Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 14 жовтня 2024 року звернувся у суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 березня 2006 року, в якому мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя, що в кінцевому результаті призвело до остаточно припинення шлюбних відносин. З 2018 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Переконаний, що їх сім`я розпалася остаточно. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. За наведеного, просить шлюб розірвати. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав заяву, в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його та позивача участі, що суд вважає за можливе. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій позов визнала та просить розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 березня 2006 року, в якому мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, з 2018 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин та що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин вже довгий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.4, 12, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved