Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

18.10.2024 позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Сікорського М.М., звернувся до суду з наданим позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 20.07.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Грушівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 04. [INFO] у них народився син - [PERSON] . У зв`язку з тим, що сімейне життя не склалося, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.04.2012 шлюб між сторонами було розірвано, а син залишився проживати разом з батьком. [PERSON] змінила своє місце проживання, періодично навідувала сина. Згодом, такі зустрічі з дитиною припинилися. Протягом останніх 7 років належних відносин між матір`ю та дитиною немає. Наразі, [PERSON] має іншу сім`ю, дітей. Матір дитини (відповідачка) не бере жодної участі у вихованні сина, не надає коштів на його утримання та не підтримує будь-якого контакту з сином, не зустрічається з ним, не телефонує, тобто не цікавиться його розвитком, навчанням та станом здоров`я. При цьому, ніхто ніяких перешкод у відповідачці не чинив. За наведених обставин позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 22.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні; призначено підготовче засідання на 02.12.2024 на 09:30 годину; витребувано від органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] 04.11.2024 орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області надав суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Сікорський М.М. до суду не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву з проханням проводити підготовче засідання без його участі та участі позивача. Позов підтримали повністю та просили позов задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася; відзиву суду не надала, проте надала заяву з поханням розглядати справу без її участі та вказала, що позов визнає повністю і проти його задоволення не заперечує. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області до суду не з`явився, письмових пояснень щодо позову не надав, проте надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та просив позов задовольнити. Згідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч.3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч.3 ст. 200 ЦПК України. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який між ними був зареєстрований 20.07.2007 Грушівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 04. Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.08.2008 відділом РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 549 (а.с.15), батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). У зв`язку з тим, що спільне життя не склалося, у 2011 році подружжя [PERSON] припинило сімейні відносини та спілкування. [PERSON] стала мешкати за іншою адресою в [ADDRESS] , а дитина залишилась проживати з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.04.2012, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.18). Після розлучення в інтересах дитини [PERSON] якийсь час навідувала сина та проводила з ним час. Однак, з роками ці зустрічі припинилися. Наразі, [PERSON] має іншу сім`ю та перебуває за кордоном. Протягом останніх 7 років матір дитини (відповідачка) не бере жодної участі у вихованні сина, не надає коштів на його утримання та не підтримує будь-якого контакту з сином, не зустрічається з ним, не цікавиться його розвитком, навчанням та станом здоров`я. Зазначене підтверджується характеристикою, виданою за місцем проживання [PERSON] . 09.09.2024 [PERSON] надавши компетентному органу опіки та піклування відповідну заяву, відмовилася від власних батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] (а.с.14). [PERSON] зареєстрований та мешкає разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.20). Зазначене житло (квартира) належить на праві приватної власності батьку позивача - [PERSON] (а.с.22,23). [PERSON] навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Первомайський фаховий коледж Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова» з 01.09.2023. За час навчання зарекомендував себе з позитивної сторони. Відвідування батьківських зборів, виховання та підтримка здійснюється виключно батьком. Зазначене підтверджується характеристикою, наданою закладом освіти (а.с.21). Наразі, дитина знаходиться повністю на утриманні батька. Приблизно з 2017 року мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не забезпечувала повноцінний догляд, участь у розвитку та навчанні дитини, що не оспорюється відповідачкою, яка визнала позов повністю. Така поведінка відповідачки свідчить про її небажання створювати належні умови проживання, виховання та розвитку свого сина [PERSON] . Згідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області від 01.11.2024, який отриманий судом 04.11.2024, визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України особу може бути позбавлено батьківських прав, якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків та не здійснює батьківського піклування щодо свого неповнолітнього сина [PERSON] : не піклується про його здоров`я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у його вихованні. Відповідно до ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та не здійснюють батьківського піклування, передбачено застосування такої правової санкції, як позбавлення батьківських прав. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки визнання відповідачем позов у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд роз`яснює відповідачці, що відповідно до положень Сімейного кодексу України вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена або на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Outcome: approved