Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

21 серпня 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0604 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування вказаного позову зазначено, що 12 квітня 1988 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Ендріжівським Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за № І-827, Виконавчий комітет Первомайської міської ради продав, а [PERSON] (тітка позивачки) та [PERSON] (двоюрідна сестра) купили житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок був придбаний сторонами у відповідних долях [PERSON] належало 3/5 частки будинку, [PERSON] 2/5 частки будинку. В подальшому [INFO] в місті Первомайську у віці 66 років [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області було складено відповідний актовий запис за № 78 від 25.01.2014 року та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті належне їй за життя право власності на 3/5 частки житлового будинку [ADDRESS] було успадковано чоловіком померлої [PERSON] (зять позивачки) та сином [PERSON] (племінник позивачки) у рівних частках. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.06.2016 року, виданим [PERSON] державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-336 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.06.2016 року, виданим [PERSON] державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-337. Також право власності на 3/10 частки зазначеного житлового будинку за [PERSON] та на 3/10 частки будинку за [PERSON] 23.06.2016 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30246468 від 30.06.2016 та 30246277 від 30.06.2016), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361256198 від 09.01.2024. [INFO] в місті Первомайську віці 90 років померла [PERSON] , про що Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області було складено відповідний актовий запис за № 139 від 09.02.2017 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] було складено заповіт від 28.08.2014 року, що був посвідчений державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Білецькою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2-29, відносно всього належного їй майна, зокрема 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS] . Згідно даного заповіту [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, онуку [PERSON] [INFO] . Разом з тим, [PERSON] будучи людиною юридично не обізнаною, вважав, що оскільки на його ім`я складено заповіт та він на момент смерті бабусі проживав разом з нею за однією адресою у будинку, який також входив до числа заповіданого майна, то він автоматично вступив у спадкові права після смерті [PERSON] , а тому звертатися до нотаріуса у встановлений законом 6- місячний термін із заявою про вступ в спадщину не потрібно. [INFO] у місті Первомайську у віці 47 років [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено відповідний актовий запис за № 1349 від 24.12.2021 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] заповіту на будь-яку особу складено не було. Таким чином, оскільки єдиним спадкоємцем, який міг прийняти спадщину після смерті [PERSON] був його батько [PERSON] , який при цьому на момент смерті проживав разом з покійним, останній вважав, що він автоматично вступив в спадкові права після смерті сина, та є дійсним та законним власником всього належного покійному за життя майна. [INFO] [PERSON] помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено відповідний актовий запис за № 260 від 16.03.2023 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . У 2017 році після смерті тітки [PERSON] , до будинку [ADDRESS] , переїхала проживати [PERSON] (надалі - позивачка), оскільки племінник хворів на психічні розлади та потребував стороннього догляду, а зять позивачки вже був особою похилого віку, не міг забезпечити сина необхідним доглядом та сам періодично потребував сторонньої допомоги. Так, на момент смерті [PERSON] позивачка проживала з ним за однією адресою. Саме вона займалася всіма організаційними питаннями з приводу поховання тітки [PERSON] , племінника [PERSON] та зятя [PERSON] . Так, проживаючи на протязі всього часу в даному будинку, саме позивачка за власні кошти та власними силами обслуговувала будинок, здійснюючи поточні ремонти, несучи витрати пов`язані з його утриманням і використанням, займалася догляданням прилеглої території. У зв`язку з цим, маючи намір вступити в спадкові права на належне [PERSON] за життя майно, зокрема й на будинок [ADDRESS] , та в подальшому отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, 27 листопада 2023 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Мовчана А.С з відповідною заявою та пакетом документів, які існували у неї на день звернення до нотаріуса. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] відсутні, а факт спільного проживання однією сім`єю документально не підтверджено. Згідно вимог ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 ст. 1264 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому у відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до с. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Водночас, ст. 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч. 1); фізична особа може мати кілька місць проживання (ч. 6). Виходячи з аналізу наведених норм, законодавець пов`язує факт прийняття спадщини не з наявністю або відсутністю реєстрації місця проживання спадкоємця за однією адресою зі спадкодавцем на час його смерті, а на сам факт постійного проживання особи зі спадкодавцем на момент його смерті незалежно від того чи було зареєстроване місце проживання спадкоємця за вказаною адресою. Крім того, рішенням виконкому Первомайської міської ради Народних депутатів № 4 від 25 січня 1994 року [PERSON] було видано Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1745. Таким чином, не зважаючи на ту обставину, що [PERSON] за життя фактично був власником житлового будинку [ADDRESS] , однак питання щодо права його власності на земельну ділянку, на якій розташовано цей об`єкт нерухомості, не вирішувалося, а тому юридично власником даної земельної ділянки до сьогоднішнього дня залишається покійна [PERSON] . Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальний підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільного права може бути зокрема визнання права. У свою чергу, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса у оформлені права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З огляду вищевикладене позивач звернулася до суду із даним позовом. В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, вимоги підтримав. Представник відповідача до суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та подав відзив, в якому послався на відсутність у справі доказів, на підтвердження заявлених вимог. Наголошував на тому, що відповідно до абзацу 4 пункту 21 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач вважає себе, в силу ст.ст. 1264, 1268 ЦК України, такою, що відноситься до четвертої черги спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. З матеріалів справи вбачається, що позивачка спадщину після смерті [PERSON] не прийняла. Позивачем суду не надано об`єктивних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] однією сім`єю не менш як п`ять років. Єдина надана суду довідка квартального комітету вказаний факт також не підтверджує. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed