Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

\~ [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати його бабу [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його опікуном останньої, посилаючись на те, що [PERSON] страждає на психічний розлад, має діагноз ДЕП з помірно вираженою вестибулопатією внаслідок ЦАС III ступеню, деменцію, внаслідок чого вона не здатна до самообслуговування, має обмежену здатність до орієнтації та спілкування, не може контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 04.04.2024 року у справі було призначено судово-психіатричну експертизу для вирішення питання чи страждає [PERSON] на психічний розлад, чи здатна вона усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та чи може з`явитися в судове засідання та особисто дати пояснення по суті справи, провадження по справі зупинено. 01.07.2024 року провадження поновлено та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Безугла І.С. подану заяву підтримали. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Тетіївської міської ради у судове засідання не з?явився, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення заяви не заперечує. Представник [PERSON] адвокат Неживок І.В. в судовому засіданні при вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, представника заявника та представника особи, відносно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, дослідивши письмові докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. В судовому\~засіданні встановлено,\~що [PERSON] , яка є бабою заявника, має діагноз ДЕП з помірно вираженою вестибулопатією внаслідок ЦАС III ступеню, деменцію, внаслідок чого вона не здатна до самообслуговування, страждає на постійні втрати пам`яті, має обмежену здатність до орієнтації та спілкування, не може контролювати свою поведінку та потребує постійного стороннього догляду, дезорієнтована в просторі, що підтверджується поясненнями заявника, копією свідоцтва про народження матері заявника серії [NUMBER] від 18.09.1969 року (а.с. 8), копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] від 29.12.1988 року (а.с. 9), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.09.1987 року (а.с. 10), копією довідки № 111 від 03.08.2023 року виданою КП КНП «Тетіївський ЦПМСД «Тетіївської міської ради» (а.с. 14) та копією акту обстеження № 64 від 29.09.2023 року (а.с 12). Згідно з\~висновкомсудово-психіатричного експерта КНП Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» № 225-ц від 29.05.2024 року [PERSON] страждає на хронічний розлад органічний розлад особистості та поведінки, як наслідок органічного ураження головного мозку, з церебрастенічним синдромом та когнітивними порушеннями, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, остання за своїм психічним станом не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може бути присутньою в судовому засіданні та давати пояснення по суті справи, але без достатнього критичного відношення до них (а.с. 52-53). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами ЦК України та ЦПК України. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України\~встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (ЦПК в редакції станом на 19.10.2016). Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольовій сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Дослідивши подані до суду медичні документи та матеріали проведеної судово-психіатричної експертизи вбачається, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та на даний час [PERSON] не здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про відсутність абсолютної неспроможності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що є підставою для визнання особи обмежено дієздатною. За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про визнання особи недієздатною задоволенню не підлягає. Щодо вимог заявника про встановлення опіки над [PERSON] та призначення опікуна, суд зазначає наступне. Статтею 41 Цивільного кодексу України передбачено наслідки визнання фізичної особи недієздатною, одним з яких є, встановлення опіки над такою особою. Крім того, положеннями частини 1 статті 60\~ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, заявлені вимоги про встановлення опіки над [PERSON] та призначення опікуном останньої - заявника [PERSON] , є похідними від вимог про визнання особи недієздатною, а тому також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed