Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У липні 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2021 у розмірі 30 956,07 грн., що складається із наступного: 24 323,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 632,33 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 27.12.2019 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. Крім того, 01.07.2021 відповідач підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п.1.2. Договору); Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; 2. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 3. Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору); 4. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 5. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 6. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). На підставі укладеного Договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 03/24, тип - «Універсальна». Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: - 60,0% - для картки «Універсальна». У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 03.07.2024 року має заборгованість у загальному розмірі 30 956,07 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 22.08.2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст. 19, 274, 276, 277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 30.06.2021 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому [PERSON] засвідчив, що він ознайомлений та згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку https: //privatbank.ua/terms/ (а.с. 24-25). Окрім того, позивачем надано копію Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01.07.2021 (а.с. 13-23), відповідно до якої визначено наступні умови: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п.1.2. Договору); Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; 2. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); 3. Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору); 4. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); 5. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору); 6. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). На підставі даної Заяви, що разом з Умовами та правилами надання банківських послуг Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», становлять Договір банківського рахунка, відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 03/24, тип - «Універсальна», що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 10). Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.07.2021 року, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 03.07.2024 року становить 30 956,07 грн. та складається з наступного: 24323,74 грн. заборгованість за кредитом; 6632,33 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с. 11-12). У матеріалах справи також міститься виписка по картці [PERSON] номер 4149437870299995, у якій відображено операції за період з 29.09.2023 року по 01.06.2024 року, відповідно до якої від`ємний баланс по картці станом на 01.06.2024 складає 30956,07 грн. (а.с. 10). Згідно п. 2.1.1.3.5. Договору, в разі порушення відповідачем зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. Тобто сторони згідно ст.212 ЦК України передбачили відкладальну обставину внаслідок виникнення якої, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань відповідача з погашення кредиту. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, що відповідачем не спростовано, а також вимоги статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), суд вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані АТ КБ «Приватбанк» докази є належними та допустимими, та у своїй сукупності підтверджують, що [PERSON] , відповідно до наданої виписки по картковому рахунку, користувався кредитними коштами, наданими АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 01.07.2021 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 24 323,74 грн., виходячи з фактичного використання коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд приходить до наступних висновків. У анкеті-заяві клієнта від 30.06.2021 року процентна ставка не зазначена, тобто між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема розміру відсотків у якості плати за користування грошовими коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір, порядок нарахування, та факт погодження із відповідачем, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.07.2021 року, посилався також на подану ним копію Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 01.07.2021, у якій зазначено розмір відсоткової ставки 42,0 % річних для карт Універсальна, 40,8 % - для карт Універсальна Gold (а.с. 13-23). Проте, вказана заява не містить підпису відповідача (а.с. 23), через що на думку суду, матеріали справи не містять належних підтверджень, того факту, що саме ці Умови та правила і саме у вказаній редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Окрім того, ця заява містить різні умови щодо річної процентної ставки для карт Універсальна, та для карт Універсальна Gold, а також залежно від строків заборгованості. Сама по собі роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», розміщені в мережі Інтернет на офіційному сайті позивача (https://privatbank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30 червня 2021 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Одночасно із цим, розміщене дрібним шрифтом у тексті анкети-заяви клієнта від 30.06.2021 року (а.с. 25) застереження, що клієнт «...ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, ... пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник (шляхом самостійного роздрукування/в електронній формі шляхом власноручного підписання електронним підписом та направленням повідомлення про одержання)» не дозволяє зробити однозначний висновок про те, яким саме з перерахованих способів клієнт отримав копію Умов, та у якій саме редакції, власне як і достовірно пересвідчитись у тому, чи взагалі він дійсно отримав зазначені документи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, разом із відсутністю у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та її формулювання лише шляхом посилання на Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», розміщені в мережі Інтернет, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинно бути здійснено за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, надану позивачем Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01.07.2021 (а.с. 13-23) без підпису позичальника, та Анкету-заяву клієнта від 30.06.2021 (а.с. 24-25) що не містить конкретних даних відносно відсоткової ставки за кредитом, не можна вважати складовими кредитного договору. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Також, обґрунтовуючи свої вимоги, банк долучив до позовної заяви копію паспорта споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування та який 27.12.2019 року підписаний відповідачем [PERSON] (а.с. 26-30). Зі змісту паспорту слідує (розділ 4), що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, адже згідно застережень: «реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» (а.с. 29). Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування. Окрім того, у розділі 7 паспорту споживчого кредиту прямо відзначено, що викладена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 11.01.2020 (а.с. 30), тоді як згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.07.2021 року, заборгованість за кредитом утворилась лише у період з 29.09.2023 року по 01.06.2024 року. Анкета-заява, яка підписана [PERSON] 30.06.2021 року, також не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами. Саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані йому умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомлений з відсотками, які йому можуть бути нараховані. Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII). З огляду на ці приписи, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоб відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановивши вказані обставини під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитними коштами суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 30.06.2021 року та у Паспорті споживчого кредиту від 27.12.2019 року. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Однак, вищенаведені обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами (карткою) та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом періоду кредитування. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.07.2021, станом на 03.07.2024 заборгованість [PERSON] за простроченим тілом кредиту складає 24323,74 грн. Виходячи з наведеного, суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. Доказів повернення кредитних коштів відповідачем суду не надано. Даних на спростування зазначених обставин матеріали справи не містять. Ураховуючи вимоги статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною першою статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За таких підстав позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню, в розмірі 24 323,74 грн., а в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial