Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

19 серпня 2024 року АТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] в якій прохає стягнути із нього заборгованість у розмірі 82251 гривня 88 копійок (а. с. 1-4). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 29 травня 2015 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26258019801035, за яким останній банком надано картку з кредитним лімітом у сумі 6231 гривня, який у подальшому було збільшено до 55600 гривень. Зазначено, що відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином не виконує довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 01 липня 2024 року становить 82251 гривня 88 копійок, яка складається: із заборгованості за кредитом 55587 гривень 10 копійок, заборгованості за процентами 26664 гривні 78 копійок та заборгованості за комісією 0 гривень. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 годину 00 хвилин 14 жовтня 2024 року (а. с. 47), копія якої надіслана сторонам у справі за вихідним № 22535/24-вих/2/204/3402/24 від 13 вересня 2024 року (а. с. 48). Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, в позові прохала про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі (а. с. 3 на звороті). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належними чином, причини неявки суду не відомі (а. с. 57). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 29 травня 2015 року відповідачка акцептувала пропозицію укладення договору карткового рахунку та договору страхування (оферта), відповідно до якої відповідачці відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , з встановленим лімітом 6231 гривня, строком на 60 місяців, зі сплатою, зокрема, процентною ставкою за користування національним овердрафтом 46% річних, а також комісією за обслуговування кредитної заборгованості за овердрафтом 3% (а. с. 9-11). Вказаний договір підписаний відповідачкою власноручно. 26 травня 2023 року кредитний ліміт на рахунку відповідачки [PERSON] був збільшений до 55600 гривень, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору № 26258019801035 ід 29 травня 2015 року (а. с. 15 на звороті). 02 липня 2024 року позивач звернувся до відповідачки з письмовою вимогою (повідомленням) № КНО-44.2.2/382 про повернення кредитних коштів за кредитним договором, при цьому зазначивши суму заборгованості станом на 01 липня 2024 року у розмірі 82251 гривня 88 копійок (а. с. 13 та на звороті). З наданої позивачем виписки по особовим рахункам відповідачки (а. с. 20 на звороті -35 та на звороті) вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та, частково здійснювала платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту й відсотками за його користування, що в подальшому призводило до автоматичної рекласифікація стандартної заборгованості за основним боргом в прострочену, договірне списання коштів на погашення кредитного договору, автоматичне погашення строкової заборгованості, договірне списання коштів на погашення заборгованості та надходження грошових коштів для погашення заборгованості. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачкою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості у відповідача станом на 01 липня 2024 року включно існує заборгованість у розмірі 82251 гривня 88 копійок, яка складається: із заборгованості за кредитом 55587 гривень 10 копійок, заборгованості за процентами 26664 гривні 78 копійок та заборгованості за комісією 0 гривень (а. с. 16-20). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 20 на звороті 35 на звороті), може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Отже, виписка по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами є підтвердженням чи користувався відповідачка кредитними коштами, якщо користувалася, то в якому розмірі, чи здійснювала повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснювала, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачкою кредитних коштів суму отриманого нею кредиту. Дослідивши надані банком докази, суд вважає, що заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками є таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а відтак позовні вимоги в підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення на користь АТ «ПУМБ» із [PERSON] на підставі кредитного договору № 26258019801035 від 29 травня 2015 року заборгованості у сумі 82251 гривня 88 копійок, яка складається: із заборгованості за кредитом 55587 гривень 10 копійок, заборгованості за процентами 26664 гривні 78 копійок та заборгованості за комісією 0 гривень. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved