Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Представник позивача позовні вимоги мотивує тим, що 05.05.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №4782124, за умовами якого відповідачці був наданий кредит на споживчі цілі у розмірі 20000,0 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами у порядку та строки, що визначені кредитним договором. Відповідач своїх зобов`язань з кредитним договором не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 79400,0 грн. 13.09.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги №07Т відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4782124 від 05.05.2021р. Та як відповідач умови договору не виконує в добровільному порядку позивач звернувся до суду. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Карпенко Ю.Г. надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.109). Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення на веб-сайті Судової влади України. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Іллічівський міський суд Одеської області від 18.04.2024 р. відкрито провадження у справі (а.с. 98). Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд встановив, що 05.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан»» та [PERSON] \~ укладений договір №4782124 про надання споживчого кредиту (а.с.16, 35-46).. Згідно п.1.2 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 20000,0 грн. П.1.3 договору визначено, що кредит надається строком на 15 днів. Аналогічна інформація міститься в паспорт споживо кредиту (а.с.44). Факт перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів відповідачу в сумі 20000 грн. підтверджується платіжним дорученням ;45470302 від 05.05.2021р. (а.с.86). Відповідач взяті зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 05.05.2021 р. №4782124 не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 79400,0 грн. яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18000,0 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 59400,0 грн., заборгованості за комісійними винагородами у розмірі 2000,0 грн. (а.с.18-20). 13.09.2021р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінасн» укладений договір факторингу №07Т за умовами якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги зазначені в Реєстрі прав вимог, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором (п.2.1 Договору). Позивач набув права вимоги, в тому числі і до боржника [PERSON] за кредитним договором №4782124 від 05.05.2021 року в сумі 79400,0 грн., що підтверджується відповідними копіями: договору факторингу, акту приймання-передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021 року до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 р. (а.с.85), платіжними інструкціями про сплату ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» плати згідно договору факторингу №07Т від 13.09.2021 р. на користь ТОВ «Мілоан» (а.с.51-65).. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Представник ТОВ «Діджи Фінанс» адвокат Міньковська А.В. звернулась до [PERSON] з письмовою досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.46). Докази повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, передбачених спірним договором, у справі відсутні. Таким чином, в порушення умов Договору кредиту, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4782124 від 05.05.2021 р. з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч.1, п.1,4 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно платіжної інструкції №7545 від 19.03.2024 р. ТОВ «Діджи Фінанс» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.32). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн., оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі та доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма\~статті 141 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16\~(провадження N 11-562ас18), вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат". Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Представник позивача адвокат Міньковська А.В. на обгрутування вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу надав суду: договір №42649746 від 11.12,2023р. про надання правничої допомоги який укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (а.с.68-72), акт про підтвердження факту надання правничої допомоги (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) (а.с.25,26), детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої допомоги (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.29), додаткову угоду №003211720546 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023р. (а.с.31). Однак представник позивача не надав суду доказів того, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Враховуючи, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду доказів сплати ним витрат на правничу допомогу то суд дійшов висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Outcome: partial