Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

21 березня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з позивачкою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона та відповідач є батьками малолітніх дітей, які після розірвання шлюбу залишилися проживати з нею. Відповідач після розірвання шлюбу самоусунувся від виховання дітей. Оскільки між сторонами виникають конфліктні ситуації щодо місця проживання дітей, позивачка змушена звернутися до суду. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав раніше наданий висновок. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на час розгляду справи проживають разом з матір`ю по [ADDRESS] (а.с. 11-12, 54-56). За змістом довідки про склад сім`ї [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , до складу її сім`ї входять, крім інших осіб, малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Зазначені факти сторонами не оспорюються, а тому доказуванню не підлягають. За змістом висновку органу опіки та піклування Куцурубської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, після розірвання шлюбу між сторонами діти залишились проживати з матір`ю та перебувають на її повному утриманні. Для дітей забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. Зі слів матері, батько дітей виїхав за кордон восени 2020 року. Він не бажає спілкуватися зі своїми дітьми, фінансово не підтримує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи, що малолітні діти проживають постійно разом з матір`ю та перебувають на її повному утриманні, де для них створені всі належні умови для виховання та гармонійного розвитку, а також бажання самих дітей, виконавчий комітет вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю (а.с. 66-68). Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141\~СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161\~СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей. Так, провадження у справі було ініційоване матір`ю дітей, з якою діти і так фактично проживають. При цьому, батько дитини не вимагав та не вимагає зміни місця проживання дітей. Окрім того, позивачкою не наведено будь-яких доводів, що рішення впливатиме на права та інтереси дітей і відповідатиме їх інтересам, що є основною, пріоритетною обставиною, що підлягає доказуванню у даному спорі. Відтак, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дітей з матір`ю на час розгляду справи немає, оскільки діти фактично проживають з матір`ю і її право не оспорюється відповідачем. З урахуванням викладеного, а також того, що спір між сторонами відсутній, і позивачка не довела порушення її прав або прав дітей, які можуть бути відновлені або захищені у заявлений нею спосіб, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed