Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до суду, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 05 листопада 2014 року у Олександрівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №377. Позов обґрунтовано тим, що від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Спір щодо розподілу сумісно набутого майна немає. Шлюбні відносини фактично припинилися з березня 2024 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. Причина розпаду сім`ї полягає у несумісності характерів та поглядів на сімейне життя, на підґрунті чого між подружжям постійно виникали непорозуміння та суперечки, що призвело до втрати позивачем почуття поваги та любові до відповідачки. Подальше збереження шлюбу є неможливим та недоречним. Ухвалою суду від 15.102024 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачкою відзив на позовну заяву, чи будь-яких пояснень, заперечень на позов подано не було. 02.12.2024 позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки та докази вказаного, суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі та заперечення не надала. Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи те, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 05 листопада 2014 року, який було зареєстровано у Олександрівсьому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №377. Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка - [PERSON] . На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає збереження шлюбу, на розірванні якого наполягає. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався вказаним правом та звернувся до суду з даним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка заперечень на позов не надала, позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку про необхідність залишення відповідачці прізвища « [PERSON] », оскільки нею не було подано заяви про його зміну. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 гривні, проте, оскільки позивачем не заявлена вимога, судовий збір розподілу не підлягає.

Outcome: approved