Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася в суд та просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з 04 липня 2015 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду від 21 листопада 2019 року було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вона відновила своє дошлюбне прізвище [PERSON] . Після розірвання шлюбу дочка проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач їй ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав та не брав участі у її вихованні. Рішенням Дубровицького районного суду від 06 квітня 2021 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 грудня 2020 року і до досягнення дочкою повноліття. Починаючи з 2019 року і по сьогоднішній день відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки. Він взагалі не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не відвідує її, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. На даний час аліменти, визначені рішенням Дубровицького районного суду 06 квітня 2021 року, відповідач не платить та злісно ухиляється від їх сплати. Дитина постійно потребує матеріальної допомоги і все це покладається на неї, хоча утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Всім необхідним вона змушена дочку забезпечувати самостійно. За весь цей час відповідач ні разу не поцікавився життям та здоров`ям їхньої дочки, а також її навчанням в школі та її проблемами. Він жодного разу не відвідував батьківські збори та не спілкувався з вчителями з приводу навчання. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток їхньої дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дочки, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. До того ж, відповідач не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умови для отримання дочкою освіти. Вищевказані обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню та утриманню їхньої дочки, не цікавиться її життям та здоров`ям, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Полейко С.П. позовні вимоги підтримали та просили задоволити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився. У поданій заяві [PERSON] (довіреність від 27 вересня 2024 року №07-1313) просить розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування. Вказує, що позиція органу опіки та піклування повністю викладена у висновку органу опіки та піклування від 22 жовтня 2024 року. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 04 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9), який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2019 року розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка відновила дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.12). Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 лютого 2016 року (а.с.10) сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду, 11 травня 2021 року Дубровицьким районним судом Рівненської області видано виконавчий лист (а.с.15). З довідки Дубровицького районного відділу Державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненській області від 15 липня 2024 року №9847 про наявність заборгованості зі сплати аліментів (а.с.16) вбачається, що згідно з матеріалами виконавчого провадження [NUMBER] по виконанню виконавчого листа №949/1510/20 від 11 травня 2021 року, виданого Дубровицьким районним судом Рівненської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , станом на 01 липня 2024 року загальна сума заборгованості зі сплати [PERSON] аліментів становить 130957,60 грн. З наданої Колківським ліцеєм Дубровицької міської ради інформації №286/01-22/24 від 11 липня 2024 року вбачається, що за період двох років навчання дитини [PERSON] в класі батьківські збори та виховні заходи відвідувала лише мама [PERSON] , а за її відсутності бабуся [PERSON] . Батько дитини [PERSON] шкільними справами дитини не цікавився (а.с.17). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] (а.с.18) [PERSON] проживає та зареєстрована в будинку батьків разом зі своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] . Зі слів матері [PERSON] її дочка знаходиться на її повному утриманні та вихованні. [PERSON] , який є батьком дитини, не надає матеріальної допомоги на утриманні дитини, а також не приймає участі у її вихованні та не цікавиться життям та здоров`ям дитини. Як вбачається з довідки №1113 від 23 липня 2024 року, виданої старостою Колківського старостинського округу Н.Жакун (а.с.19) [PERSON] разом з дитиною [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де також зареєстровані її батьки [PERSON] та [PERSON] та брат [PERSON] . Згідно довідки №30 від 19 вересня 2024 року, виданої КНП "Дубровицький ЦПМСД" ДЛА №2, за період з 2019 року по даний час мама [PERSON] приходила з дитиною на прийом до сімейного лікаря без тата дитини [PERSON] , так як тато жодного разу на прийом з дитиною не приходив та не цікавився здоров`ям дитини у сімейного лікаря. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні своєї дитини не приймає, з нею не спілкується і взагалі останні кілька років після розірвання шлюбу з [PERSON] , він дитину не бачив. Дитина проживає з матір`ю, яка повністю утримує дитину, займається її вихованням та розвитком. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 Сімейного кодексу України. Згідно вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не має бажання займатися вихованням та утриманням своєї дитини. У зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням батька брати участь у вихованні та забезпечені матеріального благополуччя дитини, створились умови, які шкодять її інтересам. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З оглянутого в судовому висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 22 жовтня 2024 року (а.с.78) вбачається, що [PERSON] з дочкою [PERSON] проживає в будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 15 липня 2024 року, малолітня [PERSON] перебуває на утриманні матері. За період навчання дитини в Колківському ліцеї Дубровицької міської ради, батько жодного разу не цікавився шкільними справами дочки. Під час бесіди, проведеної в телефонному режимі, [PERSON] сказав, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Всупереч вимогам ст.ст. 150 та 180 СК України, [PERSON] не виконував батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дітей. Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки [PERSON] та сина [PERSON] , не проявляє щодо них батьківської турботи та любові. Поведінка [PERSON] не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дитини. Отже, виходячи із вищевикладеного, у зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням батька дитини брати участь у вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків є факт його свідомої поведінки, оскільки він має реальну можливість виконувати їх, але не вчиняє відповідних дій. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги як доказ висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки такий ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів у суду щодо викладених у ньому обставин, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, та враховує всі докази в сукупності. Статтею 169 СК України передбачено право батьків на поновлення у батьківських правах, не позбавлений цієї можливості і відповідач, якщо змінить своє відношення до дітей, проявить турботу та піклування щодо дочки та сина. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки у судовому засіданні у повній мірі підтверджено факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, не піклується про неї, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, зацікавленості у її долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної квитанції №1366485694 від 29 липня 2024 року (а.с.1) позивачем при зверненні до суду з позовом, сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved