Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

17 січня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовної заяви вказує, що вона разом з відповідачем [PERSON] мають дочку [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий 21.11.2007, Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 12 грудня 2013 року видано виконавчий лист по справі № 623/3901/13-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 14 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Примусове виконання судового рішення щодо стягнення аліментів виконується Ізюмським ВДВС в Ізюмському районі Харківської області. Починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] (січень 2014 року) відповідач ухиляється від належної сплати аліментів на утримання дочки, що привело до виникнення стійкої заборгованості щодо сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, виконаного державним виконавцем станом на 04.01.2024 р. заборгованість [PERSON] щодо сплати аліментів дорівнює 173410,90 грн. Вказана заборгованість виникла внаслідок систематичного ухилення відповідачем від обов`язку щодо сплати аліментів та належного утримання неповнолітньої дитини. Дочка [PERSON] , весь час перебуває на утриманні позивачки та проживає з матір`ю. Відповідач проживає окремо, є працездатною особою, а тому мав можливість та повинен був весь час здійснювати матеріальне забезпечення дитини та виконувати судове рішення. Фактичне місце перебування відповідача на теперішній час позивачу не відомо. Останнє відоме зареєстроване місце його проживання в [ADDRESS] , що підтверджується даними виконавчого листа, виданого судом. Відповідно до розрахунку, що додається до позовної заяви, [PERSON] має право на стягнення неустойки з [PERSON] в розмірі 462 672,71 грн. прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2021 року по 04.01.2024 року. Проте позивач заявляє позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 173 410,90 грн., лише в розмірі заборгованості, що існує станом на 04.01.2024 р. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 173410,90 грн. станом на 04.01.2024 та стягнути з відповідача судові витрати по справі у разі їх понесення. Ухвалою від 23.01.2024, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 18 липня 2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти стягнення пені за прострочення аліментів заперечував з огляду на наступне. Вказує, що перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року по 04.12.2013 року. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась постійно мешкати з матір`ю, а з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки. Зазначає, що не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Раніше спілкувався з дитиною телефоном, знав про її навчання, опікувався її життям. Однак на сьогодні донька разом з матір`ю постійно мешкає за межами України, а відповідач мешкає в м. Львів. Крім того, відповідач має реєстрацію внутрішньо-переміщеної особи довідка № 1306-5001050086 від 13.04.22, можливості повернення у пошкоджено житло із зруйнованими комунікаціями в результаті бойових дій у місті Ізюм, у т. ч. за адресою [ADDRESS] не має, мешкає зі своєю матір`ю, єдиним їхнім доходом є її пенсія, можливості сплатити аліменти не має. Також стверджує, що не має ні автомобіля, ні житла, ніяких придбань на суму яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здійснював. Відповідачем також зазначено, що він страждає на хронічну хворобу серця (Пароксизми надшуночкової тахікардії, стабільна стенокардія ФК 2, серцева недостатність Ст. 1 (ФК2), вестибуло-астеничний синдром), не може тривалий час ходити, дуже погано почуває себе, практично постійно має лежати. Починаючи з 2011р - 2024р змушений перебувати на стаціонарному лікуванні, однак за браком коштів не може вчасно проходити курси лікування, тому стан здоров`я лише погіршується. Тому ж не працює, а заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з хворобою, докази якої додає до відзиву, які у його випадку виключають умисел від сплати заборгованості за аліментами, а, відповідно, враховуючи норми цивільного законодавства та аналізуючи судову практику і наявність винних дій, що призвели до виникнення заборгованості. На підставі цього просить суд врахувати доводи викладені у відзиві на позов при вирішенні справи по суті. Також просить звільнити його від сплати судового збору, оскільки він не був ініціатором позову. 27.03.2024 та 10.09.2024 представником позивача, через систему «Електронний суд» подано заяву, якою просила розглянути справу за відсутності позивача та представника. 18.07.2024 від відповідача через канцелярію суду надійшла заява, якою просив проводити судове засідання за її відсутності у зв`язку з поганим самопочуттям. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 2004 року, який рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 грудня 2013 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий 21.11.2007, Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 12 грудня 2013 року видано виконавчий лист по справі № 623/3901/13-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 14 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку, [PERSON] має право на стягнення неустойки з [PERSON] в розмірі 462 672,71 грн. прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2021 року по 04.01.2024 року. До позовної заяви долучено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2021 року по 04.01.2024 року, натомість позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 173410,90 грн, тобто у меншому розмірі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів), максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %). Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21. Встановлено, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням суду в межах виконавчого провадження № 578833, яка станом на 04.01.2024 року становить 173410,30 грн. Позивачкою заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01.02.2021 року по 04.01.2024 року, у розмірі 173410,90 грн, натомість представник позивача додала до позовної заяви розрахунок пені, який складає суму 462672,71 грн., яка є помилковою. Відповідачем разом з відзивом подано докази, які на його думку достатні для спростування доводів позивача, натомість надані виписки не підтверджують того факту, що відповідач з 2011 року непрацездатний і тому не має змоги платити аліменти. Оскільки відповідач не навів поважних причин, чому утворилася така заборгованість по аліментам, тому суд не приймає доводи, наведені у відзиві. Згідно з ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Разом з тим, відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для зменшення розміру пені. Доводи наведені у відзиві, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, а тому пеня не може бути з нього стягнута, суд відхилила з огляду на те, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано. Отже, суд дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України мають бути розподілені судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у цій справі. Тому, на відповідача покладається судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 734,1 грн., який підлягає стягненню на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved