рішенням суду від 25.11.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Інтереси відповідачки [PERSON] протягом перебування цивільної справи в провадженні суду, представляв адвокат Тивоненко Д.Р. Відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на свободу та особисту недоторканність до положень Конституції України (254к/96-ВР), зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (Постанова Верховного Суду у справі №648/1102/19 від 12.02.2020р). Адвокат Тивоненко Д.Р. у заяві просив стягнути з Концерну «МТМ» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу, заявлені у відзиві на позовну заяву. Так, відповідно до вказаного відзиву, відповідачкою було заявлено стягнення витрат на правничу допомогу, зазначених у Акті №7 від 11.06.2024 на загальну суму 13\~500,00 гривень, до складу яких віднесено: - консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, у тому числі: проведення двох зустрічей з Клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих Клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду (3години на суму 3\~000,00грн.); - складання відзиву (подається в Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, позивач - Концерн «МТМ», відповідач - Клієнт про: стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2020 р. по квітень 2021 р. на загальну суму 14 700.15, справа № 336/2930/24 (7 годин на суму 5\~000,00грн.); - складання адвокатського запиту (2 години на суму 1 500,00грн.); - підготовка до подачі позовної до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд», у тому числі: роздрукування позову, добірка та сканування письмових доказів для додавання до позову, завіряння копій документів (2 години на суму 1\~000,00грн.); - представництво інтересів Клієнта у Суді в одному судовому засіданні, незалежно від тривалості засідання та його виду : підготовче чи судове засідання (2\~000,00грн.). На підтвердження\~надання правничих\~послуг,\~адвокатом надано копії Договору про надання професійної правничої допомоги №10/02 від 10.02.2023, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 11.06.2024 серії АР №1180345, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.03.2018 серії ЗП №001616, а також адвокатський запит Вих.08/06 від 08.06.2024, Перелік та вартість послуг адвоката за Договором на суму 27\~500,00 грн., Акт №7 надання послуг до Договору №10/02 від 10.02.2023 про надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що правничі послуги адвокатом Тивоненком Д.Р. Р.Д. надавалися на підставі укладеного 10.02.2023 між Адвокатським бюро «Данила Тивоненка «ПРІОРИТЕТ» та відповідачкою [PERSON] Договору №10/02 про надання професійної правничої допомоги. Відповідно до пункту 1.1. Договору, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту усіма законними методами та способами для захисту та відновлення порушених, оспорюваних та/або невизнаних прав і законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатиш гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати Адвокатського бюро. Згідно п. 1.3. Договору, для належного виконання доручень Клієнта Адвокатське бюро має право представляти інтереси Клієнта перед будь-якими фізичними та юридичними особами (незалежно від форм власності), у судах України, у будь-яких державних органах і установах, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах, органах державної виконавчої служби України, перед приватними виконавцями, з будь-яких питань, що стосуються захисту прав та інтересів Клієнта, без обмеження повноважень Адвоката, у т.ч. з правом підпису будь-яких документів. Відповідно до п. 2.1. Договору, доручення Клієнта і обсяг правничої допомоги (перелік робіт і послуг), що надається Адвокатським бюро, визначається в укладених між Сторонами додатках до цього Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору, Клієнт зобов`язаний: надавати у встановлений Адвокатським бюро строк інформацію і документи, необхідні для виконання доручень Клієнта; своєчасно і у повному обсязі сплачувати Адвокатському бюро гонорар і відшкодовувати понесені ним фактичні витрати при виконанні доручень Клієнта. За час надання правничої (правової) допомоги між Адвокатським бюро та Семенченко А.Ю. було підписано: - Перелік та вартість послуг за Договором від 08.06.2024, відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката склала 27\~500,00грн.; - Акт №7 надання послуг до Договору №10/02 від 10.02.2023, складений 11.06.2024, відповідно до якого вартість наданих на час розгляду справи №336/2930/24 послуг адвоката склала 13\~500,00грн. Доказів сплати відповідачкою вартості отриманих від адвокатського бюро правничих послуг, зазначених в Акті №7 від 11.06.2024 відповідачкою не надано, однак, відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічні правові висновки зазначені у постанові КЦС ВС від 01.11.2022 у справі №757/24445/24-ц (провадження №61-9163св22). Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, Разом з тим, чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи. Системний аналіз норм ст. 137, 141 ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). В постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial