Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 26.04.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Хеппі мігрант» та просить: - встановити факт, що [PERSON] ніколи не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Туристична компанія «Хеппі Мігрант» та не здійснював повноваження керівника даної юридичної особи. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ніколи не писав заяв про прийняття його на роботу до відповідача, не отримував копію наказу про прийняття на роботу, не отримував заробітні плату та не виконував функції директора на безоплатній основі. Позивач взагалі не знав про існування товариства у якому він нібито був директором. [PERSON] з 23.10.2013 зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності, яку здійснює у місті Харків. З метою захисту своїх прав та уникнення настання наслідків , пов`язаних з його перебуванням на посаді директора, позивач звернувся до суду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано судді Косіциній В.В. Ухвалою від 02.05.2023 провадження у справі було відкрите. Ухвалою від 01.06.2023 залучено до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи на стороні відповідача. У результаті розгляду цивільної справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 суд закрив провадження у справі, у зв`язку з тим, що справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача Розенбойм Ю.О. подав апеляційну скаргу в результаті розгляду якої, постановою Одеського апеляційного суду від 07.03.2024 було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2023, справу направлено для продовження розгляду. Справа 18.04.2024 надійшла до Приморського районного суду м. Одеси. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024, справу передано судді Бондарю В.Я. Ухвалою від 23.04.2024 справа прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого засідання на 11.06.2024. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 11.06.2024, розгляд справи було відкладено на 16.07.2024. Розгляд справи у підготовчому засіданні 16.07.2024 відкладено на 15.08.2024, у зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду. Ухвалою від 15.08.2024 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме копію реєстраційної справи ТОВ «ТК «Хеппі Мігрант» та закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.10.2024. Розгляд справи у судовому засіданні 02.10.2024 відкладено на 21.10.2024 внаслідок задоволення однойменного клопотання представника позивача. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 21.10.2024 відкладено на 03.12.2024. У судове засідання 03.12.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Від представника позивача Розенбойма Ю.О. надійшла заява 03.12.2024 про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позицію наведену у позиві підтримав. Згідно ч.7 ст. 14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Відповідач не має зареєстрованого електронного кабінету, сповіщався і засобами електронного поштового зв`язку і шляхом направлення процесуальних документів за місцезнаходженням, однак відзиву не надав. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11 листопада 2021 року [PERSON] через уповноважену особу [PERSON] прийняла рішення №1 створити товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Хеппі Мігрант» (т.1 а.с.22). З форми №2 поданої для реєстрації юридичної особи вбачається, що керівником товариства при державній реєстрації юридичної особи вказано [PERSON] (т.1 а.с.18-21). Згідно листа Державного агентства розвитку туризму України від 06.06.2023, у ТОВ «Хеппі Мігрант» відсутня ліцензія на право провадження туроператорської діяльності (т.1 а.с.63). З копії реєстраційної справи вбачається, що заяву про державну реєстрації, рішення про створення товариства, його статут створено 11.11.2021 [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 09.11.2021, зареєстрованої за №3894 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. (т.2 а.с.19). 23.10.2013 здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] (т.1 а.с.23-26). Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.05.2023, ТОВ «Туристична компанія «Хеппі Мігрант» не подавали відомості про найманих працівників (т.1 а.с.47). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ч. 1 статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). За положеннями статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. В ході розгляду справи було встановлено, та не спростовано стороною відповідача те, що між позивачем та відповідачем не було укладено у встановленому законом порядку трудового договору, за яким позивач зобов`язався би виконувати роботу визначену цією угодою. У матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б свідчили про наявність трудових відносин між позивачем та відповідачем, позивач позбавлений можливості самостійно ініціювати питання про внесення змін до реєстру та бездіяльність відповідача в цій частині є такою, що порушує трудові права позивача. Зареєструвавши туристичну компанія, керівник Дробишев А.В. був внесений до форми №2, його підписи про згоду на призначення на посаду копія реєстраційної справи не містить. На підтвердження доводів позивача про необізнаність про його призначення керівником, свідчить те, що ТОВ «Туристична компанія «Хеппі Мігрант» не отримало ліцензію на проведення туристичної діяльності, не надало відомостей про найманих працівників. За правилами, встановленими ч. 3 та 6 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Суд погоджується з доводами позивача про те, що запис про нього, як керівника товариства в реєстрі порушує та обмежує право позивача на працю та її вільний вибір, яке гарантоване ст.43 Конституції України. Виходячи з вимог ст. 22 КЗпП України, та, відповідно до Конституції України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить закону, а відповідає найбільш ефективному способу захисту трудових прав позивача. На даний час позивач фактично не може захистити свої права у позасудовому порядку, оскільки, у нього відсутня можливість надати державному реєстратору документи на підтвердження відсутності трудових відносин із товариством, права позивача порушені та вказівка в реєстрі про перебування на посаді керівника (директора), за фактичної відсутності турових відносин між позивачем та товариством, - породжує юридичні наслідки, чим перешкоджає вільному вибору позивачем роду діяльності. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved