Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

05.05.2024 представник позивачки звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з даним позовом. Ухвалою від 22.05.2024 Тернопільським міськрайонним\~судом Тернопільської\~області\~ цивільну справу було передано на розгляд Червоноградському міському суду Львівської області. Дана справа надійшла до Червоноградського міського суду Львівської області 18.06.2024. В обґрунтування позову представник позивачки зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони розірвали фактичні відносини та як наслідок перестали спілкуватися. Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду від 21.01.2022 вирішено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. У зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів у нього утворилася заборгованість за період з 10.01.2022 по 01.05.2024 в загальному розмірі 88\~343,59 грн. 14 квітня 2023 року [PERSON] звернулась до Червоноградського міського суду Львівської області із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у задоволенні якої рішенням суду від 16 листопада 2023 року було відмовлено. Відмовляючи у задоволенні даного позову суд вказав, що позбавлення батьківських прав є крайня необхідність застосування та пропорційність якого за обставинами справи не доведено; допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування ними, які б могли бути законною підставою для позбавлення батьківських прав відносно сина позивачем не надано, а тому суд прийшов до висновку, що позов є безпідставним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Разом із тим, від закінчення розгляду справи до часу звернення до суду із цим позов пройшло майже 6 (шість) місяців. За цей період часу відповідач так і не змінив свого ставлення до участі у виховні та матеріальному утримані сина Кіналанделе [PERSON] . Зокрема, відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків та не бере жодної часті у спілкуванні, вихованні чи матеріальному утриманні свого малолітнього сина. Звертає увагу, що відповідач свідомо покинув свого сина заради влаштування особистого життя і протягом тривалого періоду часу нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є наслідком винної поведінки відповідача і підставою для позбавлення його батьківських прав. Відтак, враховуючи вищенаведене, представник позивача просив позов задовольнити. Ухвалою від 27.06.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 03.10.2024 підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що відповідач являється громадянином республіки Конго. Він зареєстрований у квартирі її батьків у м. Червонограді (Шептицький). Він виїхав за кордон, зв`язку з ним позивачка не має, із контактів їй відомий лише номер телефону у республіці Франція. Крім цього повідомила, відповідач за адресою реєстрації востаннє з`являвся близько 5 років тому. Також позивачка стверджувала, що батько не спілкується із сином, контактів не підтримує, жодної участі у вихованні та утриманні не бере. Відомості про місце перебування відповідача на даний час позивачці не відомо. Представник позивачки підтримав позов та просив задовольнити його вимоги. Зазначив, що позивачка позбавлена можливості виїхати за кордон із сином, оскільки потрібний дозвіл батька. Відповідач жодним чином не брав участі у вихованні та догляді за дитиною, не займався її фізичним, духовним і моральним розвитком. У матеріалах справи наявні підтвердження того, що відповідач жодного разу не з`являвся із дитиною до сімейного лікаря, не займався навчанням сина. Просив врахувати позитивний висновок органу опіки та піклування. 26.11.2024 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивачки подав до суду заяву про проведення судового засідання у його відсутності та у відсутності позивачки, вказавши, що позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, проте у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, у якій він підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Як передбачено ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 29 листопада 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 26 листопада 2024 року, датою ухвалення рішення є саме 29 листопада 2024 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 серпня 2015 року. Даний шлюб був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.10.2021 (а. с. 14-17). [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 26.04.2022 року, виданого повторно Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а. с. 12). Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ,\~виданого 03.09.2022\~Тернопільським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Тернопільському районі\~ Тернопільської\~області ПівденноЗахідного\~Міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Івано-Франківськ)\~вбачається,\~що позивачка\~зареєструвала шлюб\~із [PERSON] та\~змінила прізвище\~після реєстрації\~шлюбу на\~« [PERSON] » (а.с.9). Із витягів з реєстру територіальної громади Тернопільської міської ради №2023/009196452, №2023/009196573 від 10.11.2023 вбачається, що позивачка та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8, 13). Також встановлено, що Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 21.01.2022 видано судовий наказ №607/361/22 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 10.01.2022 року (а. с. 12), на підставі якого державним виконавцем Червоноградського відділу ДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження (а. с. 18). В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по аліментах від 24.04.2024 у виконавчому провадження ВП №70194940 з якого вбачається, що боржнику (відповідачу) за період з 10.01.2022 по 01.05.2024 нарахована сума зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 607/361/22 у розмірі 88\~343,59 грн, боржником сплачено 0,00 грн(а. с. 26). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16.11.2023 у справі № 459/1272/23 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , було відмовлено (а. с. 20-25). Із копії відповіді на адвокатський запит від 30.04.2024 року, виданої медичним центром «Медтайм» вбачається, що [PERSON] не був присутній на жодному черговому чи позачерговому медичному огляді дитини Кіналенделе [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Із копії відповіді на адвокатський запит № 147 від 23.04.2024, виданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ст. №17 Імені Володимира Вихруща вбачається що [PERSON] , [INFO] , навчається у 2-А класі Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ст. №17 Імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов. За весь період навчання [PERSON] , [INFO] , в Тернопільській спеціалізованій цпсолі І-ІІ ступенів № 17 імені Володимира Вихруща з поглибленим вивченням іноземних мов, батько дитини [PERSON] не цікавився успіхами сина у навчанні, жодного разу не був присутнім на шкільних заходах за участі дитини, а також організованих для батьків здобувачів освіти батьківських зборах, ні у вихованні, ні у навчанні, а також у матеріальному забезпеченні сина участі не приймає (а. с. 28). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1514 від 02.10.2024 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] є доцільним (а. с. 86-88). При ухваленні рішення суд керується наступним. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої\~статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені\~статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша\~статті 155 СК України). Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до\~ст.\~164\~Сімейного кодексу\~України мати,\~батько можуть\~бути позбавлені\~судом батьківських\~прав,\~якщо вона,\~він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування ;\~ухиляються від\~виконання своїх\~обов`язків щодо\~виховання дитини та/або\~забезпечення здобуття\~нею повної\~загальної середньої\~освіти; жорстоко\~поводяться з\~дитиною; є\~хронічними алкоголіками\~або наркоманами; вдаються\~до будь-яких\~видів експлуатації\~дитини,\~примушують її\~до жебракування\~та бродяжництва; засуджені\~за вчинення\~умисного кримінального\~правопорушення щодо\~дитини. Мати,\~батько можуть\~бути позбавлені\~батьківських прав\~з підстав,\~встановлених пунктами\~2,\~4\~і 5\~частини першої\~цієї статті,\~лише у\~разі досягнення\~ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відтак, умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Доводи позивача, викладені у позовній заяви та в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведені. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач виїхав за кордон та тривалий період там проживає. Жодних клопотань про допит свідків чи витребування доказів /інформації, на яку посилалася позивачка у свої доводах стороною позивача заявлено не було. Суд також не бере до уваги аргументи позивачки щодо наявної у відповідача заборгованості по аліментам, що на переконання позивачки свідчить про те, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та матеріальному її забезпеченню, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. Позивачка також не довела та не надала суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та не надано доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається мати, а батько проживає за кордоном, не свідчить безумовно про те, що він не бажає приймати участь у вихованні та утриманні свого сина, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відтак, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. У частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і бути законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц). Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02.10.2024 №147 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав» вирішено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] є доцільним. Разом з цим, на думку суду, даний висновок є недостатньо обґрунтованим. Він містить лише посилання на інформацію, отриману зі слів матері та сина. Крім цього, у висновку не вказано які заходи вживалися для вирішення проблемних питань, чи проводилися співбесіди з батьками, чи обговорювалася поведінка батька на засіданнях і чи приймалися відповідні рішення та наслідки таких заходів, чи збиралися та враховувалися характеризуючи дані щодо обох батьків, чи проводилися обстеження умов проживання обох батьків, а також не вказано чи враховувалися зазначені обставини при прийнятті рішення про позбавлення батьківських прав. Тому суд критично оцінює таке рішення та до уваги його не бере. Відповідно до положень частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Будь-яких доказів, які б вказували на порушення прав дитини відповідачем, настільки, що це б вказувало на необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав позивачем не представлено та судом не здобуто. Враховуючи зазначене, підстав вважати обґрунтованими доводи позову про необхідність застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав щодо відповідача немає. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed