Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

20 листопада 2023 року [PERSON] (далі: позивач) звернулась до [PERSON] (далі: відповідач) з позовом про стягнення за нотаріально посвідченим договором позики від 20.08.2021 заборгованості у сумі 42 390,13 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 15.11.2023, який становить 36,31, 1\~539 185,62 грн., з яких: 40 000 дол. США, що еквівалентно 1\~452 400 грн. - сума основного боргу; 2\~390,13\~дол.\~США,що еквівалентно 86 785,62 грн. - 3 % річних за період з 21.11.2021 по 17.11.2023. Також просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 58 572 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на укладення 20.08.2021 з відповідачем договору позики, відповідно до умов якого відповідач отримала кошти у сумі 959\~499 грн., що еквівалентно 36\~000 доларів США, із зобов`язанням повернення до 20.11.2021 у сумі 40\~000 грн., порушення відповідачем умов договору, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. 26.02.2024 відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позову відмовити за не належністю їй підпису у договорі позики, відсутності згоди чоловіка на укладення договору позики, нарахування позивачем нараховані відсотків всупереч положень п.18 Перехідних положень ЦК України. 07.03.2024 позивачем подана відповідь на відзив, відповідно до змісту якої, вона зазначає, що договір позики нотаріально посвідчений, особи нотаріусом встановлені, згода чоловіка на укладення договору позики викладена у договорі, а відтак, твердження відповідача про неналежність їй підпису у договорі позики від 20.08.2021 та відсутність згоди чоловіка безпідставні. Позивач погодилась із відповідачем щодо періоду нарахування 3% річних, зазначивши, що заборгованість за неналежне виконання зобов`язань відповідачем за період з 21.11.2021 по 23.02.2022 (95 днів) становить 312,32 долари США. 23.04.2024\~відповідачем подані\~додаткові пояснення\~з повідомленнями\~про те,\~що \~22.04.2024\~під час\~перевірки транзакцій,\~виявила квитанцію\~про пересилання\~коштів позивачу\~в рахунок\~виконання умов\~вищевказаного Договору\~позики укладеного\~20.08.2021.\~Надалі вона\~перевірила переписку\~у мессенджері\~Viber\~за період,\~зазначений у\~квитанціях,\~і виявила,\~що з\~позивачем у\~неї дійсно\~укладений відповідний\~договір позики.\~Також згодом,\~вона виявила\~надіслану позивачем\~таблицю виконання\~умов даного\~договору,\~відповідно до\~якої частина\~боргу перед\~позивачем нею\~погашена.\~Квитанція,\~знайдена відповідачем\~22.04.2024\~підтверджує погашення\~нею частини\~боргу.\~За обмеження\~у часі,\~та тим\~фактом,\~що відділення\~банків не\~працюють,\~вона надати\~інші квитанції не може. Дані квитанції надаватимуться нею за першої можливості у найкоротший термін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, також пояснив, що кошти в сумі 8\~000 грн., 7524,80 грн., 8400 грн. які відповідач пересилала позивачу на картковий рахунок, виконання умов даного договору не стосуються, оскільки порядок фіксації розрахунків вичерпно вказаний у тексті договору позики. Поза межами договірних зобов`язань, відповідач, яка вела сумісний бізнес з позивачем, неодноразово позичала у позивача гроші готівкою у незначній кількості на поточні витрати, які повертала, що і доводить надані квитанції, які не стосуються предмету спору. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, не з`явився, причину неявки не сповістив. Відеоконференція із представником відповідача не відбувалась за його перебування у призначений судом час офлайн, тобто не в мережі Інтернет. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 20.08.2021 між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений Договір позики (далі: договір), зареєстрований в реєстрі за №1335. Пунктом 1 договору передбачено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв, без нарахування відсотків, грошові кошти в розмірі 959\~400 грн., що є еквівалентом 36\~000 доларів США за курсом Національного банку України. Передачу грошей здійснено до підписання цього договору. Підписання договору позичальником буде свідчити про факт отримання ним усієї вказаної у договорі грошової суми та про відсутність будь-яких претензій, які б спростовувалися цього питання. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю одержані у позику кошти порядку та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2 договору, зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 20.11.2021. Сторони домовились: якщо на день здійснення платежу офіційний курс, встановлений Національним банком України. змінився порівняно з днем укладення цього договору, платіж здійснюється позичальником відповідно до ст. 533 ЦК України, а саме, в гривні за офіційним курсом, що встановлено Національним банком України на день здійснення платежу у сумі еквівалентній 40\~000 доларів США. Згідно з п.3 договору, сторони домовилися, що позичальник праві повертати позикодавцеві позичену ним суму частинами, а позикодавець зобов`язаний приймати від позичальника грошову суму частинами. Приписами п.4 договору передбачено, що виконання позичальником свого зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Харкові готівкою. Днем повернення позики (її частини) вважається день, у який позикодавцем робиться відповідний напис на примірнику цього договору, або день видання розписки, яку позикодавець надає позичальнику. У разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У відповідно до п.5 договору, після виконання позичальником свого зобов`язання в повній сумі, позикодавець повинен передати позичальнику примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобов`язання. У разі неможливості повернення примірнику цього договору, позикодавець повинен надати письмову заяву про сплату боргу за цим договором, підпис на якій засвідчується нотаріально. У разі, коли позичальник не поверне позичені грошові кошти, у встановлений п.2 строки, позикодавець має право подати цей договір до стягнення, у строки передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріусу (п.7 договору). Відповідно до п.8 договору, у разі відмови позикодавця від отримання повернутих грошей, позичальник вправі передати їх в депозит нотаріуса, що буде свідчити про своєчасне виконання ним умов цього договору. Згідно з п.9 договору, сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню та строк платежу, передане зі зворотнім повідомленням позичальникові. Приписами п.11 Договору передбачено, що позикодавець діє за згодою свого чоловіка, [PERSON] , справжність підпису якого на заяві про надання такої згоди, засвідченого 20.08.2021 [PERSON] , приватним нотаріусом ХМНО за реєстрованим №1333. Позичальник діє за згодою свого чоловіка, [PERSON] , справжність підпису якого на заяві про надання такої згоди, засвідченого 20.08.2021 [PERSON] , приватним нотаріусом ХМНО за реєстрованим №1334. У відповідно до п.13 договору. За згодою сторін зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладення додаткового договору. Таким же шляхом договір позики може бути розірваним. За відсутності домовленості (згоди) питання вирішується у судовому порядку. В такому же порядку (шляхом взаємних домовленостей або ,у разі спору у удовому порядку) вирішується питання, що стосується тлумачення договору , виконання його умов чи визнання недійсним. Відповідно до п.14 договору, усі інші питання, які можуть виникнути із цього договору (в тому числі і межі відповідальності при невиконанні чи неналежному виконанні умов договору ,які не встановлені договором), вирішуються відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовились, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язання. 30.05.2022 відповідач (код платника 1627109586) переказала на картку позивача (код отримувача 99999) грошові кошти в сумі 7524,83 грн. із зазначенням платежу «переказ власних коштів», що підтверджується квитанцією №P24AP24A2307896870C1196 від 30.05.2022. 28.07.2022\~відповідач (код\~платника 1627109586)\~переказала на\~картку позивача\~(код\~отримувача 99999)\~грошові кошти\~в сумі\~8\~400\~грн.\~із зазначенням\~платежу «переказ\~з картки\~ [NUMBER] \~на картку\~ [NUMBER] »,\~що підтверджується\~квитанцією № ECM_P24A96888868D827004 від 28.07.2022, надавач платіжних послуг JSC UNIVERSAL BANK. 01.03.2024\~відповідач (код\~платника 1627109586)\~переказала на\~картку позивача\~(код\~отримувача 99999)\~грошові кошти\~в сумі\~8\~000\~грн.\~із зазначенням\~платежу «переказ\~власних коштів»,\~що підтверджується\~квитанцією № P24AP24A900050141D46648 від 01.03.2024, надавач платіжних послуг АТ КБ ПРИВАТБАНК. З наданої\~відповідачем таблиці\~розрахунків вбачається\~наведення фінансових\~розрахунків з\~рядом осіб,\~позначених як\~« [PERSON] від\~ [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] » за період з 20.08.2021 по 20.07.2023 (а.с.132 зв.бік). Встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження). Формулюючи висновок щодо застосування ч.2 ст. 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Велика Палата\~Верховного Суду\~вже висновувала,\~що зазначення\~судом у\~своєму рішенні\~двох грошових\~сум,\~які підлягають\~стягненню з\~боржника,\~вносить двозначність\~у розуміння\~суті обов`язку\~боржника (див.\~постанову Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~04\~липня 2018\~року в\~справі №\~761/12665/14). Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24) дійшла висновку, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. У частинах 1 та 3 ст.12, частинах 1,5,6 ст.81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що нею у повному або частковому обсязі виконане зобов`язання за договором позики від 20.08.2021. При цьому, суд, квитанції №P24AP24A2307896870C1196 від 30.05.2022, № ECM_P24A96888868D827004 від 28.07.2022, №P24AP24A900050141D46648 від 01.03.2024 за не зазначення призначення платежу «за договором позики від 20.08.2021», не повернення позики готівкою, як то передбачено п.4 договору, відсутності додаткового договору про внесення змін щодо способу повернення позики (переказ на картку), відсутності у договорі позики запису про повернення позики (її частини), розписки позикодавця про отримання позики (її частини), як то передбачено п.4 договору, до уваги не приймає. Надана відповідачем\~таблиця розрахунку\~заборгованості за відсутності доказів узгодження її сторонами договору позики шляхом нотаріального посвідчення, як додатку до договору, підписами сторін договору, часткового погашення відповідачем заборгованості за договором позики від 20.08.2021 не підтверджує. Посилання відповідача про перебування у шлюбі на час укладання договору, необхідність отримання згоди чоловіка на укладення цього договору, безпідставні, оскільки для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, т.я. цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього відсутнє право власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 26 вересня від 2018 року у справі № 713/285/2012 (провадження № 61-10345св18), від 18 листопада 2019 року у справі № 569/7631/15-ц (провадження № 61-1261св18) від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц (провадження № 61-33048св18), № 703/141/23 (провадження № 61-18259св23) від 26.09.2024. Отже, відповідачем не доведено, що передані нею позивачу кошти за квитанціями №P24AP24A2307896870C1196 від 30.05.2022, № ECM_P24A96888868D827004 від 28.07.2022, №P24AP24A900050141D46648 від 01.03.2024 та таблиця розрахунку стосуються саме взаємовідносин за договором позики від 20.08.2021 укладеним між сторонами. За таких обставин, зібраними у справі доказами підтверджено укладення 20.08.2021 між сторонами договору позики, не виконання позичальником умов цього договору, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 40\~000 доларів США, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення 3 % річних. За приписами ст.ст. 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Приписами п.4 договору передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у сумі 2 390,13 дол. США, що еквівалентно 86 785,62 грн. за період з 21.11.2021 по 17.11.2023. Разом з тим, згідно з п.8 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням зазначеного, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про його невідповідність вищевказаним приписам законодавства, за безпідставності нарахування в період воєнного стану, а тому позовна вимога в цій частині підлягає часткову задоволенню у сумі 312, 32 долара США за період з 21.11.2021 по 23.02.2022. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову. Предметом позову є стягнення 42 390,13 доларів США. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір 14.11.2023 в сумі 13\~420 грн. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі ст.6 Закону України «Про cудовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ на 14.11.2023 дорівнював 36,16 грн. Як підсумок, ціна позову складає 1\~533\~907, 20 грн., 1 % від ціни позову 15\~339, 07 грн. Таким чином, враховуючи, що судовий збір справляється не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивач мав сплатити судовий у сумі 15\~140 грн. Отже, позивачем не доплачений судовий збір в сумі 1\~720 грн. Враховуючи вищевикладене, за часткового задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 720 грн. на користь Держави, та витрати по сплаті судового збору у сумі 12\~677, 89 грн. на користь позивача. Вирішуючи питання про відшкодування заявлених позивачем судових витрат на правничу допомогу у сумі 15 000 грн. та гонорару успіху у розмірі 43\~572 грн., суд зазначає наступне: За приписами ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 141 ЦПК України встановлений порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в т.ч. і витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро, як компенсацію не лише судових, але й інших витрат, (§ 70-72,п. 5.43 постанови). У постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22, Велика Палата Верховного Суду вказала, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. […] У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Таким чином,\~зобов`язання,\~які склалися\~між адвокатом\~та клієнтом,\~зокрема у\~випадку укладення\~ними договору,\~що передбачає\~сплату адвокату\~«гонорару успіху»\~у контексті\~вирішення питання\~про розподіл\~судових витрат не є обов`язковими для суду. Суд повинен оцінювати витрати, що мають компенсуватись за рахунок іншої сторони, ураховуючи, як їх фактичне понесення, так і оцінюючи їх необхідність. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надані договір №25 про надання правової допомоги від 14.11.2023, додаток №1 до договору та ордер серії ВІ №1179479 від 14.11.2024. Пунктом 4.1 договору №25 передбачено, що вартість та строк оплати послуг адвоката встановлюється за домовленістю сторін визначених у додатку 31 до договору, що є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з Додатку №1 до договору, розмір гонорару за надання юридичних послуг (адвокатських) послуг та договором №25 від 14.11.2023 складається з наступних вид послуг: складання претензій та інших досудових документів 1\~675 грн. документ; складання позовної заяви 6\~000 грн.; участь у судовому засіданні 1 інстанції 3\~000 грн.; складання інших процесуальних документів у справі (клопотання, заяви) 3\~000 грн. документ; гонорар адвоката 3 % від суми позову на задоволену суму позовних вимог 1\~200 доларів США в гривневому еквіваленті. Відповідач заперечувала проти витрат на правову допомогу у сумі 15\~000 посилаючись на їх невідповідність критерію розумності та проти стягнення з неї «гонорару успіху» у сумі 43\~572 грн. за недоведеності. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ціну позову та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, відсутність доказів складання претензій та інших досудових документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи, що позов задоволений частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. та відсутності підстав для покладення на відповідача відшкодування гонорару успіху, оскільки він, враховуючи характер спірних правовідносин, не був необхідним у зв`язку з розглядом цієї справи.

Outcome: partial