Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позовній\~заяві позивач\~посилається на\~те,\~що 25\~січня 2021\~року приватним\~нотаріусом Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Івано-Франківської\~області Личук\~Т.В.\~вчинено виконавчий\~напис в\~реєстрі за\~№290,\~яким стягнуто\~з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ФК «Еліт\~Фінанс» заборгованості,\~що виникла\~за кредитним\~договором №26/02-2007\~від 15\~лютого 2007\~року у\~сумі 462\~068,18\~грн.\~Вважають,\~що вищевказаний\~виконавчий напис\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає до\~виконання у\~зв`язку з\~тим,\~що виконавчий\~напис вчинено\~з недотримання,\~визначеної Законом\~України «Про\~нотаріат»,\~процедури вчинення\~виконавчих написів\~та з\~порушенням вимог\~ст.ст.\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та п.п.\~3.1,\~3.2,\~3.5\~п.\~3\~глави 16\~Порядку вчинення\~дій нотаріусами\~України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України 22\~лютого 2012\~року №\~296/5,\~зареєстрованого в\~Міністерстві юстиції\~України 22\~лютого 2012\~року за\~№ 282/20595. На момент\~вчинення оспорюваного\~виконавчого напису\~приватний нотаріус\~не мав\~права вчиняти\~напис на\~підставі пункту\~2\~«Стягнення заборгованості\~з підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин» Переліку\~та вчиняти\~виконавчий напис\~на підставі\~кредитного договору,\~укладеного в\~простій письмовій\~формі та\~виписки з\~рахунку боржника.\~Враховуючи те,\~що згідно\~діючої на\~момент вчинення\~оскаржуваного виконавчого\~напису (07.09.2021\~року)\~редакції «Переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів»,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.99\~№ 1172,\~кредитні договори,\~за якими\~боржниками допущено\~прострочення платежів\~за зобов`язаннями,\~не входили\~до Переліку\~№1172,\~адже постанова\~КМУ про\~доповнення вказаного\~Переліку цим\~розділом,\~була визнана\~незаконною та\~нечинною судовим\~рішенням,\~яке набрало\~законної сили,\~а тому\~з врахування\~приписів ст.87\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~нотаріус не\~мав законних\~підстав для\~вчинення оскаржуваного\~виконавчого напису,\~а відтак,\~виконавчий напис\~являється таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~адже нечинні\~акти цивільного\~законодавства не\~породжують прав\~та обов`язків.\~Відтак,\~виходячи з\~положення норм\~чинного законодавства,\~нотаріус взагалі\~не мав\~права вчиняти\~оскаржуваний виконавчий\~напис на\~підставі кредитного\~договору №26/02-2007\~від 15\~лютого 2007\~року.\~На момент\~вчинення приватним\~нотаріусом оскаржуваного\~виконавчого напису\~25.01.2021\~року кредитний\~договір,\~на якому\~вчинено оскаржуваний\~виконавчий напис,\~не входив\~до Переліку\~документів,\~на підставі\~яких вчиняються\~виконавчі написи.\~Оскаржуваний виконавчий\~напис вчинено\~з порушенням\~вимог ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~з пропуском\~встановленого законом\~строку на\~вчинення виконавчих\~написів.\~З оскаржуваного\~виконавчого напису\~нотаріуса вбачається,\~що виконавчий\~напис вчинено\~на кредитному\~договорі №26/02-2007\~від 15\~лютого 2007\~року.\~При цьому,\~як зазначено\~у самому\~виконавчому написі:\~«стягнення заборгованості\~проводиться за\~період з\~26\~серпня 2020\~року по\~22\~жовтня 2020\~року».\~Загальна сума\~заборгованості,\~яка підлягає\~стягненню становить\~462\~068,18\~грн.,\~та складається\~з:\~суми заборгованості\~за кредитом\~-\~169\~600,38\~грн.,\~суми заборгованості\~за відсотками\~за користування\~кредитом -161\~139,63\~грн.,\~суми заборгованості\~за штрафними\~санкціями -\~131,028\~грн.,\~суми плати\~за вчинення\~виконавчого напису\~-\~300,00\~грн.\~Проте,\~у період\~з 26\~серпня 2020\~року по\~22\~жовтня 2020\~року відповідачем\~не видавалося\~позивачу жодної\~суми кредиту,\~щоб стверджувати,\~що заборгованість\~по тілу\~кредиту виникла\~саме в\~цей період.\~Між позивачем\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «ФК\~«Еліт Фінанс»\~взагалі ніколи\~не укладалося\~жодних кредитних\~договорів.\~Кредитний договір\~№26/02-2007\~від 15\~лютого 2007\~року був\~укладений між\~позивачем,\~ [PERSON] та\~ВАТ «Комерційний\~банк «Надра»,\~строком до\~20\~лютого 2014\~року.\~Згідно п.\~1.4\~Кредитного договору\~№26/02-2007\~від 15\~лютого 2007\~року,\~строк на\~який позичальнику\~надано кредит:\~банк надає\~позичальнику кредит\~строком до\~20\~лютого 2014\~року.\~Згідно п.\~3.3.4\~кредитного договору\~№26/02-2007\~від 15\~лютого 2007\~року,\~кінцевий термін\~повернення кредиту\~-\~20\~лютого 2011\~року.\~Таким чином,\~кредит за\~кредитним договором\~№26/02-2007\~від 15\~лютого 2007\~року надавався\~позивачу строком\~до 20\~лютого 2014\~року,\~при цьому\~кінцевий термін\~повернення кредиту\~визначений договором\~як 20\~лютого 2011\~року (п.\~3.3.4\~Кредитного договору).\~Як вбачається\~зі змісту\~оскаржуваного виконавчого\~напису Публічне\~акціонерне товариство\~«Комерційний банк\~«Надра» 26\~серпня 2020\~року на\~підставі договору\~відступлення нрав\~вимоги за\~кредитними договорами,\~відступило право\~вимоги за\~вищевказаним кредитним\~договором ТОВ\~«ФК «Еліт\~Фінанс».\~Відтак,\~прострочена заборгованість\~за тілом\~кредиту виникла,\~щонайпізніше,\~20\~лютого 2014\~року (п.\~1.4\~Кредитного договору).\~Таким чином,\~право відповідача\~нараховувати відсотки\~за користування\~кредитом,\~припинилося зі\~спливом строку\~кредитування,\~тобто щонайпізніше\~з 20\~лютого 2014\~року.\~Отже,\~право вимоги\~до позивача\~щодо повернення\~кредиту в\~повному обсязі\~та відсотків\~виникло ще\~20\~лютого 2014\~року,\~тобто за\~6\~років 11\~місяців до\~дня вчинення\~оскаржуваного виконавчого\~напису.\~Відтак,\~виконавчий напис\~вчинено нотаріусом\~на стягнення\~заборгованості за\~кредитом,\~з дня\~права вимоги\~якої минуло\~6\~років 11\~місяці,\~тобто більше\~3-х\~років. З оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що стягненню підлягає заборгованість по процентам та штрафним санкціям нарахована в період з 26.08.2020 року по 22.10.2020 року. Відповідач не вправі був нараховувати відсотки та штрафні санкції після закінчення строку кредитування, тобто після 20 лютого 2014 року. Тож, нарахування відповідачем у оскаржуваному виконавчому написі відсотків в період з 26.08.2020 року по 22.10.2020 року є незаконним. На підставі наведеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №290, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , рнокпп: [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», код ЄДРПОУ: 40340222, заборгованості за кредитним договором №26/02-2007 від 15 лютого 2007 року у сумі 462 068,18 грн. (чотириста шістдесят дві тисячі шістдесят вісім гривень 18 копійок). Ухвалою Ужгородського\~міськрайонного суду\~Закарпатської області\~від 30.10.2024 року заяву позивача [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , про забезпечення позову задоволено. До набрання законної сили рішення у цивільній справі №308/17482/24 (провадження №2/308/3567/24) зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65615098, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталієм Ласловичем на підставі виконавчого напису № 290, вчиненого 25.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем. Ухвалою Ужгородського\~міськрайонного суду\~Закарпатської області\~від 30.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 31.10.2024 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що відповідач, визнає позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Та просить зменшити витрати позивачу на правничу допомогу до 1000 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представник подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їхньої участі, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача судове засідання не з`явився, при цьому згідно прохальної частини відзиву просить здійснювати судовий розгляд справи за відсутності представників відповідача. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. в судове засідання не з`явився. Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якої просить розгляд справи проводити без його участі. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25.01.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 290, згідно з яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 462 068 (чотириста шістдесят дві тисячі шістдесят вісім) грн. 18 коп. з [PERSON] , за кредитним договором №26/02-2007 від 15 лютого 2007 року, що складається з: суми заборгованості за кредитом 169600 грн; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом 161139 грн; суми заборгованості за штрафними санкціями 131028 грн; суми плати за вчинення виконавчого напису 300 грн. До матеріалів справи додано копію кредитного договору №26/02-2007 від 15.02.2007, згідно з яким [PERSON] ВАТ КБ "Надра" надано кредит на суму 10820 грн., відсотки за користування кредитом - 13,99%, строком до 20.02.2014 (п.п. 1.1-1.4 договору). На підставі заяви ТОВ ««Еліт Фінанс» про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса оригінал зазначеного виконавчого напису пред`явлено до приватного виконання Закарпатської області Зейкан В.Л., де приватним виконавцем Зейкан В.Л. 01.06.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 65615098), постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 01.06.2021, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.06.2021, постанову про арешт майна боржника від 01.06.2021, постанову про арешт коштів боржника від 08.06.2021, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 08.06.2021. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги не дотриманням принципу безспірності. Відповідно до п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. п. 3.1-3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Надання заявником неповної інформації та документів приватному нотаріусу мало наслідком порушення нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Крім того, стягнення з позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення його про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і він був позбавлений можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умови що: 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року за результатами розгляду касаційних скарг Кабінету Міністрів України та публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 вказана постанова залишена без змін. Таким чином, судом було скасовано п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого встановлювалася можливість здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Великої палати Верховного суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 рішення Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишено без змін. Враховуючи викладене, з 22.02.2017 року законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що у виконавчому написі нотаріуса від 25.01.2021 не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є заборгованістю за кредитним договором. У справі № 645/1979/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц погодилася з висновками апеляційного суду про законність вчинення нотаріусом виконавчих написів, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості боржника перед відповідачем, суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має банк (кредитодавець) при зверненні до нотаріуса. Оскільки безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, то і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус здійснює виконавчий напис, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі, тому за вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що заборгованість була безспірною. З матеріалів даної справи вбачається, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, як і не вбачається безспірність заборгованості, оскільки про безспірність заборгованості можуть говорити докази, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати її розмір; такими документами, на думку суду, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірними. Суд констатує, що відповідачем по справі жодного доказу на підтвердження наявності безспірної заборгованості не надано. При цьому, не вказано і на те, що такі документи існували та відповідно були надані приватному нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису. Суд приймає до уваги наведені твердження позивача, оскільки, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник або позивач як спадкоємець боржника про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з\~постановою № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої\~статті 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Згідно ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зважаючи на досліджені судом письмові докази, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, визнаних відповідачем та добровільності їх визнання. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у\~разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 605,60 грн. та за подання заяви про забезпечення позову 302, 80 грн.

Outcome: approved