Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ», в особі представника за договором про надання правничої допомоги Маслюженка Миколи Павловича, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 22.02.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] була укладена угода № С-001-047527-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти, за якою відповідач отримала кредит на суму 5 000,00 грн. та зобов`язалася його повернути в розмірі, порядку та на умовах, визначених цією Угодою. Між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Факторинг) 16.11.2023 був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого право грошової вимоги за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти № С-001-047527-19-980 від 22.02.2019 перейшло до Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ». Даним Договором передбачено, що Фактор може відступати або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29.12.2023 уклало договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу № 29/12-23, згідно із яким Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо Заборгованості Боржників за Первинними Договорами. Відповідно до Додатку № 2 «Друкований реєстр Боржників» до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти № С-001-047527-19-980 від 22.02.2019. Згідно із Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Угодою № С-001-047527-19-980 від 22.02.2019, сформованої Первісним Кредитором АТ «Ідея-Банк» станом на 16.11.2023 заборгованість [PERSON] становить: заборгованість за основним боргом в сумі 4\~975, 26 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 8\~136, 74 гривень, що разом становить 13\~112 гривень. Крім того, позивач зазначає, що додатково до суми боргу та процентів, що були нараховані протягом строку дії кредитного договору, відповідачка має також сплатити інфляційні втрати в сумі 2\~569,12 грн., та три проценти річних в сумі 953, 77 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідачки в свою користь заборгованість у сумі 16634,89 грн, з яких 4\~975,26 грн заборгованість за основним боргом, 8\~136,74 грн - за нарахованими та несплаченими відсотками, 2\~569,12 грн - інфляційні витрати, 953,77 грн - три проценти річних та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, оплати послуг поштового зв`язку та витрати пов`язані з оплатою на правничу допомогу в розмірі 5200 грн. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Калинівського районного суду від 10.10.2024 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Маслюженко М.П. в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою подав клопотання, де просить справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень з приводу поданого позову не надала.\~Судові повістки про виклик відповідача [PERSON] надсилались судом за її зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Конверти із судовою повісткою про виклик до суду на 05.11.2024, копією матеріалів вказаної позовної заяви та ухвалою суду про відкриття провадження повернувся на адресу суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», тому судом було вжито заходів щодо повідомлення відповідача про місце, дату і час судового засідання, призначеного на 29.11.2024, проте на адресу суду знову повернувся конверт із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із вищевикладеним, судом було вирішено відкласти розгляд справи та повідомити відповідача шляхом публікації 04.12.2024 оголошення про виклик відповідача [PERSON] на офіційному веб-порталі судової влади України про розгляд судового засідання 09.12.2024 о 13 год. 30 хв. Однак, відповідач в це судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечень з приводу поданого позову не надала. За наявності існуючих умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 22.02.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] була укладена угода № С-001-047527-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти, за якою відповідач отримала кредит на суму 5 000,00 грн., та зобов`язалася його повернути в розмірі, порядку та на умовах, визначених цією Угодою. Між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Факторинг) 16.11.2023 був укладений договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого право грошової вимоги за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти № С-001-047527-19-980 від 22.02.2019 перейшло до Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ». Даним Договором передбачено, що Фактор може відступати або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із Законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (Клієнт) 29.12.2023 уклало договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (Фактор) договір факторингу № 29/12-23, згідно із яким Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо Заборгованості Боржників за Первинними Договорами. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти, натомість відповідач свої зобов`язання за угодою виконала лише частково. Згідно виписки по рахунку за весь строк з моменту укладення Угоди і до моменту звернення з цим позовом [PERSON] сплатила Банку в рахунок погашення основного боргу та сплати процентів лише 1556,31 гривень, останній платіж здійснено 20.08.2019. В наслідок чого сформувалась заборгованість у сумі 13 112 гривень, що складається з: заборгованості за основним боргом 4\~975, 26 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8 136,74 грн. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги 16.11.2023. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно статей\~526,\~1049\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно вимог\~статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належні йому. У відповідності до частини першої\~статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи викладені вище норми та обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідачки за угодою № С-001-047527-19-980 від 22.02.2019 в частині стягнення 4\~975,26 грн. - заборгованості за основним боргом та 8\~136,74 грн. - заборгованості за відсотками. Щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 2\~569,12 грн. та 3% річних у сумі 953,77 грн. суд зазначає, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що за договором факторингу №29/12-23, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» не передбачалось передання боргу за інфляційними втратами та 3% річних, суд відмовляє у цій частині позову. За приписами\~статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідачем не заявлялись зустрічні позовні вимоги щодо безгрошовості кредитного договору на підставі положень\~статті 1051 ЦК України. Кредитний договір не оскаржений та в судовому порядку недійсним не визнавався. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі, що розглядається, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Суд звертає увагу на те, що відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування факту отримання кредитних коштів, а також обставин та доказів наданих позивачем. Наявний у матеріалах даної справи розрахунок заборгованості за кредитним договором, є належним доказом наявності заборгованості позичальника. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц). Відповідач, власних розрахунків заборгованості не надала та не заявляла клопотання щодо призначення експертизи, отже належними та допустимими доказами не спростувала розмір боргу. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. Відповідно до\~статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., що підтверджується платіжним документом. Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 2 422, 40 грн. За приписами частин першої-третьої, п`ятої\~статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 200,00грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вимога позивача про стягнення витрат на оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку, задоволенню не підлягає, оскільки вказані витрати не охоплюються положеннями ст. 133 ЦПК України, а поштове відправлення примірника позовної заяви відповідачці передує відкриттю провадження у справі та є процесуальним обов`язком позивача. До того ж розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку матеріали справи не містять. \~На підставі викладеного та

Outcome: partial