Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім з 23.06.2022 року за особливих обставин. Заяву обґрунтовано тим, що батько заявника був призваний на військову службу по мобілізації на особливий період та зарахований у розпорядження до військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ), що підтверджується витягом з наказу т.в.о. начальника [INFO] № 122 від 30 травня 2022 року. Сповіщенням № 54 від 12 липня 2022 року командир військової частини [NUMBER] [PERSON] повідомив, що його батько заявника - стрілець помічник гранатометника 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти солдат [PERSON] вважається зниклим безвісти з 23 червня 2022 року під час бойових дій в районі н.п. Клинове Донецької області, тобто, таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання з відбиття збройної (військової) агресії російської федерації проти України та на даний час його місце перебування не відоме. 20 липня 2022 року Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внесено відпомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100080001796 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця ЗСУ в/ч [NUMBER] під час виконання бойових завдань в с. Клинове, Бахмутського району, Донецької області. Крім того, статус батька заявника як зниклого безвісти під час бою підтверджується також Витягом № 20240703-261 від 03.07.2022 року з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Мета визнання батька заявника безвісно відсутнім - є реалізація права заявника на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто як чоловіка, чий близький родич (батько) пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, передбачено, що документом, який підтверджує право на відстрочку є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Таким чином, без ухвалення судом рішення про визнання батька заявника безвісно відсутнім, тобто таким, що пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, неможливо реалізувати його право на оформлення відповідної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Ухвалою суду від 14.10.2024 року заяву залишено без руху, встановивши заявнику строк для усунення недоліків терміном 10 (десять) днів з дня вручення ухвали. На виконання вимог ухвали до суду надійшла заява про усунення недоліків, докази сплати судового збору, а також копії заяви для заінтересованих осіб. Ухвалою суду від 06.11.2024 року відкрито провадження у справі, залучено до участі в справі в якості заінтересованих осіб: Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та [INFO] . Протокольною ухвалою залучено до участі у справі заінтересованих осіб [PERSON] (рідна сестра [PERSON] ), [PERSON] (донька [PERSON] ). У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав у повному обсязі. У судове засідання заінтересовані особи не з`явились, заінтересовані особи 2, 3, 6 та 7 подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.1 ст.43 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Частиною 2 ст.43 ЦК України визначено, що у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи, початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Відповідно до ч.3 ст.43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ч.1. ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 3 ч.2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021р. у справі № 523/2320/19 (провадження № 61-1971 св 21: «Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак, встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. За змістом постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2021р. у справі № 363/360/18 (провадження № 61-19779св19) виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Разом з тим, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.09.2020р. у справі № 467/1274/18 (провадження № 61-10753св20) вказано, що при розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Подібний висновок висловлено у Постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). Суд враховує, що згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Більш того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою як жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Відповідно до п.7 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно положень ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Судом встановлено, що заявник звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім свого батька громадянина України [PERSON] , [INFO] , уроженця с. Копилів, Макарівського (нині Бучанського) району, Київської області (РНОКПП [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 05 липня 2002 року Святошинським РУГУ МВС України в м. Києві), зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , тобто таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання з відбиття збройної (військової) агресії російської федерації проти України. Сповіщенням № 54 від 12 липня 2022 року командир військової частини [NUMBER] [PERSON] повідомив, що стрілець помічник гранатометника 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти солдат [PERSON] вважається зниклим безвісти з 23 червня 2022 року під час бойових дій в районі н.п. Клинове Донецької області, тобто, таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання з відбиття збройної (військової) агресії російської федерації проти України та на даний час його місце перебування не відоме. 20 липня 2022 року Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внесено відпомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022100080001796 за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення батька [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця ЗСУ в/ч [NUMBER] під час виконання бойових завдань в с. Клинове, Бахмутського району, Донецької області. Крім того, статус батька заявника як зниклого безвісти під час бою підтверджується також Витягом № 20240703-261 від 03.07.2022 року з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Мета визнання батька заявника безвісно відсутнім - є реалізація права заявника на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто як чоловіка, чий близький родич (батько) пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Додатком 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, передбачено, що документом, який підтверджує право на відстрочку є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Таким чином, без ухвалення судом рішення про визнання батька заявника безвісно відсутнім, тобто таким, що пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, неможливо реалізувати його право на оформлення відповідної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. За приписами ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Враховуючи відсутність відомостей про перебування [PERSON] у місці його постійного проживання та реєстрації, відсутність відомостей про дійсне перебування останнього та неможливість отримати такі відомості, сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування особи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] , безвісно зниклим, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, та які зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. З огляду на дату отримання останніх відомостей щодо [PERSON] , суд вважає за необхідне визнати його безвісно зниклим з 23.06.2022 року. Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦК України, заявник має право звернутися на підставі цього рішення суду до нотаріуса за останнім місцем проживання [PERSON] , для опису належного йому майна та встановлення над ним опіки. Також, слід роз`яснити, що згідно ч.1 ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до положень ч.1 ст.309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місце перебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Outcome: approved