Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

21 листопада 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Власюк Катерину Петрівну звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила встановити факт вчинення [PERSON] домашнього психологічного та економічного насилля над заявником, психологічного насилля над її малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , видати обмежувальний припис на строк шість місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , а саме: заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] строком шість місяців від дня проголошення рішення про застосування обмежувального припису; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що заінтересована особа є колишнім чоловіком заявниці, батьком їх спільних малолітніх дітей та вчиняє щодо неї насильство психологічного та економічного характеру. Зокрема, використовує свої права на частку в майні як засіб тиску, вчиняє дії, які обмежують заявника у користуванні спільним майном, прагне отримати абсолютний контроль над будинком, в якому не проживає, маніпулює та вводить заявницю в стан тривожності, знищує відчуття безпеки власного простору. Вказує, що заінтересована особа неодноразово разом з невідомими особами проникав на територію домоволодіння та змінював замки, порушуючи про цьому спокій та комфорт дітей. Вважає, що існують всі обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.11.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження. В судовому засіданні заявниця пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який за ініціативою останнього був розірваний рішенням суду від 06.12.2022 року. Заявник та заінтересована особа мають двох доньок [PERSON] , 2016 року народження та [PERSON] , 2019 року народження. В грудні 2020 року [PERSON] добровільно виїхав з будинку [ADDRESS] де вони разом мешкали та частку в якому він має. На разі він одружений, проживає в м.Києві. Місце проживання дітей визначено з матір`ю.Висновком органу опіки та піклування Козинської селищної ради встановлено порядок участі батька у вихованні малолітніх дітей за заявою останього. Між сторонами склалися неприязні відносини, існує кілька судових спорів щодо поділу майна. [PERSON] прагне безперешкодного доступу до будинку в якому вона з дітьми проживає; спонукає її відступити частку в будинку на вкрай невигідних умовах; вимагає ключі від помешкання; має намір проводити час з дітьми у будинку без її згоди. Він навідується до житла без погодження з нею та без попередження, не дивлячись на її прохання, приходить з невідомими особами, погрожує, знущається, вчиняє конфлікти, лякає дітей. Вона вимушена викликати поліцію. Після зміни замків колишнім чоловіком вона лишалася безпорадною, відчувала себе в небезпеці, боялася за дітей. Такі дії [PERSON] травмують дітей, вона морально та фізично виснажена, вимушена звертатись до психіатра. Крім того, вона одноособово займається дітьми, виховує їх, забезпечує та оплачує навчальний процес, лікування, оздоровлення. [PERSON] відмовляється взяти на себе частину матеріальної відповідальності за утримання дітей, їх оздоровлення, лише сплачує незначну суму аліментів. Вважає, що заінтересована особа у такий спосіб маніпулює, створює сприятливу обстановку, щоб вона з дітьми залишила домоволодіння на його користь. Представник заявника [PERSON] доводи та вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви заперечили. Заявник пояснив, що він ніколи не вчиняв і не вчиняє домашнього насильства у будь якій його формі щодо колишньої дружини та їх спільних дітей, яких дуже любить і з якими у нього чудові стосунки. Вказав, що в серпні 2021 року виїхав з будинку, який на разі є предметом спору, де вони проживали разом з [PERSON] та їх спільними дітьми і який було придбано ними в період шлюбу. В грудні 2022 року шлюб між ним та заявницею було розірвано. Він одружився та на разі проживає в м.Києві. За його заявою органом опіки та піклування Козинської селищної ради було встановлено порядок участі батька у вихованні малолітніх дітей. З заявницею у них складні стосунки. Вона не бажає допускати його до помешкання в якому він на праві власності має частку, де залишились його речі; не дозволяє проводити їм час з дітьми у будинку в холодну погоду; кілька раз змінювала замки на хвіртці та в будинку, щоб завадити йому потрапити на територію домоволодіння. 18.10.2024 року він дійсно приходив до належного їм із заявницею будинку, оскільки остання самовільно змінила замки потрапив на його територію через паркан, просив надати йому екземпляр ключів, однак [PERSON] відмовила. Заперечує вчинення неправомірних дій щодо колишньої дружини та дітей, в т.ч. економічного чи психологічного домашнього насильства. Вважає, що заявниця сама створює своєю поведінкою та провокує конфлікти та скандали в наслідок яких діти зазнають травмівного впливу. Просить відмовити у задоволенні заяви через безпідставність та необгрунтованість. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані ними докази, встановив наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2016 року. У шлюбі народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 06.12.2022 року за позовом [PERSON] шлюб між заявником та заінтересованою особою розірвано. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] . Сторонами по справі визнається, що [PERSON] в грудні 2020 року виїхав з будинку, в якому залишилася проживати заявниця із двома малолітніми дітьми. Рішенням № 4 Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 27.06.2023 року встановлено місце проживання дітей разом із матір`ю. Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 23 травня 2024 року за ініціативою батька [PERSON] встановлений спосіб його участі у вихованні дітей [PERSON] , 2019 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження. На час розгляду справи в провадженні Обухівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки нерухомого майна. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону). Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що [PERSON] є кривдником та вчиняє домашнє психологічне та економічне насильство над нею, домашнє психологічне насильство над їх малолітніми дітьми. До заяви на підтвердження доводів заявником додано копія паспорта заявника та довідка про присвоєння індентифікаційного номеру, копія паспорта заінтересованої особи, копія рішення Печерського районного суду від 06.12.2022 року про розірвання шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON] , комісійний акт обстеження умов проживання малолітніх дітей з матір`ю № [NUMBER] від 11.01.2024 року, Рішення Козинської селищної ради Обухівського району №2 від 23.05.2024 року «Щодо затвердження порядку участі батька у вихованні малолітніх дітей» , інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2024 з якого слідує, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] . Разом з тим, вказані документи підтверджують лише зазанчені в них дані, з них не вбачається вчинення [PERSON] домашнього насильства. Не підтверджують вказаних обставин і надані до заяви звернення [PERSON] \~до служби\~у справах\~дітей, пояснення працівникам Обухівського РУП від 17.07.2024 року, 21.07.2024 року, 18.10.2024 року; протокол прийняття заяви [PERSON] про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, оскільки сам факт звернення заявника до вказаних органів не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Подані звернення не є доказом вини [PERSON] у вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину чи адміністративного правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено відповідним рішенням суду. Скріншот телефонного листуваненя без дати з абонентом [PERSON] також не підтверджує вчинення заінтересованою особою домашньго насильства, як про це зазначено у поданій заявницею до суду заяві. З консультативного висновку лікаря-психіатра від 20.11.2023 щодо діагнозу заявника та рекомендованого лікування також не вбачається причинно наслідкового зв`язку з діями [PERSON] . Електронні докази у вигляді відеозаписів подій 18.10.2024 року в смт.Козин за участю [PERSON] та [PERSON] , наданого як заявником на підтвердження доводів заяви про видачу обмежувального припису так і заінтересованою особою на її спростування враховуються судом для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи. Зміст електронних доказів учасники судового розгляду не заперечують, визнають, що зафіксовані події дійсно мали місце, хоча і трактуються ними по різному. Підстав для визнання їх неналежними чи недопустимими доказами суд не вбачає. Разом з тим суд констатує, що з оглянутих у судовому засіданні доказів не вбачається проявів психологічного насильства з боку [PERSON] в розумінні ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству.» Щодо професійних висновків кандидата психологічних наук [PERSON] щодо перебігу психологічної роботи з малолітніми [PERSON] та [PERSON] на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м.Києві від 07.11.2024 року, то суд вважає їх неналежними, такими, що по своїй суті не можуть встановлювати наявність чи відсутність фактів, що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вказані висновки по суті та змісту не відповідають вимогам ст.76, 77 ЦПК України. Сумнівними для суду є підстава проведення досліджень, джерела зазначених у них фактів щодо [PERSON] в тому числі агресії до матері дітей, вибивання замку в дверях, залучення інших чоловіків до відстоюваня своїх прав; висновків щодо домашнього насильства. Будь-яких інших належних та обґрунтованих доказів психологічного, економічного насильства щодо заявника та її малолітніх дітей матеріали справи не містять. Відмова заінтересованої особи покрити витрати заявниці на навчання їх спільних дітей, оздоровлення, приймати вагомішу участь у їх вихованні, небажання вирішити судовий спір мирним шляхом, складення заповіту, сплата аліметів у розмірі, визначеному рішенням суду не свідчить про економічне насильство та не є підставою для видачі обмежувального припису. Виходячи з пояснень учасників судового розгляду та оцінивши подані ними докази суд вважає, що сварки, які створюють несприятливе середовище для дітей, негативно впливають на їх психологічний стан, є результатом поведінки обох батьків. Факт непорозумінь між заявником та заінтересованою особою свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів. Суд звертає\~увагу,\~що спір\~між сторонами\~щодо поділу\~майна чи\~інші спори\~подружжя не\~можуть бути\~вирішений шляхом\~застосування заходів\~обмежувального припису,\~а обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За наведених обставин заява [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed