Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Позивач зазначив, що 20.10.2006р. між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ (далі банк) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №061/06-ФЛ/04. Згідно умов п.2.1 цього договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, поворотності, платності грошові кошти в сумі 35 000 доларів США за ставкою 11,5 % річних, строком до 10.10. 2020р. (п.3.2 кредитного договору). Позичальник зобов?язався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 208,33 доларів США, згідно графіка зниження розміру заборгованості. (п.3.2 кредитного договору) 24.10.2007 р., 30.12.2009 р. та 23.04.2015 р. були укладені три додаткові угоди до кредитного договору. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 24.10.2007 р. п.4.7 кредитного договору викладений в наступній редакції: «4.7. Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,41% від суми наданих кредитних ресурсів, згідно п.2.1. цього договору в розмірі 724грн 67коп; починаючи з жовтня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,2%, що становить 353грн 50коп. Згідно додаткової угоди №1 від 30.12.2009 р. встановлено, що «1. Сторони дійшли згоди викласти преамбулу договору та розділи 3 кредитного договору в новій редакції: 3.2. Позичальник зобов?язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 10.10.2020р. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов?язується щомісяця, в термін з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення процентів за виданими кредитними ресурсами у розмірі 367,72 доларів США. 2. Викласти графік погашення кредиту у новій редакції (додаток № 2 до цієї додаткової угоди).» Додатковою угодою № 3 від 20.10.2006 р. зазначено, що «Позичальник зобов?язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить: в період з 01.05.2015 р. по 31.10.2015 р. 200 доларів США; в період з 01.11.2015 р. по 10.10.2015 р. 404 долари США, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (додаток № 1 до додаткової угоди №3). П.3.4. кредитного договору встановлено, що «банк мас право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, пені, неустойки відповідно до умов цього договору у випадках, коли позичальник в період дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, у тому числі позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або сплату процентів і комісійної винагороди, відповідно до п.3.2, 4.3, 4.4, 4.7, 4.3». Як забезпечення виконання позичальником своїх зобов?язань за кредитним договором є застава нерухомості (іпотека), а саме - домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, розташоване адресою: [ADDRESS] , загально площею - 79,5 кв. м., житловою площею 48,1 кв.м., та земельної ділянки площею 451 кв.м. (п.5.1 Кредитного договору) Додатковим забезпеченням зобов?язань за цим договором є порука фізичної особи - [PERSON] (договір поруки № 061/06/02/04) та порука фізичної особи - [PERSON] (договір поруки № 061/06/03/04) (1.5.2. Кредитного договору). Згідно п 1.1. договору поруки № 061/06/03/04, поручитель зобов?язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов?язань за кредитним договором № 061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р., укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 35 000 доларів США, зі сплатою 11,5% річних» У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні поручителі (п.2.1 договору поруки). П.2.3 договору поруки визначено, що «у випадку непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у кредитора виникає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі до поручителя» Аналогічні положення містяться й в договорі поруки № 06/06/02/04. Згідно Закону України № 2478-VII від 03.07.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» частина четверта статті 559 ЦК України викладена в наступній редакції: "4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов?язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов?язання не пред?явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред?явить позову до поручителя. Для зобов?язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов?язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання" Відповідно розділу ІІ цього Закону «Прикінцеві та перехідні положення»: 1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності дим Законом. Закон набрав Чинності з 04.11.2018, а введений в дію з 04.02.2019р. 2. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, но виники до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього закону. 20.03.2009 р. за вих. № 2-6.21/1113 та за вих. № 2-6.2/1111 відповідачам [PERSON] та [PERSON] направлено вимогу про дострокове повернення кредитних коштів. 11.02.2015р. між позивачем та банком укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-B. Пунктом 1.2. договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаних у додатках до цього договору (включаючи кредитний, договори поруки та іпотечний договір [PERSON] ). Предметом договору відступлення є реалізація порядку звернення стягнення на майнові права відповідно договору застави майнових прав № 17/4 -3 від 11.02.2015р., що укладений з метою забезпечення виконання зобов' язань за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015р. Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Постановою № 612 Національного Банку України від 17.09.2015р. ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. З 17.09.2015р. установа набула усі права вимоги за кредитним договором укладеним між Банком та [PERSON] . Також, згідно договору відступлення права вимоги установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано повідомленням № 7191/11/2 від 18.10.2015р. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов?язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 07.12.2020р. складає 361 093,49 грн. з яких: по сумі основного боргу - 341 942,87 грн., прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.05.2020 р. по 25.11.2020 р. - 19 150,62 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів цю суму заборгованості, крім цього судові витрати в сумі в розмірі 5 416грн 40коп. Відповідачі подали відзив, яким позов не визнали, зазначивши, що, надіславши 20.03.2009р. вимогу про дострокове погашення заборгованості, банк змінив строк виконання зобов`язання в сторону зменшення до 20.04.2009р., відлік позовної давності має обраховуватися з 21.04.2009р., тому просить застосувати строк позовної давності у спорі і відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2, а.с.9-13). Позивач подав відповідь на відзив (т.2, а.с.41-47), зазначивши, що Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11.02.2015р. був укладений договір відступлення права вимоги №17/4-В, згідно якого п. 1.2. якого банк відступає всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо). Установа набула за кредитним договором № 061/06-Ф1/04 від 20.10.2006р. всі права вимоги. Предметом договору відступлення є - реалізація порядку звернення стягнення на майнові права відповідно договору застави майнових прав № 17/4 - 3 від 11.02.2015 року, що 11.02.2015р укладений з метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором №17/4 від 11.02.2025р. Пунктом 1.2. договору передбачено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо). вказаних у додатках до цього договору. Так, згідно інформації, яка міститься під порядковим номером 655 в додатку № 1 до договору відступлення, позивач як новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором № 061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р. укладеним між відповідачем [PERSON] та банком, іпотечним договором №061/06/01/04 від 29.11.2006р. укладеним між відповідачем [PERSON] та банком, за договором поруки № 061/06/03/04 від 20.10.2006р. укладеним між відповідачем [PERSON] та банком, за договором поруки N061/06/02/04 укладеним між відповідачем [PERSON] . Пунктом 2.1. Договору відступлення встановлено, що пункт 1.2. цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п.п. 2.1.1. Договору, та однієї з обставин, визначеної п.п. 2.1.2. цього Договору або 2.1.3. цього договору або 2.1.4 цього договору. 17.09.2015р. постановою Правління Національного банку України № 612 ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації до банку. Вказана інформація була розміщена 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного банку України за посиланням - https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=21722548. Таким чином, згідно із п. 2.1. Договору відступлення, вказана вище обставина призвела до набрання 17.09.2015р. чинності Договору відступлення в частині відступлення Банком та набуття Позивачем всіх прав вимоги за Кредитним договором, Іпотечним договором та Договором поруки, про що в Державний реєстр обтяжень рухомого майна було внесено відповідний запис, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 45464273 від 11.10.2015р. Пункт 2.2 договору відступлення передбачає, що «первісний кредитор погоджується, що у відносинах з третіми особами (позичальниками), які стосуються цього договору, достатнім, беззаперечним та безумовним доказом переходу прав вимоги до нового кредитора може бути один або декілька наступних документів, зокрема: копія вимоги про відступлення на користь нового кредитора прав вимоги.» Через викладене 18.10.2015р. Державною іпотечною установою на адресу [PERSON] було відправлено повідомлення № 7191/11/2 про те, що з 17.09.2015 року Державна іпотечна установа є єдиними кредитором позичальника, відповідно до умов кредитного договору та договору про відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015р. та застереження від оплати будь-яких коштів в погашення боргу на рахунки первісного кредитора. Направлення Позичальнику вищевказаного листа Кредитором підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з якого вбачається, що повідомлення було отримано [PERSON] особисто, - 24.10.2015р. 18.12.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». В господарському суді м. Києва, в справі за позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором №17/4 від 11.02.2015, між ДІУ та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено мирову угоду від 25.12.2015р., яка була затверджена ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2016р. в рамках розгляду справи №910/21864/15. Відповідно до мирової угоди, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» визнав та підтвердив свою заборгованість перед ДІУ у розмірі 187 864 220грн 55коп. Сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється шляхом звернення стягнення на предмет застави. Банк зобов?язався передати ДІУ майнові права за кредитними договорами, визначені Договором застави майнових прав № 17/4-3 від ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та перерахувати ДІУ кошти отримані банком за вказаними кредитними договорами після затвердження судом мирової угоди. Умовами мирової угоди, було передбачено, що до моменту затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та у випадку отримання платежів на виконання договорів зазначених у додатках до Договору відступлення, сторони (банк та ДІУ) домовилися вести реєстри таких отриманих платежів, починаючі з 01.01.2016р (пл. 3,4 мирової угоди). Умовами пункту 8 мирової угоди було встановлено, що сторони укладають остаточний акт звіряння заборгованості, яким також визначають загальну суму платежів на виконання договорів зазначених у додатку №1 до договору відступлення, що були здійснені на банківські рахунки ДІУ та банку в період з 18.09.2015р. (включно) по дату такого звіряння, після цього на виконання п. 12 мирової угоди, банк зобов?язується повернути ДІУ оригінали договорів та інших документів, що стосуються процесу обслуговування виданих кредитів, які були відступленні ДІУ. 18.05.2020р. між ДІУ та Банком, на виконання п. 8 Мирової угоди було підписано остаточний акт звіряння заборгованості., а 22.06.2020р., за актом приймання передачі до договору відступлення № 17/4-В від 11.02.2015р., банком було передано ДІУ договори та інших документів, що стосуються процесу обслуговування виданих кредитів, які були відступленні ДІУ. Так, у відповідності до довідки про залишки кредитної заборгованості по договорам що були відступлені Державній іпотечній установі згідно договору відступлення № 17/4-B від 11.02.2015р, виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С., станом на 30 квітня 2020р. розмір заборгованості [PERSON] за Кредитним договором становить 12677,98 дол. США або 341 942грн 87коп, за офіційним курсом НБУ станом на 30.04.2020 року, який склав 26,9714 гривень за 1 долар США. 3 22.06.2020р. облік заборгованості та нарахування відсотків в процесі обслуговування кредитних зобов`язань [PERSON] здійснюється Державною іпотечною установою. Виходячи з умов Договору відступлення, позивач дізнався про порушення свого права у 2020 р., тому і строк звернення до суду потрібно обраховувати з червня 2020р., що й реалізовано позивачем шляхом звернення до суду з цією позовною заявою. Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов?язання норми глави 50 «Припинення зобов?язання» ЦК України не передбачають. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.10.2006р. між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №061/06-ФЛ/04 (т.1, а.с. 11-15), згідно умов якого банк як кредитодавець надав відповідачу [PERSON] як позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 35 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 11,5% річних, строком до 10.10.2020р. 20.10.2006р. між Банк «Фінанси та Кредит», ВАТ, та відповідачкою [PERSON] укладено договір №061/06/02/04 поруки, яким поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р. (т.1, а.с.29-30). 20.10.2006р. між Банк «Фінанси та Кредит», ВАТ, та відповідачем [PERSON] укладено договір №061/06/03/04 поруки, яким поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р. (т.1, а.с.31-32). 20.10.2006р. між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ як іпотекодаржателем та відповідачкою [PERSON] як іпотекодавцем був укладений іпотечний договір № 061/06/01/04, яким домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, розташоване адресою: [ADDRESS] , загально площею - 79,5 кв. м., житловою площею 48,1 кв.м., та земельної ділянки площею 451 кв.м. передано в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 061/06-ФЛ від 20.10.2006р. (т.1, а.с.33-36). 24.10.2007р. між Банк «Фінанси та Кредит», ВАТ, та відповідачкою [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору №061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р., якою п.4.7 кредитного договору викладався в наступній редакції: «4.7. позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,41% від суми наданих кредитних ресурсів, згідно п.2.1. цього договору в розмірі 724грн 67коп; починаючи з жовтня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,2% процентів, що становить 353грн 50коп (т.1, а.с.22). 20.03.2009р. Банк «Фінанси та Кредит», ВАТ, направив відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимогу про дострокове повне погашення заборгованості впродовж 30 календарних днів з моменту отримання вимоги (а.с.59-51). 30.12.2009р. між Публічним акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачкою [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору №061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р., якою сторони дійшли згоди викласти преамбулу договору та розділи 3 кредитного договору в новій редакції: 3.2. Позичальник зобов?язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до «10» жовтня 2020 р. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов?язується щомісяця, в термін з «1» по «10» число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення процентів за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 367,72 (триста шістдесят сім доларів США сімдесят два цента) дол. США 72 цента. 2. Викласти графік погашення кредиту у новій редакції (Додаток № 2 до цієї Додаткової угоди)» (т.1, а.с.23-24). 11.02.2015р. між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-B (а.с.37-43). Пунктом 1.2. договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаних у додатках до цього договору (включаючи кредитний, договори поруки та іпотечний договір [PERSON] ). Предметом договору відступлення є реалізація порядку звернення стягнення на майнові права відповідно договору застави майнових прав № 17/4 -3 від 11.02.2015р., що укладений з метою забезпечення виконання зобов' язань за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015р. Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Також, згідно договору відступлення права вимоги установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. 23.04.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору № 061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р., якою п.3.2 кредитного договору викладено у новій редакції (а.с.25-26). Постановою № 612 Національного Банку України від 17.09.2015р. ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. З 17.09.2015р. Державна іпотечна установа набула усі права вимоги за кредитним договором укладеним між Банком та [PERSON] . Про здійснення відступлення позичальника було проінформовано повідомленням № 7191/11/2 від 18.10.2015р. (а.с.44-45). Позивачем заявлені вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №061/06-ФЛ/04 від 20.10.2006р., яка станом на 07.12.2020р. складає 361 093,49 грн., а саме: по сумі основного боргу - 341 942,87 грн., прострочені відсотки за користування кредитом за період з 01.05.2020 р. по 25.11.2020 р. - 19 150,62 грн. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною четвертою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк\~виконання зобов`язання\~та зумовлює\~перебіг позовної\~давності (Верховний суд України у постанові від 09.11.2016р. у справі № 6-2251цс16). Право кредитора\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~за кредитом\~припиняється у\~разі пред`явлення\~до позичальника\~вимог згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У справі встановлено, що банк «Фінанси та кредит» скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту повністю (п.3.4 кредитного договору), направивши 20.03.2009р. відповідачам [PERSON] та Максименко вимогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, та зроблено висновок, що: «…за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування\~чи у\~разі пред`явлення\~до позичальника\~вимоги згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2006р. між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, (далі банк) та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №061/06-ФЛ/04, а 20.03.2009р. Банк «Фінанси та Кредит», ВАТ, направив відповідачам [PERSON] та [PERSON] в порядку ст.1050 ЦК України вимогу про дострокове повне погашення заборгованості за цим кредитним договором впродовж 30 календарних днів з моменту отримання вимоги. Отримання вимоги відповідачами не спростовується, рівно як і непогашення боргу після отримання вимоги. Відповідно до положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на\~власний розсуд\~змінив умови\~основного зобов`язання\~щодо строку\~дії договору,\~періодичності платежів,\~порядку сплати\~процентів за\~користування кредитом. Як вбачається зі графіку погашення кредиту, сторонами було визначено розмір кредиту, розмір відсотків, останнім днем погашення кредиту є 10.10.2020р. (а.с.20). Направленням вимоги в порядку ст.1050 ЦК України банк на власний розсуд наблизив строк повного повернення кредиту до 21.04.2009р., після чого втратив право нараховувати передбачені договором проценти. Тому 30.12.2009р., через 8 місяців після спливу строку кредитування (21.04.2009р.), додатковою угодою між кредитором та позичальником сторонами узгоджувати розмір процентів, право на нарахування яких банк вже втратив, та змінювати строк кредитування, який вже сплинув, не можна. Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами\~немає домовленості\~про порядок\~повернення позики\~поза межами\~строку дії\~договору (постанова Великої палати Верховного суду від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18 ). Відтак вимога позивача про стягнення процентів за період з 10.05.2020 по 10.11.2020р. в сумі 19 150грн 62коп є необгрунтованими. Строк позовної давності у спорі розпочався у квітні 2009р., сплинув у квітні 2012р. Переривання строку позовної давності у справі не встановлено, відтак його пропустив ще первісний кредитор. Додаткова угода від 23.04.2015р., укладена між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем [PERSON] через три роки після спливу строку позовної давності, і строку позовної давності не перериває як вчинена поза межами цього строку. А позивач, в свою чергу, придбав у банка заборгованість вже задавнену, і з позовом, що розглядається, звернувся у грудні 2020р. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц). Відтак слід дійти висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності для стягнення тіла кредиту. Позаяк у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed