Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Представник позивача ПрАТ «Закарпаттяобленерго» - Кльофа В.І. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивований тим, що 03.04.2022 року біля 20 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21140», д.н.з.: [NUMBER] , по вул.Корятовича в с.Кленовець, Мукачівського району Закарпатської області, [PERSON] було вчинено ДТП, а саме здійснено наїзд на електроопору №16 ПЛ-0,4 фідер Л-1 «Село», яка проходить від комплектної трансформаторної підстанції КТП-216 та належить ПрАТ «Закарпаттяобленерго». В результаті вказаного ДТП залізобетонна електрична опора була пошкоджена та потребувала заміни. Розмір завданих Товариству збитків складає 7 496,03 гривень. За фактом вказаного ДТП Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено вирок від 16.09.2022 року, яким відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення. 31.03.2023 року позивачем було подано заяву про страхове відшкодування до ТДВ «СК «Гардіан», після чого останні сплатили позивачу страхове відшкодування у розмірі 3 496,33 гривень. Таким чином, різниця між фактичним розміром завданої шкоди та виплатою страховика складає 3 999,70 гривень, які представник позивача просить суд стягнути із відповідача, який добровільно сплатити дану суму відмовляється. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази по справі, дійшов до наступного висновку. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 ст.13 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 цього ж Кодексу, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мала місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що згідно Довідки Мукачівської філії ПрАТ «Закарпаттяобленерго» №541-21/1119 від 25.06.2024 року, станом на 03.04.2022 року на балансі та у власності ПрАТ «Закарпаттяобленерго» перебувала повітряна лінія електропередачі ПЛ-0,4 кВ, фідер Л-1 «Село» інвентарний номер 19097, яка проходить від комплектної трансформаторної підстанції КТП-216 в с.Кленовець, Мукачівського району, Закарпатської області, складовою частиною якої є пошкоджена внаслідок ДТП, яка мала місце 03.04.2022 року, залізобетонна електрична опора №16 (а.с. 13). Із Акту №05-1П виконаних робіт з ремонту ПЛ напругою 0,4 кВ вбачається, що вартість робіт щодо ремонту ПЛ становить 7 496,03 гривень (а.с. 14, 15). Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2022 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) роки. Судом у даному вироку встановлено, що [PERSON] 03.04.2022 року, близько 20 год. 30 хв., керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ 21140», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по вул.Корятовича у с.Кленовець Мукачівського району Закарпатської області. Проїжджаючи заокруглення (поворот) на автодорозі [PERSON] грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого втратив керованість і допустив виїзд автомобіля на ґрунтове узбіччя по ходу руху та з`їхав у правий кювет навпроти будинку по [ADDRESS] від чого автомобіль перекинувся, і в результаті пасажир керованого ним автомобіля - [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому нижньої третини правої плечової кістки, нейропатії променевого нерву правої верхньої кінцівки, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день (а.с. 19-24). 31.03.2023 року ПрАТ «Закарпаттяобленерго» подало до ТДВ «СК «Гардіан» заяву про страхове відшкодування у розмірі 7 496,03 гривень (а.с. 35-37). Із квитанції вбачається, що ТДВ «СК «Гардіан» перерахувало ПрАТ «Закарпаттяобленерго» страхове відшкодуванняв сумі 3 496,33 гривень за пошкодження транспортним засобом пошкодження опори (а.с. 38). Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст.15 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст.16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи вищезазначені обставини, встановлено, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді є саме відповідач [PERSON] , а тому саме у останнього настає цивільно-правова відповідальність і дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком. У відповідності до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у справі №755/18006/15-ц, зазначивши таке. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається із матеріалів справи, позивач ПрАТ «Закарпаттяобленерго» отримало частину страхового відшкодування, при цьому, що зверталося із заявою до ТДВ «СК «Гардіан» про відшкодування всієї суми, тобто в розмірі 7 496,03 гривень. Із Довідки про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в СК «Провідна», однак доказ, який би засвідчував правову відповідальність одного із учасників ДТП у ТДВ «СК «Гардіан» представником позивача суду не надано, будь-яких доказів або клопотань з приводу його витребування суду не заявлено, тобто представником позивача не надано доказів того, що розмір майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, перевищує ліміт відповідальності страховика ТДВ «СК «Гардіан». Таким чином, суд позбавлений можливості встановити ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду заподіяну майну, чим самим пересвідчитись, що відповідач [PERSON] має одноосібно відповідати за даним позовом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Разом з тим, представник позивача посилається на часткову оплату страховою компанією завданих збитків позивачу в той час, як із заявою про страхове відшкодування у розмірі всієї суми завданої шкоди 7 496,03 гривень звертався до ТДВ «СК «Гарідан». У свою чергу, із позовної заяви та з доданих до неї документів, суд позбавлений можливості встановити межі відповідальності відповідача за завдану шкоду, оскільки залишається нез`ясоване питання причини часткового відшкодування шкоди вищезазначеною страховою компанією, чи був встановлений ліміт суми, чи вони відмовилися із суб`єктивних причин від сплати решти суми. Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищезазначене, суд, не знаходить підстав для задоволення позову. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed