Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

09 травня 2024 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] по [ADDRESS], сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA CERATO» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] . Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року у кримінальній справі № 515/1049/22 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля на дату скоєння ДТП не була застрахована. Потерпіла [PERSON] (матір загиблого) звернулася до позивача із повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач здійснив відшкодування потерпілій витрат на поховання у розмірі 56 676,00 грн та відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника у розмірі 170 028,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, а також на п. 38.2 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу кошти майнового відшкодування у розмірі 226 704,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 травня 2024 року вказану цивільну справу передано на розгляд Саратському районного суду Одеської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2024 року, справу передано у провадження судді Миргород В.С. Ухвалою суду від 08 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у позові просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації проживання, яку повернуто з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, провадження № 14-507цс18, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив не надав, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи. Враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 02 серпня 2020 року по [ADDRESS], сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA CERATO» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] Поліс на автомобіль марки «KIA CERATO» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] станом на 02 серпня 2020 року був відсутній. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року у кримінальній справі № 515/1049/22, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження №12020160000000897 від 03 серпня 2020 закрито. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у заподіянні неправомірними діями шкоди третім особам, не підлягає доказуванню, оскільки встановлена вироком суду, який набрав законної сили і є обов`язковим для суду. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 2020 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за актовим записом № 296 від 06 серпня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Загиблий є сином [PERSON] , про що свідчать копія свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого Саратським райвідділом ЗАГСу 26 січня 1991 року, актовий запис № 57, та довідка, видана Виконавчим комітетом Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 12 серпня 2020 року № 724, згідно з якою [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] ; до складу її сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком. 17 серпня 2020 року [PERSON] , відповідно до ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася [INFO] в с.Спаське Татарбунарського району Одеської області, за участю автомобіля державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої загинув [PERSON] , та подано заяву про виплату їй страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (для батьків) у розмірі 170 028,00 грн (100% страхового відшкодування по втраті годувальника для [PERSON] - матері загиблого [PERSON] ). Відповідно до наказу МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілого [PERSON] , Департаменту фінансів наказано сплатити на рахунок [PERSON] , який згідно із довіреністю від 10 серпня 2020 року, представляє інтереси [PERSON] , шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 170 028,00 грн, визначену згідно з довідкою № 1 від 26 жовтня 2020 року. 27 жовтня 2020 року МТСБУ було виплачено [PERSON] страхове відшкодування по втраті годувальника в розмірі 170 028,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 2543627. Крім того, згідно з копією договору-заказу № 382 від 03 серпня 2020 року та копією квитанції СПД [PERSON] , [PERSON] на поховання сина сплачено загалом 61 000,00 грн. Відповідно до наказу МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілого [PERSON] , Департаменту фінансів наказано сплатити на рахунок [PERSON] , який згідно із довіреністю від 10 серпня 2020 року, представляє інтереси [PERSON] , шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 56676,00 грн. 16 січня 2021 року МТСБУ було виплачено [PERSON] страхове відшкодування на поховання в розмірі 56 676,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №414911. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 4 Постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Підпунктом "а" пункту 41.1. ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Пунктом 27.1. статті 27 цього Закону встановлено, що страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 27.2 статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 1200 ЦК України передбачений перелік осіб, яким належить право на отримання відшкодування втрати годувальника, завданої смертю потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Відповідно до п. 27.4 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Страховик (МТСБУ) здійснює, відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2. ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Так, МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати не надано. Таким чином, враховуючи, що факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув [PERSON] , мав місце, відповідач винний у її вчиненні, прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, проведено виплату потерпілій стороні, розмір збитків підтверджено у ході розгляду справи, суд вважає вимоги позивача про відшкодування шкоди в порядку регресу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки його вина у ДТП є мінімальною та необережною, заподіяна шкода завищена й має бути відшкодована страховою компанією, а не ним, повністю спростовуються наведеними доказами та ґрунтується на невірному тлумаченні правових норм, які регулюють правовідносини у сфері страхування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved