Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

24.09.2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Свіденко А.О. звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 31.07.2020 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 375, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітнього сина немає. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що сімейне життя не склалося по причині відсутності взаєморозуміння та внаслідок різних поглядів на життя. Наразі шлюб сторін носить формальний характер, його збереження суперечить інтересам позивача. З січня 2023 року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу розподілено та передано в провадження судді Кулик В.Б. Ухвалою від 24.09.2024 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Свіденко А.О. не з`явилися, представник позивача надіслала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні, проти заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини його неявки суду не відомі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис за № 779 (а.с. 13). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.01.2021 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 83 (а.с. 14). На момент подачі позовної заяви сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси їх спільної малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved