Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 10406,66 грн. заборгованості за кредитним договором №168036 від 19 грудня 2021 року, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (надалі ТОВ «Селфі кредит») та 12138,00 грн. заборгованості за договором про споживчий кредит № 101935143 від 16 січня 2022 року, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі ТОВ «Мілоан»), а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладених [PERSON] з ТОВ «Селфі кредит», а також ТОВ «Мілоан» кредитних договорів, відповідач отримав кредити на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушив умови укладених договорів щодо своєчасності повернення кредитів та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього перед ТОВ «Селфі кредит», а також ТОВ «Мілоан» утворилась заборгованість у розмірі 10406,66 грн. та 12138,00 грн. відповідно. ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договори факторингу 29.02.2024 з ТОВ «Селфі кредит», а 16.07.2024 з ТОВ «Мілоан», відповідно до умов яких до позивача перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеними [PERSON] договором про надання споживчого кредиту № 168036 від 19.12.2021, а також договором про споживчий кредит № 101935143 від 16.01.2022. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] адвокат Підодвірний Т.І. вказує на необґрунтованість позовних вимог через відсутність підписів позичальника [PERSON] у договорі № 168036 від 19.12.2021, а також договорі про споживчий кредит № 101935143 від 16.01.2022, недоведеність факту отримання відповідачем коштів у позику та відсутність інших належних та допустимих доказів в обґрунтування укладення відповідачем вказаних договорів. Не містять копії договорів факторингу як підписів сторін, так і відомостей про відступлення за ними прав вимоги до [PERSON] . Нараховані за кредитними договорами проценти не відповідають вимогам закону, адже охоплюють період після настання строку виконання зобов`язань. У відповіді на відзив зазначається, що кредитні договори та договори факторингу укладені згідно вимог закону, їх укладенню передували направлення електронної заявки на отримання кредиту, електронна верифікація позичальника, після чого - отримання та використання позичальником електронного ідентифікатора для підтвердження укладення договорів. Доказів на спростування презумпції правомірності правочинів відповідачем не надано. У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у заявах по суті справи клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] , його представник адвокат Підодвірний Т.І. до суду не з`явились, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Селфі кредит» та відповідачем [PERSON] 19.12.2021 укладено договір про надання споживчого кредиту № 168036 (надалі договір №168036), за умовами якого ТОВ «Селфі кредит» надало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 7777,78 грн. строком на 16 тижнів, що відповідно до паспорту споживчого кредиту становить 112 днів. Стандартна процентна ставка становить 10 % (3650 % річних) за перший день користування кредитом; 0,7 % за день (255,5 % річних) від суми кредиту з другого дня користування кредитом та протягом строку, вказаного в п.1.4 цього договору. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору № 168036 складає 14598,88грн., у тому числі: 7777,78 грн. тіла кредиту, 777,78 грн. процентів за перший день, 6043,32 грн. процентів за наступні дні. Умовами укладеного договору № 168036 передбачено, що у разі прострочення виконання боржником зобов`язань за договором застосовуються санкції у вигляді штрафу у розмірі 400,00 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 100,00 грн. за кожний день, починаючи з п`ятого дня невиконання та/або неналежного виконання (п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.8, 6.4, 6.4.1, 6.4.2 договору). Вказаний договір № 168036, а також додатки до нього: Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту - укладені шляхом підписання відповідачем [PERSON] тексту підписаного товариством аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки, що відтворені засобами копіювання, договору № 168036 з додатками 19 грудня 2021 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А489, що відповідає положенням п.9.6 договору. Судом встановлено також, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] 16 січня 2022 року укладено договір про споживчий кредит № 101935143 (індивідуальна частина, надалі договір № 101935143), за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. на умовах сплати процентів у розмірі 1848,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, комісії у розмірі 490,00 грн., строком на 30 днів, з 16.01.2022 по 15.02.2022, та зобов`язався здійснити сплату заборгованості по кредиту, комісії за управління та обслуговування кредиту. Договором передбачено можливість його пролонгації на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 2.2.1, 2.3.1, 2.4.1, 2.5. договору кредиту). Вказаний договір № 101935143, а також додатки до нього: Графік платежів за договором про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту - укладені шляхом подання відповідачем [PERSON] 16 січня 2022 року заявки на отримання кредиту № 101935143 через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті https://miloan.ua та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, що що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 101935143 та відповідає положенням його п.п.6.1-6.2. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З огляду на вищезазначені правові позиції та вимоги закону, суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що відсутність власноручних підписів позичальника на договорах позики свідчить про їх неукладення. Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Селфі кредит», а також між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитні договори в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаних договорів є додатки до них, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, що включають істотні умови кредитних договорів. Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29022024, за умовами якого ТОВ «Селфі кредит» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги ТОВ «Селфі кредит» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Актом прийому-передачі Реєстру боржників № 1 від 29.02.2024 за договором факторингу № 29022024 від 29.02.2024. Як вбачається з Витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 29022024 від 29.02.2024, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 1668036, сума заборгованості позичальника за яким станом на 29.02.2024 становить 10406,66 грн., у тому числі за основною сумою боргу 5833,34 грн., за відсотками 4573,32 грн. Судом встановлено також, що 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату права грошової вимоги ТОВ «Мілоан» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Передання грошових вимог оформлено Актом прийому-передачі Реєстру боржників від 16.07.2024 за договором факторингу № 16072024 від 16.07.2024. Як вбачається з Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, за цим договором передано право грошової вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 101935143, сума заборгованості позичальника за яким станом на 16.07.2024 становить 12138,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 7000,00 грн., за відсотками 4648,00 грн., за комісією 490,00 грн. Зі змісту позовної заяви та наданих документів, а також повідомлених у відзиві на позов обставин слідує, що, крім зазначених позивачем у поданих до суду документах, інших платежів у повернення коштів за договорами № 16072024 та № 101935143 відповідач не здійснював. Суд відхиляє доводи відзиву про те, що відсутність підписів уповноважених осіб сторін договорів факторингу у цих договорах свідчить про їх неукладення. Надані суду належним чином завірені копії цих договорів та додатків до них містять як підписи керівників ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «Мілоан», ТОВ «ФК «ЄАПБ», так і відтиски печаток цих юридичних осіб. У той же час, відсутність таких реквізитів у Витягах з реєстру боржників не свідчить про неможливість їх використання як доказів, адже ці витяги сформовані представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» з документів великого обсягу (Реєстрів боржників), із зазначенням даних лише про боржника [PERSON] , їх відповідність оригіналу частини документа належним чином завірена представником позивача. Суд враховує також, що [PERSON] з часу передання прав вимог платежі за кредитними договорами не здійснювались як на користь первинних кредиторів, так і на користь фактора. Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями [PERSON] перед ТОВ «Селфі кредит» за договором № 1668036, а також перед ТОВ «Мілоан» за договором №101935143, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Зі змісту позовної заяви, Витягу з реєстру боржників та розрахунку заборгованості за договором № 168036 від 19.12.2021 вбачається, що станом на 29.02.2024 заборгованість [PERSON] за договором № 168036 складає 10406,66 грн., у тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 5833,34 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими відповідно до умов договору 4573,32 грн. Зі змісту вказаних документів вбачається, що [PERSON] вносились платежі в рахунок часткового повернення коштів, зокрема, на погашення 1944,44 грн. тіла кредиту та сплату 1470,00 грн. відсотків. Часткова сплата відповідачем заборгованості за договором № 168036 підтверджує факт його укладення [PERSON] та отримання ним грошових коштів у позику. Крім того, зі змісту позовної заяви, Витягу з реєстру боржників та розрахунку заборгованості за договором № 101935143 вбачається, що станом на 16.07.2024 заборгованість [PERSON] за договором № 101935143 складає 12138,00 грн., у тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 7000,00 грн., заборгованість за відсотками 4648,00 грн., заборгованість за комісією 490,00 грн. Так як строк повернення кредитів на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення сум позичених коштів у неповернутому розмірі 5833,34 грн. за договором №168036, а також у розмірі 7000,00 грн. за договором № 101935143, а також комісії договором № 101935143 у розмірі 490,00 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд враховує, що відповідач заперечує правомірність нарахування йому процентів за користування позиками у період після встановлених у договорах строку кредитування, тобто після 10.04.2022 за договором № 168036 та 15.02.2022 за договором № 101935143. Оцінюючи ці доводи сторони відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 168036 вбачається, що протягом строку дії вказаного договору [PERSON] сплачено 1470,00 грн. процентів за користування ним. Вказаний розрахунок містить дані про нарахування процентів по 10.04.2022, що відповідає строку кредитування, визначеного у п.1.4 договору № 168036. Відтак, розмір несплачених процентів за користування ним складає: 6043,32 грн. 1470,00 грн. = 4573,32 грн. Саме такий розмір процентів заявлено позивачем до стягнення. За умовами укладеного договору № 101935143,\~строк кредиту\~становить 30\~днів з\~16.01.2022\~(строк\~кредитування),\~термін (дата)\~повернення кредиту,\~сплати процентів\~та комісії\~ -\~15.02.2022\~(п.п.1.3,\~1.4\~договору).\~За цей період нарахуванню підлягають: комісія за надання кредиту в розмірі 490,00 грн. (п.1.5.1. договору) та проценти за процентною ставкою 0,88 % на день від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитування, що складає 1848,00 грн. (п.1.5.2 договору). \~ \~ \~ \~Проте зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 101935143 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позичальнику у розмірі 4648,00 грн. При цьому доказів укладення [PERSON] додаткових угод до договору № 101935143 суду не надано. Положення п.2.3.1.2 договору № 101935143 про те, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але не більше 60 днів, а також відповідні відомості у Паспорті споживчого кредиту, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть. При цьому положення у п.7.1 договору про те, що договір діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, і закінчується не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань, не свідчить про те, що сторони погодили нарахування та сплату процентів від дати отримання позики і до дати повного виконання своїх зобов`язань позичальником. Умовами договору передбачено сплату позичальником неустойки у разі прострочення виконання грошових зобов`язань у виді пені та процентів (п.п.4.1 4.5 договору № 101935143). Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору позики між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] та надання ним згоди на продовження строку кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у п.7.1 договору кредиту умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на настання узгодженого сторонами у п.1.4 договору про споживчий кредит строку повернення ним грошових коштів, та не змінює його. Відповідно до\~ст.530\~ЦК України,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін).\~Статтею 612\~ЦК України\~передбачено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник,\~який прострочив\~виконання зобов`язання,\~відповідає перед\~кредитором за\~завдані простроченням\~збитки і\~за неможливість\~виконання,\~що випадково\~настала після\~прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.1.4 договору № 101935143, починаючи з 16 лютого 2022 року [PERSON] допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають, натомість за період після такого прострочення можуть бути стягнуті проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» нарахованих ТОВ «Мілоан» позичальнику [PERSON] за умовами договору №101935143 процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором - 1848,00 грн. Відтак, суд, виходячи з положень його п.1.5.2, вбачає правові підстави для нарахування позичальнику [PERSON] процентів за користування кредитом, виходячи з базової процентної ставки за період строку кредиту з 16.01.2022 по 15.02.2022 в розмірі: 7000,00 грн. * 0,88 % * 30 днів = 1848,00 грн. Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором № 101935143 складає: 7000,00 грн. + 490,00 грн. + 1848,00 грн. = 9338,00 грн. Отже, суд вбачає правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за вищезазначеними договорами у розмірі 10406,66 грн. та 9338,00 грн. відповідно, а всього: 10406,66 грн. + 9338,00 грн. = 19744,66 грн., на користь нового кредитора - позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 2651,93 грн. сплаченого судового збору. Адвокатом Підодвірним Т.І. у відзиві заявлено вимогу про стягнення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, суду подано копію договору про надання правової допомоги від 01.10.2024, укладеного між адвокатом Підодвірним Т.І. та [PERSON] , копію Акту від 09.10.2024 виконаних робіт по вказаному договору. Згідно доданого акту, адвокатом Підодвірним Т.І. надано наступні послуги клієнту: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, правові консультації та підготовка відзиву на позов, загальною вартістю 6000,00 грн. Копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3917992511.1 від 01.10.2024 підтверджується фактична оплата [PERSON] наданих послуг. Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає заявлений їх розмір таким, що відповідає складності справи та обсягу наданих послуг та виконаних робіт, обсягу наданих послуг та іншим встановленим у ст.137 ЦПК України критеріям. Відтак, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру відхилених вимог позивача, а саме: стягнути з позивача на користь відповідача 745,19 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги. Враховуючи викладене,

Outcome: partial