Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вказаною заявою, просять: звільнити [PERSON] , [INFO] , від повноважень опікуна недієздатної [PERSON] , [INFO] ; призначити, відповідно до подання органу опіки та піклування опікуном недієздатної [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , уродженця смт Солоного Солонянського району Дніпропетровської області. Заява обґрунтовується тим, що внаслідок психічного захворювання [PERSON] , [INFO] , є інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 617622 від 19 лютого 2013 року. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2014 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном над нею її матір, [PERSON] , копія рішення суду додається. Після ухвалення вказаного рішення судом минуло близько 10 років, на даний час суттєво змінився стан здоров`я опікуна [PERSON] . Відповідно до висновку ЛКК № 233 від 28 червня 2024 КНП «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря та потребує постійного амбулаторного лікування. [PERSON] встановлені діагнози: виражений психоорганічний синдром з мнестичними, когнітивними розладами внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу; хронічна сенсоневральна приглухуватість, міопія середнього ступеню, незріла катаракта, дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст.; люмбоішалгія; IXC дифузний кардіосклероз, транзисторна екстрасистолія СН ІІА ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик високий. За станом здоров`я [PERSON] не може здійснювати опіку над недієздатною особою, висновок ЛКК додається. Заявник [PERSON] є рідним братом [PERSON] , їх батько [PERSON] помер, а мати [PERSON] , за станом здоров?я і віком не може здійснювати опіку над недієздатною особою. При цьому, [PERSON] проживає разом з [PERSON] та фактично здійснює за нею догляд. Згідно з висновком ЛКК № 150 від 18.07.2024, заявник [PERSON] за станом здоров?я і віком може бути опікуном недієздатної фізичної особи. [PERSON] є приватним підприємцем, працює дистанційно, з дому, і за характером роботи має можливість опікуватися недієздатною сестрою. Цією заявою [PERSON] надає свою письмову згоду на призначення його опікуном недієздатної сестри [PERSON] . Враховуючи викладене, у відповідності до вимог ст. 63 ЦК України, [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна недієздатної [PERSON] 09.08.2024 заявниками подано заяву до Виконавчого комітету Солонянської селищної ради про вирішення питання про припинення виконання обов`язків опікуна [PERSON] недієздатної [PERSON] та призначення її опікуном рідного брата [PERSON] . У заяві також вказується, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2014 року [PERSON] визнано недієздатною безстроково. Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» у новій редакції викладено, зокрема, ЦПК України. Положеннями ч. 6 ст. 300 ЦПК України визначено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною не може перевищувати двох років. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. У судовому засіданні заявники та їх представник підтримали заяву з викладених у ній підстав. Представник також посилалась на те, що рішення про визнання недієздатною [PERSON] є чинним, строк його дії не зазначено та воно не скасовано. Заявниця [PERSON] вказувала на погіршення стану свого здоров`я. Заявник [PERSON] підтримав свого представника, стосовно хвороби [PERSON] пояснив, що були періоди агресії, лікування в деякій мірі допомагає, зараз агресії немає, ліки вона приймає весь час, вважав, що додаткові експертизи це стрес для [PERSON] . За змістом пояснень заінтересованої особи [PERSON] , вона приймає ліки, кожні півроку вони ходять до лікаря, вона зморюється, буває, що цілий день може лежати, тому що погано себе почуває, був випадок, що вона вдарила батька, їй здалося, що він сказав щось не те, від таблеток та уколів їй краще, з братом у неї добрі стосунки та вона хотіла б, щоб він був її опікуном. Представник заінтересованої особи Дмитренко І.В. погодився з тим, що [PERSON] потребує опіки та [PERSON] може бути її опікуном. Разом з тим, представник посилався на те, що опіка здійснюється над недієздатною особою, рішення, яким [PERSON] визнана недієздатною, це рішення 2014 року, воно втратило чинність, строк дії рішення встановлюється у два роки, представник також посилався на практику Європейського суду з прав людини, рішення ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України», вказував, що повинен бути постійний судовий контроль за визнанням фізичної особи недієздатною. Вважав, що заяву потрібно залишити без розгляду. Представник заінтересованої органу опіки та піклування заяву підтримав, посилався на те, що було надано подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] . Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом, що підтверджується відповідно свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2014 року у справі № 192/1152/14 [PERSON] було визнано недієздатною та призначено опікуном [PERSON] . Згідно з висновком ЛКК № 233 від 28.06.2024 [PERSON] за станом здоров`я не може здійснювати опіку над недієздатною особою. Згідно з висновком ЛКК № 150 від 18.07.2024 [PERSON] за станом здоров`я і віком може бути опікуном недієздатної фізичної особи. Відповідно до подання органу опіки та піклування Виконавчого комітету Солонянської селищної ради Дмитренка Ю.В. доцільно призначити опікуном над сестрою [PERSON] . Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦК України порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Згідно з ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Разом з тим, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області у справі №\~192/1152/14 про визнання [PERSON] недієздатною було ухвалене 29 серпня 2014 року, тобто більше десяти тому. Тому, з огляду на приписи ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення, яким [PERSON] була визнана недієздатною, закінчився. Щодо посилання заявників на те, що зазначене рішення є чинним, строк його дії не зазначено, воно не скасоване, було прийняте до внесення змін до ЦПК України, та закони не мають зворотної дії у часі, то суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 3 ЦПК України закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно з ч. 1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За змістом\~ст.ст.\~21,\~22,\~55\~Конституції України\~усі люди\~є вільні\~і рівні\~у своїй\~гідності та\~правах,\~права і\~свободи людини\~є невідчужуваними\~та непорушними,конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Верховний Суд у постанові від 21.08.2024 у справі 163/1256/22 вказав на те, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права. Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. У справі, що розглядається, суд звертає увагу, що відповідно ч. 6 ст. 300 ЦПК України у редакції, чинній на теперішній час, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На думку суду, наведений законодавчий припис стосується також рішень, ухвалених судом до набрання чинності законом, яким були внесені зміни до ЦПК України щодо строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною (Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), оскільки зміни до закону щодо строку дії рішення про визнання фізичної недієздатної спрямовані саме на забезпечення прав та інтересів особи, яка була визнана недієздатною, тобто покращує положення осіб та відповідає змісту висновків Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України». Тобто, визначенням максимального строку дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною тривалістю два роки законодавцем встановлено періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення дієздатності. Зважаючи на те, що строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною закінчився, ухвалення судового рішення про звільнення від повноважень опікуна [PERSON] над недієздатною особою [PERSON] не має правового значення. У постанові від 21.08.2024 у справі 163/1256/22 Верховного суд зазначив: «Строк дії судового рішення про визнання особи недієздатною має визначальне значення під час розгляду цієї справи, оскільки таке рішення підтверджує наявність юридичного факту, що має значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, яка визнана недієздатною». Суд звертає увагу, що у даному випадку зацікавлена особа у порядку, встановленому ЦПК України, має право звернутися до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення їй нового опікуна. Щодо посилання представника заінтересованої особи Дмитренко І.В. на залишення заяви без розгляду, то суд не знайшов для цього підстав, передбачених ЦПК України. За таких обставин суд доходить висновку, що у задоволенні заяви потрібно відмовити.

Outcome: dismissed