Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У жовтні 2024 року позивачі звернулись в суд з позовом до Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаються на те, що [INFO] померла [PERSON] . \~ \~ \~ \~У грудні 2023 року їм стало відомо, що [PERSON] 08 травня 2008 року склала заповіт, яким усе належне їй на день смерті майно заповіла їм [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. Вказують, що після того, як вони дізнались про наявність заповіту, звернулись до нотаріуса з питання оформлення спадщини, однак отримали відмову у зв`язку з пропуском ними встановленого шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини. Тому просять визнати причини пропуску ними строку на подачу заяв про прийняття спадщини поважними та визначити їм додатковий строк для подачі заяв про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Кравчук В.М. подав заяву про розгляд справи у його та позивачів відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач Миролюбненська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності свого представника та про визнання позову. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 травня 2008 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений того ж дня секретарем Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №255, за умовами якого усе належне їй на день смерті майно вона заповіла [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. [INFO] [PERSON] померла. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS] . 14 грудня 2023 року секретарем Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області [PERSON] було виготовлено та видано [PERSON] дублікат заповіту, складеного 08 травня 2008 року [PERSON] , замість втраченого. За письмовими повідомленнями Старокостянтинівської державної нотаріальної контори №56/01-16 та №57/01-16 від 16 січня 2024 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском, визначеного статтею 1270 ЦК України, шестимісячного строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78659611 від 08 жовтня 2024 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України заповітом\~є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою\~статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження №61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у\~постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №591/1271/18, у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №558/381/20. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у\~постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень\~статті 63 Закону України «Про нотаріат»\~в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. Вирішуючи питання про визнання таких причин як необізнаність позивачів про наявність заповіту поважними, суд враховує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, а отже відповідно до статті 63\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус не міг повідомити спадкоємців [PERSON] про наявність заповіту. При цьому, суд також враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, а також те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] не проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не знали про існування заповіту, про наявність якого їм стало відомо лише після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є обґрунтованими. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] пропустили строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин, а саме, через необізнаність про наявність заповіту, а тому їм слід визначити додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved