Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб з тих підстав, що на даний час вона не досягла повноліття. У неї склалися серйозні стосунки з [PERSON] , який є повнолітнім. Між ними склалися дуже теплі та щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного. Посилаючись на ці обставини заявниця просила надати їй право на шлюб. В судове засідання заявник не з`явилася, в письмовій заяві заяву підтримала, просила слухати справу без її участі. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, від [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, проти заяви не заперечувала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до роз`яснень п.2 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК України) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 293 ЦПК України). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Резолютивна частина рішення повинна відповідати вимогам ч .2 ст. 23 СК України, згідно з якою суд надає право на шлюб (а не знижує шлюбний вік), а також містити прізвище, ім`я та по батькові особи, право на шлюб з якою надається судом. Згідно ч. 2 п. 2 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб. Згідно зі ст. 22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Право на шлюб чоловіка та жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є неповнолітньою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та копією паспорта № [NUMBER] . Особа, з якою просить надати право на шлюб, [PERSON] на момент подання заяви до суду, досяг 18-річного віку, а відтак в силу наведених вище положень Сімейного кодексу України досяг шлюбного віку та має право на шлюб. Заінтересована особа [PERSON] не заперечує проти задоволення заяви. Таким чином, судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам [PERSON] . Між громадянкою України [PERSON] склались серйозні відносини з громадянином України [PERSON] . Аналізуючи вищевикладене, зокрема той факт, що [PERSON] та [PERSON] кохають один одного, бажають створити родину, але [PERSON] не досягла шлюбного віку та враховуючи, що заінтересовані особи заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимога про надання права на шлюб є добровільною, між сторонами досягнуто взаємної згоди та бажання щодо вступу у шлюб, що у свою чергу надає право на шлюб, а вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved