Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

У серпні 2024 року позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (надалі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС») звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №\~541015387 від 14.02.2021 на суму 75434,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.02.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 541015387 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. 14.02.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 19000,00 грн. на банківську карту відповідача № [NUMBER] . Позивачем зазначено, що згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ " ТАЛІОН ПЛЮС " укладено договір факторингу № 28/1118/01, відповідно умов якого, до фактору за плату відступлено право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 28.11.2019 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ " ТАЛІОН ПЛЮС " уклали додаткову угоду 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 1.12.2020, інші умови договору залишились без змін. 31 грудня 2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/111/-01 текст договору викладено у новій редакції, строк договору продовжено до 31.12.2021. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2022. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №134 від 18.05.2021 до Договору факторингу №\~28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 50 962,00 грн. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. У подальшому ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу №\~05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 75434,00 грн. 17.07.2024 між ТОВ "ФК"Онлайн Фінанс" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» укладено договір факторингу №17/07/24, згідно умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024, від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 75434,00 грн. ТОВ ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» не здійснювали нарахувань за кредитним договором. Відповідач належним чином зобов"язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого на момент подання позовної заяви виникла заборгованість на загальну суму 75434,00 грн., яка складається з наступного: 19000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 56434,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Ухвалою суду від 23.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 03.11.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором 541015387 від 14.02.2021, оскільки кредитний договір укладений 14.02.2021, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28.1.2018, 05.08.2020, 17.07.2024. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунках та довідці є правильними. Представник відповідача зазначив, що позивачем не надані докази перерахування кредитних коштів на картку відповідача. Ураховуючи, що платіжне доручення від 14.02.2021 містить зазначення номеру картки частково № 4102-32XX-XXXX-8678 без зазначення банківської установи, платіжне доручення, за яким здійснено переказ для зарахування на платіжну картку, само по собі не свідчить про отримання відповідачем кредиту в сумі 19000 грн, без інформації від банківської установи про рух коштів по картці відповідача. Проведений позивачем\~розрахунок заборгованості\~не відповідає\~нормам закону\~та долученому\~позивачем договору\~позики.\~ З Договору позики № 541015387 від 14 лютого 2021 року вбачається, що сторони обумовили суму позики в розмірі 19000,00 грн та відсотки за користування кредитом, з розрахунку 0,32 % знижена процентна ставка за день користування. Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 16 березня 2021 року. Сторонами передбачена можливість продовження Дисконтного періоду, застосування різних процентних ставок у випадку неповернення кредиту в установлений строк. Як встановлено із наданого позивачем розрахунку заборгованості від 14.02.2021, відповідачу були нараховані відсотки за користування кредитом за період з 14.02.2021 року по 18.05.2021 року (нараховано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та з 18.05.2021 року до 30.05.2023 року (нараховано ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»), однак вимоги позивача про стягнення із відповідача відсотків за кредитом, нарахованих після спливу строку кредитування (після 16.03.2021), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Розмір суми позики складає 19000,00\~грн тоді як нарахованих відсотків (в межах заявлених вимог) 56434,00 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Щодо заявленої вимоги про стягнення витрат на правову допомоги представником відповідача зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 07.10.2024 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] . У даному відзиві представник позивача зазначив, що укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до виникнення кредитних правовідносин між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] від 14.02.2021 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги за кредитним договором № 541015387 від 14.02.2021 року передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та в подальшому позивачу на підставі Реєстру, який оформлений належним чином. Позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного Кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та перерахування на рахунок Відповідача суми в розмірі 19000,00 грн. В свою чергу, Відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги Позивача не надано. Крім того, представник позивача просив стягнути судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6700 грн посилаючись на додаткові витрати у вигляді підготовки відповіді на відзив. До відповіді на відзив долучено документи, у тому числі детальний розрахунок заборгованості. 16.10.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача, у якому викладені заперечення щодо прийняття детального розрахунку заборгованості з огляду на несвоєчасне подання доказу, наголошено на не доведеності факту відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора та у подальшому. 29.10.2024 до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, у яких викладено перехід прав вимоги відповідно до укладених договорів факторингу, додаткових угод та реєстрів, зазначено, що сутність договору факторингу полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 541015387 від 14.02.2021, укладений 18.05.2021, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже стало існувало, а не було майбутнім, як помилково стверджує Відповідач. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача подав до суду заяву, у який просив розгляд справи здійснити без участі відповідача та представника відповідача. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до\~ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України(далі-ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Долідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що 14.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 541015387 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 19000 грн. Згідно пункту 1.2 договору, кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період). Відповідно до п. 4.2 строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3 та п. 1.7 договору. У пункті 1.3 сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті не обмежена. Згідно п.1.7 сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні\~ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору). У такому разі, зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. З пунктів 1.4, 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 договору вбачається, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, зокрема виключно на період строку визначеного в п.1.2 договору нарахування процентів здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 116,80 процентів річних, що становить 0,32 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним, за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.3. договору за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 389,18 процентів річних, що становить 1,07 процентів, у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку, передбаченому п.1.3 договору, за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів. Згідно Паспорту споживчого кредиту та Графіку розрахунків (Додаток 1) до договору №54101587 від 14.02.2021, кредит виданий на споживчі цілі, сума кредиту становить 19000\~грн., строк кредиту - 30 днів (з можливістю продовження строку), термін платежу - 16.03.2021, тип процентної ставки - фіксована, орієнтовна реальна процентна ставка що базується на припущенні про застосування до взаємовідносин між Сторонами Дисконтної процентної ставки, складає 116,75 процентів річних. Відповідно до п.п. 5-8 Графіку у разі користування Кредитом понад встановлений в п.\~1.2. Договору строк Дисконтного періоду чи у разі продовження строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. Договору, Графік розрахунків наведений в п. 1 цього Додатку втрачає юридичну силу, а оновлений актуальний Графік розрахунків відображається Кредитодавцем Позичальнику в Особистому кабінеті Позичальника (п. 5) У разі настання передбаченої п. 1.4.3. Договору відкладальної обставини, без застосування п.1.4.2 Договору, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по оплаті процентів за встановлений в п. 1.2. Договору строк у розмірі розрахованому за Базовою процентною ставкою, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 28690 грн 00 коп та буде включати в себе: 1) загальні витрати за Кредитом - проценти за користування Кредитом у розмірі 9690 грн 00 коп.; 2) суму Кредиту у розмірі 19000 грн. 00 коп. (п. 6) Орієнтовна реальна річна процентна ставка за Базовою процентною ставкою складе - 620,50 процентів річних (п.7). У період продовження строку надання Кредиту після закінчення Дисконтного періоду проценти нараховуються за ставкою зазначеною в п. 1.7.2. Договору (п. 8). Згідно з п. 1.7.2 Договору з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Як вбачається з заявки на отримання грошових коштів в кредит, платіжного доручення від 14.02.2021, довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі та довідки №07/2024 АТ КБ "Приват Банк" від 12.07.2024, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" переказало на банківську картку [PERSON] № 4102-32XX-XXXX-8678 14.02.2021 грошові кошти в сумі 19000,00 грн згідно договору № 541015387 від 14.02.2021. 28 листопада 2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Пунктом 2.1 договору факторингу передбачено, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. У п.п.1.3 Договору визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, в саме Реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1 Договору). Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1 Договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2). Водночас, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також додаткові угоди до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року: № 19 від 28 листопада 2019 року; № 26 від 31.12.2020 року; № 27 від 31.12.2021 року, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. 28 листопада 2019 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020. 31 грудня 2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали додаткову угоду № 26, згідно з якою сторони визначили, що «право вимоги» - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2021. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022. 03 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було складено та підписано реєстр права вимоги № 134, за яким передані (відступлені) права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №54101538 від 14.02.2021 на загальну суму 50962,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", за кредитним договором № 541015387 [PERSON] 14.02.2021 видано гроші в сумі 19000,00 грн. строком на 30 днів. Сплачено 16.03.2021 1824, 00 грн, 18.04.2021 15, 00 грн, всього 1839 грн. З 14.02.2021 по 18.05.2021 нараховано по тілу кредиту в сумі 19000,00 грн, проценти 33\~801,\~00 грн, з урахуванням сплат, заборгованість з відсотків складає 31\~962 грн. 05 серпня 2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до п.8.2 якого строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору, та закінчується 04 серпня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Предметом цього Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку (п.4.1.). Водночас, на підтвердження переходу права вимоги позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги. У подальшому ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали низку додаткових угод №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 75434,00 грн. Відповідно до складеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» розрахунку заборгованості за період з 18.05.2021 по 13.07.2021, за кредитним договором № 541015387 14.02.2021 станом на 30.05.2023 у позичальника наявна заборгованість у розмірі 75434,00 грн, з яких: за тілом кредиту - 19000 грн, за процентами 56434 грн 17.07.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та надалі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 17/07/24 відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №\~17/07/24 від 17.07.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 75434,00 грн Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 541015387 14.02.2021 з [PERSON] загальна сума заборгованості становить 75434,00 грн, з яких: за тілом кредиту - 19000 грн, за процентами 56434 грн Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст. 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи\~споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів . Частиною 1 статті 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 105 5ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, частинами 1,2статті 207ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 3Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, суд встановив, що договір №541015387 від 14.02.2021 укладений у формі електронного документу з електронними підписами сторін між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та позичальником [PERSON] про надання кредиту, є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України, а також ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Статтею 512 ЦК України\~визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1ст. 519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Суд зазначає, що матеріали справи не містять повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення останньому такого повідомлення за договорами факторингу. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Наведені норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1ст.203ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514ЦКУкраїни\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). У справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача [PERSON] переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС». Водночас, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018, а так само на час укладення додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №\~28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою сторони визначили, що «право вимоги»\~права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому; на час укладення 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» договору факторингу № 05/0820-01, та укладення 21.10.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» додаткової угоду № 25 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до якої сторони договору визначили, що «Борг» означає суми грошових коштів, які підлягають оплаті клієнту боржниками за умовами кредитних договорів, строк оплати яких настав на момент переходу прав вимоги до фактора (наявна вимога), а також строк оплати яких настане в майбутньому (майбутня вимога), боргові зобов`язання [PERSON] за договором № 541015387 від 14.02.2021 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу від 28.11.2018. Отже, між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на час укладення Договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності. Тобто, на момент відступлення права вимоги, необхідною умовою є існування можливості заявити в майбутньому таку вимогу (існування кредитного договору тощо). Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу. Так, розділом 3 Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 визначено «Фінансування та порядок розрахунків». Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо. Згідно з п.3.1.2 фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог. А пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений в пункті 12 цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта. Отже, позивачем не доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідача за договором №541015387 від 14.02.2021. З урахуванням викладеного, суд вважає, що у ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором №541015387 від 14.02.2021 в сумі 74434 грн, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до положеньст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed