Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

09.04.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 165-166, 122, 180-181 СК України. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з нею постійно проживає та знаходиться на повному забезпеченні, утриманні та вихованні її малолітня онука - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24.02.2017). Мати дитини - донька позивачки - [PERSON] , [INFO] , не може виконувати своїх батьківських обов`язків за станом здоров`я - страждає шизотиповим розладом F-21, що підтверджується Епікризом Одеського обласного медичного центру Психічного здоров`я (історія хвороби) №2908/1) її лікування, через хворобу перебуває у постійній апатії, часто тікає з дому, неодноразово проходила стаціонарне лікування в Одеському обласному медичному центрі психічного здоров`я, та у зв`язку з погіршенням свого психічного стану здоров`я не може керувати своїми діями та займатися виховання доньки. Батько дитини [PERSON] , повністю самоусунувся від виховання своєї доньки [PERSON] з моменту її народження. Не забезпечує належних умов для виховання та утримання малолітньої доньки, її життям та здоров`ям не цікавиться, з дитиною не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. У лютому 2022, звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовом про оспорювання батьківства відносно доньки та просив суд виключити з актового запису №1510 про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька, [PERSON] . Проте рішенням Київського районного суду від 27.09.2022 у задоволенні позовних вимог, [PERSON] , відмовлено. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Отже, з народження дитина постійно проживає з бабусею, перебуває на її утриманні і вихованні. Позивач доводить, що з 2016 року батько дитини [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, всі питання щодо утримання і виховання дівчинки вона - бабуся дитини вирішує самостійно. Після розлучення, за твердженням позивачки, відповідач утворив нову сім`ю та виїхав за кордон, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться розвитком та життям доньки, не підтримує з нею ніяких стосунків. У зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В., яка ухвалою від 06.05.2024 року відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання. У підготовчому судовому засіданні 20.05.2024 року позивач [PERSON] підтримала позов та вказала, що має спілкування з представником органу опіки та піклування, але до Служби в справах дітей ОМР з питань, зазначених в позові, на цей час не зверталася. Відповідач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явився, повідомлявся, відзиву на позов або будь-яких інших пояснень чи заяв до суду не направив. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування до суду не з`явилася, письмових пояснень чи будь-яких заяв до суду не направила. Ухвалою від 20.05.2024 суд зобов`язав Службу у справах дітей Одеської міської ради надати проект письмового висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та зобов`язав Київську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 12.06.2024 позивачка [PERSON] надала до суду заяву про зміну предмету позову, в якому просила: - позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; - встановити опіку над малолітньою [PERSON] ; - призначити [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач - батько дитини - ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади - у зв`язку з поданням заяви про відставку - справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Згідно з повторним автоматизованим розподілом справу передано судді Скриль Ю.А., яка ухвалою від 26.08.2024 прийняла цивільну справу до свого провадження та призначила підготовче засідання на 19.09.2024 об 11 годин 00 хвилин. Оскільки ухвала Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 про витребування доказів на даний час не виконана, а питання щодо долучення до матеріалів справи заяви про зміну предмету позову, не розглянуто, суд постановив 27.08.2024 ухвалу, якою зобов`язав Службу у справах дітей Одеської міської ради надати Київській районній адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування проект письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та зобов`язав Київську районну адміністрацію Одеської міської ради як органу опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 04.10.2024 суд задовольнив клопотання позивачки про витребування доказів з Державної прикордонної служби України інформації про перетин державного кордону України та через контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї [PERSON] . 20.11.2024 вирішено питання про закриття підготовчого засідання та перехід до розгляду справи по суті. Позивачка у судовому засіданні 27.11.2024 просила позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав відповідача та призначити її опікуном. Відповідач [PERSON] в судове засідання 27.11.2024 не з`явився, заяв та клопотань до суду не направив. Про проведення судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також судом на офіційному веб-сайті Судової влади розміщувались оголошення про виклик [PERSON] у судові засідання, призначені на 28.08.2024, 19.09.2024, 17.10.2024. Однак відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи: Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та заяву про розгляд справи за відсутності представника, висновок щодо позбавлення батьківських прав підтримала. Дослідивши надані письмові докази і наведені у позові доводи, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. 08 листопада 2002 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем, [PERSON] . Від шлюбу у сторін [INFO] народилася малолітня донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження актовий запис № [NUMBER] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24.02.2017. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Отже, з народження дитина постійно проживає з бабусею, перебуває на її утриманні і вихованні. Позивач доводить, що з 2016 року батько дитини [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, всі питання щодо утримання і виховання дівчинки вона - бабуся - дитини вирішує самостійно. Після розлучення, за твердженням позивачки, відповідач утворив нову сім`ю та виїхав за кордон, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться розвитком та життям доньки, не підтримує з нею ніяких стосунків. У зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним висновком №2739\\01-11 від 12.11.2024 року, затвердженим рішенням Київської рай адміністрації ОМР. Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 29.10.2024 №60, мати дитини [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я, внаслідок тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, Одеського обласного центру медико-соціальної комісії Міністерства охорони здоров`я від 27.05.2024 (серія 12 ААГ №352401, мати дитини [PERSON] , має 11 групу інвалідності. Згідно з направленням від 29.10.2024 №6679-1208-8375-0578, Комунального некомерційного підприємства «МПД» ОМР, [PERSON] направлено на стаціонарне лікування у закладі з надання психіатричної допомоги. Відповідно до характеристики, наданої сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 12.06.2024, посвідченою ТОВ «Чорноморський», [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком, донькою та онукою. Характеризується виключно з позитивного боку. В квартирі чисто охайно, у дитини є своя кімната, яка обладнана усім необхідним для проживання та навчання. Батько дитини [PERSON] , своїх батьківських обов`язків не виконує, за даною адресою не з`являється. Згідно з довідкою про доходи, наданої Центральним об`єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком. Відповідно наданої інформації, Одеського ліцею №86 від 27.09.2024 №01-18-321 малолітня [PERSON] , навчається в учбовому закладі з 1 класу, уважна, активна, всебічно розвинена, займається танцями, вихована, ввічлива. Належну увагу до виховання дівчинки приділяють дід та баба. Батько дитини не займається вихованням дитини до школи не приходить, життям дитини не цікавиться. У вільній бесіді з працівниками органу опіки та піклування Київської рай адміністрації, [PERSON] розповідала, що проживає разом з дідом, бабкою та мамою, зазначила, що її вихованням займається дід та бабуся, батька вона не знає та ніколи не бачила. На підтвердження позову [PERSON] також посилається на такі докази: -свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24.02.2017, -картку платника податків [PERSON] № [NUMBER] , -паспорт громадянки України № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , -картку платника податків [PERSON] № [NUMBER] , -Епікриз 16 відділення, Одеського обласного медичного центру Психічного здоров`я (історія хвороби) №2908/1 [PERSON] , -історію хвороби №3499/1/578 [PERSON] - діагноз шизотиповий розлад F-1, -витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження:12023163480000553 з приводу розшуку [PERSON] , -витяг з реєстру територіальної громади щодо адреси місця проживання [PERSON] , фото про розшук [PERSON] , -копію заочного рішення справа 520/12565/15-ц про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , -копію паспорту громадянки України [PERSON] серії [NUMBER] , -свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] , -картку платника податків [PERSON] № [NUMBER] , -лист Служби у справах дітей від 25.06.24 №05/03/6710 про складання проекту висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , 18.04.2016, -копію рішення у справі 947/5615/22 від 27.09.2022 за позовом [PERSON] про оспорювання батьківства, -Епікриз 25 відділення, Одеського обласного медичного центру Психічного здоров`я (історія хвороби) №2018/1 [PERSON] , -оголошення служби у справах дітей у газеті Одеські вісті від 29.08.2024 №35 (5572), стор.3, про виклик [PERSON] , для розгляду питання щодо позбавлення його батьківських прав, -відповідь з Державної Прикордонної служби від 04.10.2024 №947/11822/24, від -7.10.24 №19-68468/18/24, від 09.10.2024 №38503, від 25.10.2024 №40814, від 25.11.2024 №ЕП-3303, -висновок ОПД ОМР від 29.10.2024 №60 щодо стану здоров`я [PERSON] та наявності тривалої хвороби, -висновок Органу опіки та піклування Київської рай адміністрації від 12.11.2024 №2739/01-11 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . -Окрім цього, судом встановлено, що органом опіки та піклування Київської районної адміністрації під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав від органів державної влади отримано відповідну інформацію, зокрема: -згідно з інформацією Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 25.06.2024 №632 ССД/01-29 [PERSON] не зареєстрований на території м. Одеси; -за інформацією ДУ «Одеський слідчий ізолятор» від 25.06.2024 №5/6-11104 [PERSON] у установі не утримується та раніше не утримувався; -відповідно до інформації [INFO] від 15.072024 №943/14678, [PERSON] перебуває на військовому огляду як солдат. У збройних Силах України не служить. Підлягає призову на військову службу під час мобілізації; -за інформацією Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області від 17.09.2024 №60 вх 11346 [PERSON] , в розшуку не перебуває, за базами ІПНП «АМОР» відомості про притягнення особи до кримінальної або адміністративної відповідальності відсутні. Також судом встановлено, що у лютому 2022 року, відповідач [PERSON] звертався до Київського районного суду м. Одеси з позовом про оспорювання батьківства відносно доньки та просив суд виключити з актового запису №1510 про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька, [PERSON] . Рішенням Київського районного суду від 27.09.2022 (справа №947/5615/22) у задоволенні позовних вимог, [PERSON] , відмовлено. Таким чином, позивачкою доведено, що з нею постійно проживає та знаходиться на повному її забезпеченні, утриманні та вихованні малолітня онука - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 24.02.2017). Мати дитини - донька позивачки - [PERSON] , [INFO] , не може виконувати своїх батьківських обов`язків за станом здоров`я - страждає шизотиповим розладом F-21, що підтверджується Епікризом Одеського обласного медичного центру Психічного здоров`я (історія хвороби) №2908/1) її лікування, через хворобу перебуває у постійній апатії, часто тікає з дому, неодноразово проходила стаціонарне лікування в Одеському обласному медичному центрі психічного здоров`я, та у зв`язку з погіршенням свого психічного стану здоров`я не може керувати своїми діями та займатися вихованням доньки, має 11 групу інвалідності. Батько дитини [PERSON] , повністю самоусунувся від виховання своєї доньки [PERSON] з моменту її народження. Не забезпечує належних умов для виховання та утримання малолітньої доньки, її життям та станом здоров`ям не цікавиться, з дитиною не спілкується, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.ч.1,2,6 ст. 12 Закону). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні. 11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки - [PERSON] , [INFO] , проживає окремо, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечує, не спілкується з дитиною, не проявляє належної любові та турботи до доньки, не створює умов для отримання нею освіти. Вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку доньки, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя, підтримки її матеріально. Будь-які об`єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню, утриманню доньки [PERSON] , відсутні. В свою чергу, відповідач не навів суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачкою докази та позовні вимоги взагалі. Відповідно до ч.5, ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦК України опіку або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Outcome: approved