Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

28.03.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, №0633032183/2 від 02.12.2020 року в сумі 84215,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем був укладений електронний договір позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом. Відповідачу був наданий кредит у розмірі 7000,00 грн, строк користування кредитом\~ 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» 11.02.2022 року було укладено договір факторингу №11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у томі числі за договором позики №0633032183/2 від 02.12.2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та боржником [PERSON] . Своєю чергою, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників на користь ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором позики №0633032183/2 від 02.12.2020 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та боржником [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимог до відповідача. Так, станом на 08.03.2024 року, відповідно до розрахунку, заборгованість відповідача становить 188912,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 7000,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 181912,50 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 84215,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 7000,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 77215,00 грн. Також позивач зазначив, що поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. З огляду на викладене вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. 19.07.2024 року відповідач подав до суду відзив на позову заяву, в якому зазначив, що позивач не довів набуття ним права грошової вимоги до [PERSON] за договором №11-02/22 від 11.02.2022 року, оскільки не довів переходу права вимоги від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал», та, відповідно, не довів передання права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр». Тому відповідач вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Також відповідач не погодився із нарахуванням відсотків, посилаючись на те, що навіть, якщо б позивач і мав право звернення до суду із позовом, то сума стягнення за відсотками у розмірі 77215,00 грн не підлягала би задоволенню через незаконність їх нарахування. Оскільки, за твердження відповідача, позивач був вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 14.12.2020 року по 14.01.2021 року (30 днів). Починаючи з 15.01.2021 року позивач не вправі нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Відповідач заперечує і проти стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн, вважаючи такий розмір витрат необґрунтованим, та у разі відмови в задоволенні позову такі покладаються на позивача. 01.08.2024 року позивач подав до суду письмові пояснення по справі про стягнення заборгованості, в яких додатково зазначив, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до боржників, відповідно до договору відступлення права вимоги від 10.01.2023 року №10-01/2023, та надав акт приймання-передавання реєстру боржників до договору факторингу №11-02/22, підписаного ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» 11.02.2022 року. При цьому позивач вказав, що сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання. Позичальник погодився на відповідні умови нарахування відсотків, тому сплата відсотків повинна бути здійснена за фактичний строк користування кредитом. Тому стягувач правомірно та відповідно до домовленостей між сторонами, що викладені у договорі позики, нарахував відсотки в межах дії договору позики. При цьому позивач зазначив, що відповідач у відзиві не спростував доводи щодо недоведеності суми заборгованості за договором позики. Також позивач вважає, що ним правомірно заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу. 06.08.2024 року відповідач подав свої заперечення на клопотання (заяву), в яких також зазначив, що вважає пояснення позивача необґрунтованими. Оскільки на думку відповідача, позивач не довів переходу права грошової вимоги від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал», та, відповідно, від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр». При цьому відповідач наголосив на тому, що вважає безпідставним нарахування відсотків, а вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу такими, що не підлягають задоволенню. 22.08.2024 року позивач подав до суду додаткові письмові пояснення по справі про стягнення заборгованості, в яких підтримав у повному обсязі свої позовні вимоги та вказав, що у відповідача не було будь-яких перешкод для виконання зобов`язань за договором надання позики первісному кредитору. Однак, відповідачем не надано будь-яких доказів щодо погашення заборгованості за договором надання позики ні новому, ні попереднім кредиторам, внаслідок чого утворилась заборгованість у заявленій до стягнення сумі. Відповідач не зробив арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору. Під час судового розгляду справи по суті представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, пояснивши підстави звернення до суду з позовом таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача наголосила на тому, що відповідач не заперечує факт надання йому кредиту, отримав два транші грошових коштів, з яких перший транш у розмірі 1500,00 грн він погасив, а другий у розмірі 7000,00 грн не погасив. Відповідач є військовослужбовцем та звільнений від сплати відсотків, штрафів, пені за прострочення виконання кредитного зобов`язання. Так, позивачу відомо, що з 29.07.2022 року відповідач перебуває на військовій службі. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.05.2024 року було залишено без руху позовну заяву та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. 14.06.2024 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином. Ухвалою суду від 24.06.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 16.10.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової експертизи давності (фізико-хімічної експертизи) в цивільній справі. Ухвалою суду від 02.12.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів в цивільній справі. У судове засідання 02.12.2024 року з`явилась представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та 02.12.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що 02.12.2020 року від ТОВ «Інфінанс» (кредитодавець) до [PERSON] (позичальник) надійшла пропозиція укласти договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0633032183/2 (оферта) та надано кредит згідно з заявкою-анкетою №3383583 від 14.12.2020 року, на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0633032183/2 (далі договір позики №0633032183/2 від 02.12.2020 року). Відповідно до умов договору позики, позичальнику було надано кредит у розмірі 7000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка 638,75% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 3675,00 грн за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом застосовується за умови неналежного виконання умов договору. Максимальна річна відсоткова ставка 1277,5% застосовується за умови неналежного виконання умов договору. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 7350,00 грн за умови неналежного виконання умов договору. Сторони узгодили, що порядок застосування та нарахування процентів за користування кредитом, викладені в п. 7 Правил, з якими був ознайомлений позивач, та які є невід`ємною частиною договору оферти; договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє 3 (три) роки з дня його підписання, а в частині виконання сторонами зобов`язань за даним договором, до його повного виконання (п.7.10). Відповідно до квитанції за сплату №75096040 від 14.12.2020 року, на підтвердження видачі на банківську картку клієнта онлайн-позики, картка платника: [NUMBER] на реквізити одержувача: ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було перераховано 7000,00 грн з призначенням платежу: зарахування 7000,00 грн на картку платника: [NUMBER] . 11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики №0633032183/2 від 02.12.2020 року, що був укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] за договором позики №0633032183/2 від 02.12.2020 року, на користь ТОВ «Коллект Центр». На підтвердження факту відступлення права вимоги за договором позики від 14.12.2020 року №0633032183/2, боржник [PERSON] , від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» позивач надав суду: договір факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року, платіжне доручення від 11.02.2022 року на суму 633175,18 грн, з призначенням платежу від ТОВ «Вердикт Капітал»: оплата згідно з договором факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року; реєстр боржників до договору факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року, в тому числі щодо відповідача [PERSON] (п. 226 реєстру), загальна сума заборгованості 107327,50 грн; нотаріально засвідчені 15.11.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранцовою О.В., копії акту приймання-передавання від 11.02.2022 року Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року як додаток №2 до договору факторингу №11-02/21 від 11.02.2022 року, та акту приймання-передавання від 11.02.2022 року Реєстру Боржників за договором факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року як додаток №4 до договору факторингу №11-02/21 від 11.02.2022 року. Як пояснила представник позивача у судовому засіданні, акт як додаток №4 був укладений та отриманий в паперовому вигляді, а додаток №2 в електронному вигляді. На підтвердження факту відступлення права вимоги за договором позики від 14.12.2020 року №0633032183/2, боржник [PERSON] , від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» позивач надав суду: договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, з додатком №4 акт прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року; реєстр боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, Том №1, в тому числі щодо відповідача [PERSON] (п.507 реєстру), загальна сума заборгованості 188912,50 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11.02.2022 року, складеного ТОВ «Інфінанс», зокрема, вказана сума видачі кредиту [PERSON] : 02.12.2020 року 1500,00 грн, яка 10.12.2020 року була погашена відповідачем, та 14.12.2020 року 7000,00 грн, яка не була погашена відповідачем, відповідно; сума відсотків 100205,00 грн; заборгованість зі сплати відсотків: 100327,50 грн, відповідно. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023 року, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», станом на дату відступлення 11.02.2022 року: заборгованість по основній сумі кредиту становить 7000,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 100327,50 грн; нараховані відсотки, згідно з кредитним договором, дата початку нарахування: 11.02.2022 року, дата кінця нарахування: 09.01.2023 року (включно), відсоткова ставка: 3,5% денних; за період з 11.02.2022 року по 09.01.2023 року (333 днів) нараховані відсотки 81585,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08.03.2024 року, складеного ТОВ «Коллект Центр», станом на дату відступлення права вимоги 10.01.2023 року: заборгованість за тілом кредиту становить\~ 7000,00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 181912,50 грн. Як пояснила представник позивача у судовому засіданні, позивач, з урахуванням принципів розумності, співмірності та пропорційності, звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з позивача: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 7000,00 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» у розмірі 77215,00 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн позивач надав суду копії: договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (адвокатське об`єднання), відповідно до якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором; прайс-листа до договору; платіжної інструкції №413000006 від 09.02.2024 року на загальну суму 52000,00 грн; заявки на надання юридичної допомоги №556, за змістом якої вказані надані послуги, вартість одиниці виміру, їх вартість: надання усної консультації з вивченням документів: за 2 години 4000 грн (вартість за годину 2000 грн); підготовка пропозицій: 1000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду: 12000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду: за 4 години 12000 грн (вартість за годину 3000 грн); витягу з акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року. Відповідно до умов договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п.4.1.). Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати (п.4.2.). Спірні правовідносин між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, №0633032183/2 від 02.12.2020 року в сумі 84215,00 грн. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1\~ст. 205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним\~договором застосовуються положення\~параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом\~1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. В частинах 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд . Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до вимог частин 2, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, позичальник не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень статті 1077 ЦК України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1\~ст. 1078 ЦК України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2\~ст. 1081 ЦК України,\~грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Згідно з положеннями\~ст. 1082 ЦК України,\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до положень ст. ст. 526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням (постанова ВП ВС від 08.11.2019 року №127/15672/16-ц, №14-254цс19). Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, справа №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правової позиції ВС, викладеної у постанові від 18 жовтня 2023 року, справа №905/306/17, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі №489/6398/20 (провадження №61-18279св21) із посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зазначено, що договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Договір факторингу має наступні ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови. З наведеного слідує, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються. Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз викладеного вище вказує, що шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, сторони висловлюють наявність волі для укладання такого договору на погоджених ними умовах, які включать в себе: розмір кредиту; грошова одиниця, в якій надається кредит; строк та умови кредитування. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. За відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є, зокрема, належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором. У разі неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, позичальник не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що під час укладення договору позики від 02.12.2020 року №0633032183/2 сторони узгодили між собою всі істотні умови договору, відповідач підписав договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором та тим самим підтвердив свою згоду з усіма умовами договору позики, в тому числі щодо нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами на користь первісного кредитора ТОВ «Інфінанс». Такий договір вважається укладеним у письмовій формі. Своєю чергою, позивач ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у спірних кредитних правовідносинах після відступлення права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, який підтвердив належними та допустимими доказами факт набуття ним права вимоги до відповідача як боржника за договором позики від 02.12.2020 року №0633032183/2. При цьому суд враховує те, що станом на 10.01.2023 року позивачу було відступлено право грошової вимоги відносно відповідача за договором позики у загальному розмірі 188912,50 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7000,00 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 181912,50 грн. Проте позивач заявляє до стягнення з відповідача заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0633032183/2 від 02.12.2020 року, в загальному розмірі 84215,00 грн, з яких: 7000,00 грн тіло кредиту, 77215,00 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» станом на 11.02.2022 року. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» та такими, що підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Суд враховує те, що позивач довів належними та допустимими доказами факт відступлення права грошової вимоги за договором позики як від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал», та і від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр», що підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні копіями: договору факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року, платіжного доручення від 11.02.2022 року на суму 633175,18 грн, з призначенням платежу від ТОВ «Вердикт Капітал»: оплата згідно з договором факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року; реєстр боржників до договору факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року, в тому числі щодо відповідача [PERSON] (п. 226 реєстру), загальна сума заборгованості 107327,50 грн; нотаріально засвідчені 15.11.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранцовою О.В. копії акту приймання-передавання від 11.02.2022 року Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року як додаток №2 до договору факторингу №11-02/21 від 11.02.2022 року, та акту приймання-передавання від 11.02.2022 року Реєстру Боржників за договором факторингу №11-02/22 від 11.02.2022 року як додаток №4 до договору факторингу №11-02/21 від 11.02.2022 року; договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, з додатком №4 акт прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року; реєстр боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, Том №1, в тому числі щодо відповідача [PERSON] (п.507 реєстру), загальна сума заборгованості 188912,50 грн, відповідно. Тим самим спростовуються доводи відповідача про недоведення позивачем факту відступлення права грошової вимоги від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал», та від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр», відповідно. Тому позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення з [PERSON] заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. З приводу розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові \~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частин 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин 2, 3, 4, 8, 10 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до положень ст. ст. 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова ВП ВС від 16\~листопада 2022\~року у справі №922/1964/21, провадження №12-14гс22). Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа №815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа №826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №922/1163/18). З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду. Аналіз викладеного вище вказує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як, зокрема, захист, представництво. Так, відповідачу була надана професійна правнича допомога Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на стадії підготовки позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, та на підтвердження понесених витрат відповідач надав суду належні та допустимі доказі, які вказують на те, що позивачу була надана професійна правнича допомога адвоката на загальну суму 17000,00 грн, відповідно до умов договору. Проте, таку суму витрат суд вважає неспівмірною, нерозумною, непропорційною складності справи. Оскільки справа є малозначною, та відповідно до заявок на надання юридичної допомоги №556, позивачу були надані послуги з усної консультації з вивчення документів у розрахунку 1 година 1000,00 грн, з підготовки пропозицій у заявленій вартості 1000,00 грн, складання позовної заяви для подачі до суду 3000,00 грн, у загальному розмірі 5000,00 грн (1000,00 грн + 1000,00 грн + 3000,00 грн = 5000,00 грн). Таку вартість наданих послуг суд вважає достатнім, розумним та пропорційним розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд враховує те, що участь у судових засіданнях 16.10.2024 року та 02.12.2024 року брала представник позивача за довіреністю №31 від 03.01.2024 року Муравська О.М. (повірена). Також, з огляду на понесені позивачем витрати зі сплати судового збору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, те, що позивач довів належними та допустимими доказами надання позикодавцем за укладеним договором позики грошових коштів відповідачу, право вимоги за яким було відступлено позивачу, а відповідачем не вчинено дій щодо їх повернення та сплати відсотків, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн, та заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, а у задоволенні іншої частини вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Outcome: partial