Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача [PERSON] - адвокат Волошина Т.Б. звернулася до Садгірського районного суду м. Чернівці із позовом до Акціонерного товариства Сенс Банк» (правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк») про захист прав споживачів та повернення банківського вкладу (стягнення банківського вкладу), у якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивачки грошовий еквівалент 298\~754, 00 доларів США, згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, станом на дату прийняття рішення. Також в подальшому було подано нову редакцію позову у якій доповнено предмет позову та поряд із заявленими вимогами представниця позивачки також просила визнати дійсним Договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008, укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк». Позовні вимоги\~в частині\~повернення вкладу\~мотивує тим,\~що 08\~вересня 2008\~року між\~ [PERSON] та\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~(правонаступником\~якого є\~АТ «Сенс\~Банк»)\~в особі\~начальника Кіцманського\~відділення Василькової\~Г.В.\~було укладено\~Договір №48\~банківського вкладу\~(депозитний\~вклад з\~виплатою відсотків\~у кінці\~терміну),\~відповідно до\~п.1.1\~якого банк\~відкриває депозитний\~рахунок на\~суму 32\~770,00\~дол.\~США на\~умовах,\~визначених цим\~договором,\~надалі за\~текстом \~«Депозитний вклад»,\~з нарахуванням\~відсотків в\~розмірі та\~15.5%\~в дол.\~США.Також вказує про те, що згідно із п. 1.1.1. Договору внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі договору. Вказує, що позивач відповідно до положень договору внесла на депозитний рахунок кошти у розмірі 32 770,00 дол. США та оскільки у п. 1.3. Договору передбачалося, що депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються, неодноразово поповнювала банківський вклад, а всього поповнила вклад на загальну суму 310 264,00 доларів США, що підтверджується банківським розпорядженням, за підписом керуючої Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», який видано 20.10.2014. Також у позові вказує про те, що позивач щомісячно отримувала відсотки за депозитом, а депозитний договір неодноразово продовжувався на новий термін та коли 20 вересня 2014 року завершився строк дії депозиту згідно депозитного договору №48 від 08.09.2008 року, внаслідок того, що позивач не забрала з банку вклад, то депозитний договір був продовжений відповідно до ч.4 ст.1060 ЦК України на умовах «вклад на вимогу». Вказує, що 20 жовтня 2014 року позивач вирішила зняти частину банківського вкладу у розмірі 11 510,00 доларів США про що звернулася в Банк з відповідною вимогою та відповідно до банківського Розпорядження від 20.10.2014 року на виплату вкладу згідно Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008 року, яке містить всі необхідні реквізити банківської виписки, сума вкладу позивача станом на 20.10.2014 на момент здійснення банківської операції по видачі частини депозиту складала 310 264,00 доларів США, з яких Позивачу було видано 11 510,00 дол. США. Після видачі частини вкладу, залишок коштів на депозиті станом на 20.10.2024 склав 298 754,00 дол. США. У позові вказано про те, що у грудні 2014 року позивачці стало відомо про факт відкриття кримінального провадження щодо начальника Кіцманського відділення № 933 [PERSON] , а тому остання звернулася до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, однак отримала відповідь що вказаний депозитний договір у банку не обліковується, а тому депозитні кошти залишилися неповернутими. Згідно із даних кримінального провадження №12014260110000622, таке провадження розпочато за заявою ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки ним в ході проведення перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 [PERSON] , зловживаючи своїм службовим становищем, отримувала у фізичних осіб кошти, як у гривні, так і у іноземній валюті, і від імені банку заключала депозитні угоди, однак кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. Наразі [PERSON] обвинувачується в тому числі з приводу того, що в службовому кабінеті банку склала договір банківського вкладу № 48 від 08.09.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Представниця позивачки посилається на висновки судово-почеркознавчої експертизи документів №210-К від 30.01.2015, згідно із якими підписи виконані на Договорі банківського вкладу №48 від 08.09.2008 року та розпорядженні на виплату частини вкладу від 20.10.2014, виданих позивачу від імені ПАТ «Укрсоцбанк» належать начальнику Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк Васильковій Галині Вікторівні, а висновками судово-технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 та судово-технічної експертизи документів №224-К від 04.03.2015 підтверджується, що відбитки печатки та кліше ПАТ «Укрсоцбанк», що нанесені на Договорі банківського вкладу №48 від 08.09.2008 року та банківський розпорядженнях виданих ПАТ «Укрсоцбанк» на ім`я позивача, нанесені кліше печатки Банку ПАТ «Укрсоцбанк», зразки якої надано на дослідження. У позові представницею вказано про те, що між позивачкою та відповідачем у даній справі існують виключно договірні відносини банківського вкладу, сам Договір укладений в письмовій формі та підписаний уповноваженою особою банку начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] , посвідчений печаткою банку, а письмове банківське розпорядження на часткову виплату вкладу від 20.10.2014 містить всі реквізити, необхідні для підтвердження факту наявності у позивача депозиту, розміщеного в ПАТ «Укрсоцбанк». Вказує, що відповідач неналежним чином не виконав взяті на себе обов`язки та не повернув позивачеві вклад у зв`язку із його викраденням працівником банку і як наслідок необлікування банком такого депозиту, при цьому вкладник банківської установи не повинен нести жодних негативних наслідків внаслідок викрадення його вкладу уповноваженим працівником банку, про що вказано у Постанові Великої палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 463/5896/14-ц (аналогічні викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі №\~463/5896/14-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 по справі №\~369/10789/14-ц та в подальшому деталізована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 по справі № 662/397/15-ц). У даному випадку представниця вважає, що підлягають застосуванню норми законодавства, які регулюють правовідносини щодо договору банківського вкладу, а не норми законодавства, які регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, а тому не є обов`язковим факт наявності обвинувального вироку відносно працівника банку. Також представниця посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), який неодноразово застосовувався Верховним Судом при вирішення аналогічних справ за позовами осіб, чиї депозити в ПАТ «Укрсоцбанк» були викрадені внаслідок вчинення злочину керуючою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою Г.В. (зокрема, у справах №718/17/21, №718/1341/21, №718/2903/19, №727/5691/22, №718/2329/22, №718/1791/22) Щодо позовної вимоги про визнання дійсним договору банківського вкладу, звертає увагу суду на те, що відмовляючи у поверненні позивачу банківського вкладу, відповідач посилається на те, що укладений між позивачем та відповідачем договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 є нікчемним з огляду на те, що позивача відсутній первинний банківський документ про внесення на депозит коштів у сумі 32770 дол. США на момент укладення договору банківського вкладу 08.09.2008, однак в укладеному Договорі банківського вкладу №48 від 08.09.2008 сторони, на підставі ч.3 ст. 6 ЦК України, відступили від положень актів цивільного законодавства і врегулювали свої відносини на власний розсуд. Посилається на те, що частиною 2 статті 218 ЦК України, яка визначає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину встановлено, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Таким чином вказує, що 20 жовтня 2014 року позивачка вчинила дію - звернулася в ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою про видачу частини банківського вкладу у сумі 11 510,00 дол. США, внаслідок чого відповідач підтвердив її вчинення та наявність у позивача депозиту в банку, видавши позивачу з депозитного рахунку частину банківського вкладу у сумі 11 510,00 дол. США, склавши про це відповідний письмовий банківський документ розпорядження від 20.10.2014, яке в свою чергу містить всі реквізити банківської виписки, необхідні для підтвердження факту наявності у позивача депозиту, розміщеного в ПАТ «Укрсоцбанк», а тому представниця позивачки вважає, що відповідач письмово підтвердив наявність у позивача депозиту у банку, видавши частину банківського вкладу та склавши про це відповідний письмовий документ, а тому наявні правові підстави для визнання Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008 дійсним в порядку ч.2 ст.218 ЦК України. У позові звернуто увагу суду і на те, що строк позовної давності не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 268 Цивільного кодексу України. Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву 19.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позов від АТ «Сенс Банк» та 02.04.2024 відзив на позовну заяву у новій редакції у яких представниця відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених вимог. Вказує, що будь яких доказів внесення коштів у розмірі 32\~770,00 дол. США на депозит позивачем не надано, як і доказів на неодноразове поповнення вкладу та продовження дії договору на новий термін. У відзиві вказано про те, що договір банківського вкладу між позивачем та відповідачем не укладався, кошти на рахунок не вносилися. Вважає, що позивач не надала ні банківської виписки, ні ощадної книжки, ні сертифіката, ні будь якого іншого документа на підтвердження внесення коштів за Договором № 48 від 08.09.2008, а також не довела існування у неї коштів, що нібито були внесені на депозит. Звертає увагу суду і на те, що у банку наявна інформація про те, що [PERSON] 18.11.2015 зверталася як клієнт та ФОП до ПАИ «Укрсоцбанк» та вказувала суму свого річного доходу і про відсутність у неї кредитів та рахунків у інших банках. Незрозумілим вважає звернення позивачки до відділення банку поза межами міста Чернівці, в якому остання проживала. Також у первісному відзиві представник відповідача вказував на нікчемність договору банківського вкладу № 48 від 08.09.2008, оскільки не додержана письмова форма та не надано жодних доказів внесення 32\~770,00 дол. США. депозиту за таким Договором. Також такий договір не містить ознаки реального договору. Примірник такого договору у банку відсутній, а позивач не долучає усіх сторінок договору, оскільки у ньому вказано про те, що він складається із 4 арк, а долучено лише перші два. Вказує, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею платіжного документу, який відповідає вимогам чинного законодавства України. Звертає увагу суду і на те, що в договорі вказано про те, що начальник Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Василькова Г.В. діє на підставі довіреності від 04.06.2006, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 17, однак термін дії цієї довіреності сплинув 31.12.2006, а тому договір не міг бути укладений 09.09.2008. Також просить врахувати і те, що строк договору закінчився 08.09.2009, а всі доповнення до нього мали бути вчинені у письмовій формі та підписані сторонами (п.5.1 Договору), тобто відсутні дані на підтвердження пролонгації договору. Щодо висновків експертиз, на які посилається позивачка, зазначає, що об`єкти та зразки доставлені на дослідження нарочними в не упакованому вигляді. Також вказує про неможливість застосування правової позиції викладеної у постанові № 463/5896/14-ц, оскільки у цій справі не встановлено обвинувальним вироком суду вину колишнього начальника банку [PERSON] . Після подання позову у новій редакції представниця відповідача також вказує про те, що ст. 218 ЦК України визначає можливість визнання судом правочину дійсним, якщо він укладений усно (відсутня письмова форма договору) і одна сторона вчинила дію, а інша підтвердила її вчинення, однак до нікчемного договору банківського вкладу ст. 218 ЦК України не застосовується. Долучене розпорядження від 20.10.2014 не являється доказом внесення 32\~770, 00 дол. США, доказом внесення в банк 298\~754,00 дол. США та не є додатком / зміною чи доповненням до договору, в ньому навіть не зазначено обов`язкових ідентифікаційних даних сторін. Таким розпорядженням неможливо змінювати умови договору та воно було оформлено після закінчення строку дії депозиту. Крім того, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача, оскільки позивач зазначає про те, що нібито у грудні 2014 банк повинен був повернути їй кошти за Договором, а сам позов подано лише 22.01.2024, тобто з пропуском 3-річного строку звернення (загальної позовної давності). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позов [PERSON] 22.01.2024 подано до Садгірського районного суду м. Чернівці та, згідно із даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2024, переданий на розгляд судді Асташева С.А. (т.1 а.с.118). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 23.01.2024 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08 лютого 2024 року, яке за клопотанням представника відповідача [PERSON] відкладено на 22 лютого 2024 року. Також хвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.02.2024 вирішено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у справі у режимі відеоконференції. 19.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позов від АТ «Сенс Банк» та ряд клопотань і заяв. Також 01.03.2024 до суду надійшли заперечення представниці позивачки на отримані клопотання відповідача. Крім того 04.03.2024 судом отримано заяву про доповнення предмету позову та позовну заяву про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу у новій редакції, у якій позивач просила суд визнати дійсним Договір банківського вкладу № 48 від 08.09.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», а також стягнути із АТ «Сенс Банк» на користь позивачки гривневий еквівалент 298 754, 00 доларів США згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, станом на дату прийняття рішення. 13.03.2024 до суду надійшли клопотання відповідача про відмову у прийнятті позовної заяви у новій редакції та її повернення, залишення її без руху, а також клопотання про направлення справи за підсудністю, а 18.03.2024 заперечення сторони позивача на такі клопотання. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.03.2024 задоволено заяву (клопотання) представника позивача [PERSON] адвоката Волошиної Тетяни Борисівни про доповнення предмету позову та прийнято до розгляду у цивільній справі № 726/150/24 позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу у новій редакції позову. Також залишено без задоволення клопотання представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші Вікторії Юріївни про відмову у прийнятті позовної заяви у новій редакції та її повернення, про залишення позовної заяви у новій редакції без руку, про направлення справи за підсудністю, про залучення третіх осіб, про витребування доказів, про призначення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, про зупинення провадження у справі. Клопотання представника відповідача АТ «Сенс Банк» Самокиші Вікторії Юріївни про обов`язкову участь у судових засіданнях позивача задоволено та визнано обов`язковою участь позивача [PERSON] в судових засіданнях. Оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні по справі № 726/150/24 до 04 квітня 2024 року. 02.04.2024 отримано відзив на позовну заяву у новій редакції від представника АТ «Сенс Банк». 14.05.2024 судом отримано пояснення по справі від представниці позивачки [PERSON] у яких остання вказує про те, що дана категорія справ (про стягнення вкладу з «Укрсоцбанк» правонаступником якого спочатку був «Альфа банк», а нині «Сенс Банк») яка породжена внаслідок викрадення депозитів вкладників начальником Кіцманського відділення «Укрсоцбанк» [PERSON] не є новою, адже у кримінальній справі щодо [PERSON] 88 потерпілих осіб, частина з яких скористалась своїм правом на звернення до суду із позовом про стягнення вкладу (на підставі ідентичних договорів банківського вкладу та ідентичних розпоряджень) отримала остаточне позитивне рішення як Чернівецьким апеляційним судом, так і Верховним Судом. Звертає увагу суду на те, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності щодо залучення останнім вкладу (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають вимогам законодавства) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених від фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту) є обов`язком банку. А тому, необлікування банком таких коштів не може вважатися недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми - позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, яка неодноразово враховувалася Чернівецьким апеляційним судом та Верховним Суду при розгляді справ за позовом вкладників Кіцманського відділення «Укрсоцбанк». Стосовно тверджень банку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, посилається на п.2 ч.1 статті 268 Цивільного кодексу України, відповідно до якого позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Щодо тверджень\~банку,\~що депозитний\~договір від\~08.09.2008\~за формою\~не відповідає\~встановленим банком\~шаблонам договорів,\~зазначає,\~що такий\~факт не\~свідчить про\~неукладення договору\~банківського вкладу.Факт внесення коштів в банк на депозит у даній справі вважає очевидним, так як уповноважена особа банку на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу підготувала та видала позивачу на руки договір банківського вкладу, а в подальшому при зверненні позивача до банку щодо зняття частину вкладу, уповноважена особа банку видала позивачу частину коштів, розміщених на депозиті, на підтвердження чого видала відповідне банківське розпорядження про видачу депозиту, яке завірила своїм підписом та печаткою банку. Вважає, що у справі достатньо щоб можна було зробити висновок про те, що позивач, розміщуючи у банку вклад, діяла добросовісно та добросовісно очікувала, що її вклад до банку перебуватиме у безпеці, а банк зі своєї сторони діяв недбало, не організувавши належний рівень контролю за діями банківських працівників, що призвело до викрадення банківського вкладу банківським працівником. При цьому, звертає увагу і на те, що факт викрадення банківським працівником коштів призначених для поміщення на депозит, та необлікування банком коштів, отриманих уповноваженим працівником банку для поміщення на депозит, не може бути підставою для неповернення банківською установою таких коштів. З огляду на те, що існує можливість різного тлумачення обставин справи та положень законодавства, а також з огляду на те, що банк вважає договір нікчемним з підстав недотримання його письмової форми, позивач вважав за необхідне просити суд визнати дійсним договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 в порядку частини 2 статті 218 ЦК України за якою нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Вказує,\~що Договір\~банківського вкладу\~№48,\~який було\~укладено між\~позивачем та\~відповідачем 08\~вересня 2008\~року є\~в наявності,\~однак,\~у позивача\~не зберігся\~первинний касовий\~документ від\~08.09.2008\~про внесення\~коштів на\~депозит,\~оскількитакий документ\~уповноваженим працівником\~банку позивачу\~не видавався.Разом з тим, 20 жовтня 2014 року позивач вчинив дію - звернувся в ПАТ «Укрсоцбанк» з заявою про видачу частини банківського вкладу у сумі 11 510,00 дол.США, а відповідач підтвердив її вчинення та наявність у позивача депозиту в банку, видавши позивачу з депозитного рахунку частину банківського вкладу у сумі 11 510,00 дол.США, та склавши про це відповідний письмовий банківський документ розпорядження від 20.10.2014 і таким чином, відповідач письмово підтвердив наявність у позивача депозиту у банку. Вважає, що відповідачем не наведено підстав сумніватися у справжності висновків експертизи, які було проведено в межах кримінального провадження. При застосуванні стандарту доказування у даній справі, просить врахувати, що наявність у позивача депозиту у банку є більш переконливим та вірогідним ніж позиція банку, яка за своїм змістом зводяться тільки до тлумачення на власний розсуд норм законодавства. 15.05.2024 отримано клопотання про призначення експертизи від представника відповідача та 16.05.2024 заперечення на це клопотання від представника позивача. В подальшому підготовче судове засідання за заявою сторін неодноразово відкладалося. 18.06.2024 ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 червня 2024 року за участі сторін. 09.07.2024 судом отримано додаткові пояснення від представниці відповідача [PERSON] у яких остання знову ж таки звертає увагу суду на відсутність доказів внесення коштів у розмірі 32770,00 дол. США на депозит та неодноразового поповнення вкладу і отримання відсотків. Відповідач вважає, що договір та розпорядження підписувалися не колишнім начальником відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] , на договорі та розпорядженні відсутня печатка ПАТ «Укрсоцбанк» та підписані вони не в дати, які в них зазначені, а експертні висновки проведені в кримінальному провадженні № 12014260110000622, копії яких додані до матеріалів справи, не можуть бути доказами у даній справі та тим більше не можуть підтверджувати факти підписів колишнього начальника та печаток відповідача на договорі та розпорядженні, а у висновку експерта №224-К від 04.03.2015 відсутня відповідь яким же саме кліше нанесено відтиск печатки (кліше печатки, зразки якої надано на дослідження? або іншим кліше?). Просить врахувати і те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про необхідність призначення комплексної судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів у справі. Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Позиція представників сторін в судовому засіданні У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Волошина\~Т.Б. просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи серед іншого на те, що між сторонами існують договірні зобов`язання, а 08 вересня 2008 року було укладено Договір № 48 на суму 32\~770 дол. США з правом внесення додаткових коштів. В подальшому вклад неодноразово поповнювався, отримувалися нараховані відсотки і продовжувалася дія договору тобто «вклад на вимогу». Також зазначає, що 20 жовтня 2014 року [PERSON] отримала частину відсотків про що було видано виписку, яка містить усі необхідні реквізити. Зазначає і те, що позивачка дізналася про те, що грошові кошти не обліковували у банку, лише у грудні 2014 року, коли звернулася до банку із вимогою повернути кредит. Також зауважує, що саме банк звернувся до поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки за результатами проведеного аудиту встановив, що начальниця Кіцманського відділення брала кошти у фізичних осіб, укладаючи угоди від імені банку. Вважає, що [PERSON] мала право від імені банку укладати договори та приймати кошти від громадян, а те що вона отримала від позивачки кошти і не внесла їх до каси банку не може нівелювати договірні відносини. Зазначила, що ініціатором відкриття кримінального провадження щодо керівника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] був саме ПАТ Укрсоцбанк, бо визнавав, що керуюча відділенням [PERSON] була уповноважена банком на отримання коштів від громадян та укладала договори банківського вкладу, видавала розпорядження, скріплювала їх підписом та печаткою банку, а отримані кошти привласнювала. В межах кримінального провадження проведено експертизу, за результатами якої встановлено, що підписи виконані [PERSON] , а печатка належала «Укрсоцбанку». Оскільки правонаступник «Укрсоцбанку» - відповідач у справі, не бажає повертати вкладені позивачкою кошти, просить позов задовольнити та стягнути із відповідача суму неповернутого банківського вкладу у розмірі 298 754, 00 доларів США, що еквівалентно в гривні, згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на дату прийняття рішення. Також інший представник [PERSON] зауважує, що у п. 1.1. Договору вказано про те, що внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі Договору, а посилання на розпорядження відсутнє. Стаття 218 ЦК України застосовується до визнання дійним будь-якого договору, а оскільки у 2008 році немає касового документа, значить згоди було досягнуто усно. Натомість після 6 років від моменту відкриття вкладу банк прийняв вимогу позивачки та видав частину грошових коштів, а у касовому документі є посилання на раніше укладений договір. Посилання на закінчення строку дії довіреності вважає взагалі безпідставним, оскільки клієнт не перевіряє такі моменти при укладенні договору, який укладено у відділенні банку, із проставленням печатки банку. У удових дебатах просив позов задовольнити, при цьому у своїх тезах просив врахувати при визначенні суми до стягнення, що офіційний курс долара США станом на 02.12.2024, до гривні становить 41,5847 за 1 долар США. Позивачка [PERSON] повідомила суду, що приходила у відділення банку, де відкрила рахунок. Всі операції проводила у кабінеті у начальниці банку. Також вказала про те, що до кабінету приходила касир і рахувала кошти при ній. На уточнюючі запитання представниці відповідача повідомила, що їздила до відділення у м. Кіцмані, оскільки їй туди трасою швидше добратися, аніж пробками у місті. Кошти возила особисто до банку, а всі свої доходи декларувала. Зазначила, що на той момент у неї помер чоловік, який залишив спадок, а також мати дала кошти на бінес. Така велика сума утворилася не одноразово, а від того, що вклад неодноразово поповнювався у період з 2008 по 2014, останній платіж був у травні 2014 року. Також позивачка вказала, що повністю довіряла усім вчиненим Васильковою діям, оскільки вона часто говорила про аудит, також у відділенні банку висіли камери, була охорона, а тому не розуміє чому тепер банк не визнає і не надає докази укладення договору та внесення коштів нею до банківської установи. На уточнююче запитання з приводу того, чому вона не перевіряла стан свого рахунку, повідомила, що їй виплачували відсотки, бачила і касира і замісницю, ставилася печатка банку, з офісного комп`ютера роздруковувалися документи, а тому необхідності перевіряти рахунок, чи не довіряти вчиненим від імені банку діям у неї не було. Представник відповідача\~АТ «Сенс\~-\~Банк» - Самокиша В.Ю., в режимі\~відео конференції, просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що договір не укладався, а грошові кошти не вносилися на рахунки банку. Сторона позивача не надає доказів внесення грошових коштів у день укладення договору, а тому такий договір є нікчемним. Вказує,\~що позивачем\~не надано\~ні банківської\~виписки,\~ні ощадної\~книжки,\~ні сертифіката,\~ні будь-якого\~іншого документа\~на підтвердження\~внесення коштів\~за Договором\~№ 48\~від 08.09.2008. Розпорядження від 20.10.2014 не являється додатком/зміною чи доповненням до договору. В ньому елементарно не зазначено обов`язкових ідентифікаційних даних сторін. Зауважує, що ст. 218 ЦК України стосується лише договорів, що укладені усно, а тому не може застосовуватися у цьому випадку. Долучене розпорядження не є додатком, зміною чи доповненням до Договору та не містить даних [PERSON] (РНОКПП, паспорта) та даних ЄДРПОУ банку і повного його найменування, не вказано дати коли вносилися кошти, відсутній підпис касира. Просить суд врахувати викладені у відзиві доводи щодо закінчення строку дії довіреності на момент укладення договору. Також вважає, що не доведено чи мала взагалі позивач такі кошти та чому повезла їх до відділення аж у м. Кіцмань, а не вклала їх до банку у місті Чернівці, де проживає. Заперечує дані долучених висновків експертів, а також вказує на пропущений строк позовної давності. Також скерувала письмову промову (заключне слово) відповідача у судових дебатах, яку підтримала, посилаючись на обставини у ній викладені. Вислухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 08 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії Василькової Г.В. (яка діє на підставі нової редакції Статуту та довіреності від 04 січня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В. та зареєстрованої у реєстрі за № 17) та [PERSON] , укладено Договір № 48 банківського вкладу (депозитний вклад з виплатою відсотків у кінці терміну) за п.1.1.якого Банк відкриває депозитний рахунок за № 2620 на суму 32\~770,00 дол. США на умовах визначених цим договором (депозитний вклад), з нарахуванням відсотків у розмірі 15,5 % в дол. США. Також у п. 1.1.1. Договору вказано, що внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі Договору. Згідно із п. 1.2 депозитний вклад залучається на строк з 08 вересня 2008 року по 08 вересня 2009 року включно. Відповідно до п.1.3 Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються. Часткова видача Депозитного вкладу до закінчення строку, визначеного в п. 1.2 Договору, прирівнюється до дострокового розірвання Договору за ініціативою клієнта. Згідно із п.1.4. Договору видача частки або всієї суми депозитного вкладу за цим Договором здійснюється Банком після отримання заявки від клієнта. Відповідно до п. 3.3.1 Договору клієнт має право отримати суму депозитного вкладу та суму нарахованих процентів, згідно із умовами цього Договору, натомість банк зобов`язаний за п. 3.2.4 повернути клієнту суму депозитного вкладу та суму нарахованих процентів в порядку, передбаченому цим Договором. Згідно із п. 5.1 Договору, всі додатки. Зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей Договір. Відповідно до п.5.5 Договору цей Договір набуває чинності з дати підписання та діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. У договорі міститься підпис [PERSON] , дійсність та належність якого їй остання не заперечує, а також підпис начальника відділення [PERSON] та печатка «Укрсоцбанку». Відповідно до даних Розпорядження на виплату вкладу, виданого 20.10.2014 клієнту [PERSON] начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] вказано № балансових рахунків, які відкрити для клієнта та зазначено для депозитного рахунку внести наступні додаткові параметри. Зазначено Договір № 48 від 08.09.2008, вказано дату закінчення депозиту 20.09.2014 та його строковість короткостроковий, а також у п. 9 зазначено суму вкладу 310\~264,00 дол. США. Відповідно до п. 10 Розпорядження сума виплати вкладу становить 11\~510,00 дол. США, що становить відсотки нараховані по 05.09.2014, а також вказано у п. 11 загальну суму депозиту 298\~754,00 дол. США. Також до\~матеріалів справи\~долучено копії\~матеріалів кримінального\~провадження №\~12014260110000622\~від 21.11.2014\~щодо [PERSON] ,\~підозрюваної у\~вчиненні кримінальних\~правопорушень,\~передбачених ч.3\~ст.\~191,\~ч.4\~ст.\~191,\~ч.5\~ст.\~191,\~ч.2\~ст.\~200\~КК України,\~зокрема опису\~документів,\~які у\~ньому знаходяться,\~відповідно до\~якого при\~матеріалах кримінального\~провадження знаходяться\~оригінали вищезазначених\~документів,\~тобто Договору\~банківського вкладу\~№ 48\~від 08.09.2008\~та розпорядження\~від 20.10.2014. Згідно із даними заяви про вчинення злочину від 20.11.2014 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину і повідомив, що в ході проведення попередньої перевірки встановлено, що начальник Кіцманського відділення №933 [PERSON] , зловживаючи своїм службовим становищем, на протязі тривалого часу отримувала у фізичних осіб кошти, як у гривні, так і у іноземній валюті, і від імені банку заключала депозитні угоди. При цьому, кошти на банківські рахунки не надходили, але угоди завірялися її підписом та банківською печаткою. [PERSON] періодично самостійно цим особам виплачувала депозитні проценти. Таким чином просить розпочати досудове розслідування. Заява ПАТ «Укрсоцбанк» була прийнята органами слідства до свого провадження, та 21.11.2014 було відкрите кримінальне провадження за №12014260110000622. Також суду надано копію обвинувального акту щодо [PERSON] у якому міститься обвинувачення в тому числі щодо отримання від [PERSON] грошових коштів та відкриття депозитного рахунку за Договором банківського вкладу № 48 від 08.09.2008. [PERSON] у цьому кримінальному провадженні визнана потерпілою. Відповідно до даних Висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №\~210-К від 30.01.2015, що проводилась в межах кримінального провадження №12014260110000622, в ході якої експерт був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, на експертизу було надано Договрі банківського вкладу № 48 від 08.09.2008, укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , а також Розпорядження на виплату вкладу від 20.10.2014, видане Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» на ім`я [PERSON] . Також зазначено у графі «дослідження», що об`єкти та зразки доставлені на дослідження нарочним в не упакованому вигляді, їх кількість та перелік відповідає вказаному. У вказаному висновку зазначено, що підписи в наступних документах: Договорі банківського вкладу № 48 від 08.09.2008, укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] у графах «Від імені Банка» « [PERSON] » та у розпорядженні на виплату вкладу від 20.10.2014 Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» виданому на імя [PERSON] , у графі «Начальник Кіцманського відділення» навпроти прізвища « [PERSON] » - виконані [PERSON] . За результатами проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області технічної експертизи документів, підготовлено висновок №687-К від 14.04.2015, на вирішення якого поставлено питання «Чи нанесено відтиск печатки «Чернівецька обласна філія акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Україна м.\~Чернівці* Укрсоцбанк № 6 09356017» кліше печатки зразки якого міститься у документах … Договорі банківського вкладу № 48 від 08.09.2008, укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] .?», та у п. 1 Висновків, зазначено що відбитки печатки «Чернівецька обласна філія акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» * Україна м.\~Чернівці* Укрсоцбанк № 6 09356017» у Договорі банківського вкладу № 48 від 08.09.2008, укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] нанесені кліше печатки зразки якої надано на дослідження. Відповідно до даних висновку технічної експертизи документів № 224-К від 04.03.2015, досліджувалося питання нанесення відбитку печатки банку на долучених документах, кліше печатки банку, що була надана на дослідження. При цьому вказано у відповідь на поставлене питання, що «Відбитки печатки «м. Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА №1» у наступних документах … розпорядженні на виплату вкладу від 20.10.2014 Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» на ім`я [PERSON] ». 15.12.2014 позивач зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» (заява від 15.12.2014 реєстровий 96/17904) стосовно укладеного договору банківського вкладу та повернення грошових коштів, що відображено у службовому розслідуванні ПАТ «Укрсоцбанк» від 06.03.2015 року проведеного Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років (порядковий номер за яким [PERSON] зазначена у службовому розслідуванні у списку осіб, які звернулися до ПАТ «Укрсоцбанк» - №118). Як вбачається із копії листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 06.03.2015 №15.201-255/38-1264, Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що [PERSON] з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» . Відповідно до п.34 Посадової інструкції, з якою [PERSON] ознайомлена 28 жовтня 2010 року, до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, [PERSON] надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту. Правонаступником АТ «Укрсоцбанку» (ПАТ «Укрсоцбанк»), згідно із відомостей, які містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Сенс Банк». Відповідач разом із відзивом подав до суду копію Анкети-опитувальника клієнта ПАТ «Укрсоцбанк» - фізичної особи- підприємця [PERSON] від 18 листопада 2015 року, відповідно до якої остання вказувала свій фінансовий стан, а також у графі «чи є у клієнта рахунки, що відкриті в інших банках» вказала про їх відсутність. Також суду надано відповідь приватного нотаріуса Соломко В.В. на запит банку від 16 лютого 2015 року, відповідно до якої довіреність від імені АКБ «Укрсоцбанк» начальнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» гр. [PERSON] 04 січня 2006 року за реєстровим № 17, посвідчувалася нею у порядку передоручення, термін дії довіреності по 31 грудня 2006 року включно. Даних про повернення банком позивачці коштів матеріали справи не містять. Норми права, які застосував суд та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.55 цього ж Закону відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Частинами 2, 3, 6 ст.633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (п.2 ст.208 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника). Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2 ст.1068 ЦК України). Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. У частині першій статті 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин - далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно із п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому відкриття банківських\~рахунків та\~обліковування на\~них грошових\~коштів,\~залучених від\~юридичних і\~фізичних осіб\~на підставі\~укладеного в\~письмовій формі\~договору банківського\~вкладу (депозиту),\~є обов`язком\~банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення). Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції). Так, пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно із пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі,\~має містити\~найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення\~касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника\~банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14. Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником. Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції №174). Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, то недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Окрім того, оскільки відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку, то необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц (пункти 67, 68), та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц. Також Верховний Суд вказує про те, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №\~463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19). У частині 3 статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Мотиви з яких виходив суд Таким чином, у цій справі було встановлено, що 08 вересня 2008 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Василькової Г.В. було укладено договір банківського вкладу №48 відповідно до якого банк відкриває депозитний рахунок № [NUMBER] на суму 32700 доларів США. Вказаний договір начальник Кіцманського відділення банку [PERSON] підписала від свого імені, завірила його печаткою Кіцманського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» та видала його [PERSON] . Доказів того, що начальник Кіцманського відділення банку [PERSON] не підписувала договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 року суду не надано. Навпаки, долучені висновки судово-почеркознавчої експертизи документів №210-К від 30.01.2015, висновки технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 та №224-К від 04.03.2015, свідчать про те, що підписи виконані на Договорі банківського вкладу №48 від 08.09.2008 року та розпорядженні банку на виплату вкладу від 20.10.2014 року від імені банку - виконані [PERSON] , а також на цих документах наявні відбитки кліше печатки банку. Доводи відповідача щодо таких експертиз, зокрема неможливість їх врахування через те, що документи на експертизу надійшли в неупакованому вигляді, суд вважає такими, що не впливають на дійсність експертизи, адже стороною відповідача не доведено, що доставка об`єктів дослідження в неупокованому вигляді до експертної установи вплинула на точність висновків експертів. Більше того, як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №210-К від 30.01.2015, висновків технічної експертизи документів №687-К від 14.04.2015 та №224-К від 04.03.2015, проведених НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області, у таких висновках експертом чітко перелічено документи, які надійшли на експертизу в межах кримінального провадження, та які були предметом дослідження експерта, а саме: Договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 року укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , а також розпорядження на виплату вкладу від 20.10.2014 року, видане Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк». При цьому сторона у справі, яка оскаржує висновок експертизи з такої підстави повинна навести обґрунтовані підстави, які викликають сумнів у результатах такої експертизи (зокрема, суперечність її висновків іншим доказам у справі, тощо). Сама по собі не згода з результатом експертизи не є підставою для призначення повторної експертизи. Щодо наявності кримінального провадження та перебування позивачки у якості потерпілої у ньому, суд враховує наступне. У постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15 (провадження № 14-20цс21) Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх. Отже, наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх (див. також постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18)). Твердження представника відповідача на відсутності підстав для врахування судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №\~463/5896/14-ц через відсутність обвинувального вироку відносно колишнього начальника Кіцманського відділення банку [PERSON] є помилковим, оскільки суд при розгляді даної справи враховує й інші висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у цій постанові, а не лише про наявність вироку, які є релевантними для цієї справи. При цьому, суд зауважує, що питання про ступінь вини працівника банку, який привласнив кошти фізичних осіб (клієнтів), не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань за відповідними договорами. З моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричинена шкода кримінальним правопорушенням його працівника. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що Договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 року є нікчемним з підстав того, що позивачем на надано касового документа на внесення на депозит 32700 доларів США на момент укладення договору. При цьому суд виходить із того, що у п.1.1.1 Договору сторонами було передбачено, що внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі договору. Окрім того, відповідно до банківського розпорядження від 20.10.2014 на виплату вкладу згідно із Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008, складеного ПАТ «Укрсоцбанк», яке укладено у письмовій формі та підписане уповноваженою особою банку начальником Кіцманського відділення [PERSON] з проставленням відбитку штемпеля печатки ПАТ «Укрсоцбанк», вказано, що загальна сума вкладу за договором банківського вкладу №48 від 08.09.2008, станом на 20.10.2014, становила 310\~264,00 доларів США. Також, цього дня (20.10.2014), [PERSON] було видано частину банківського вкладу у розмірі 11\~510,00 доларів США, на виконання Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008. Залишок банківського вкладу станом на дату 20.10.2014 склав 298\~754,00 доларів США. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом (частина друга статті 1068 ЦК України). Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необліковування банком таких коштів, неповне заповнення ідентифікаційних даних Клієнта в договорі, не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 у справі №752/7208/15-ц. При цьому сама [PERSON] вказала суду, що всі дії щодо Договору, внесення коштів та видача частину вкладу відбувалися у приміщенні банку, видавались особисто начальником Кіцманського відділення [PERSON] , в її службовому кабінеті, засвідчувались підписами [PERSON] та позивачки, скріплювались печаткою банку, а тому недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору, як і необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми. Вказане розпорядження від 20.10.2014 укладене у письмовій формі та містить відповідні реквізити, які надіють можливість суду встановити факт розміщення позивачем банківського вкладу в ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема, в банківському розпорядженні вказана назва банківської установи, банківське розпорядження підписане уповноваженою особою банку з проставленням печатки банку, в банківському розпорядженні вказана дата здійснення касової операції, зазначено особу в інтересах якої здійснювалася видача частини банківського вкладу, зазначено суму часткової видачі вкладу та залишок банківського вкладу після часткової видачі. З огляду на викладене, дане банківське розпорядження містить всі необхідні реквізити «банківської виписки», а також відповідні реквізити «іншого документа» в розумінні Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174, тобто документа який підтверджує наявність у фізичної особи банківського вкладу в банку. Таким чином суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу того, що вказане розпорядження не може бути взяте до уваги як доказ. Також суд не вважає за правильне застосовувати «надмірний формалізм» щодо форми та змісту документів банківського вкладу про що стверджує відповідач, оскільки споживач у правовідносинах з банком є слабшою стороною договору, і йому може бути невідомо про всі нюанси при оформленні банківських документів. Тим більше, обов`язок щодо належного оформлення банківських документів лежить саме на банківській установі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року в справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21) зазначено, що: «місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт укладення вказаних депозитних договорів підтверджується Витягом з електронного додатка до договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, що за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-244цс21). Банк не спростував ані факту укладення депозитних договорів з позивачем, ані факту неповернення грошових коштів на вимогу вкладника. Колегія суддів вважає неприйнятними висновки апеляційного суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту укладення договорів банківських вкладів та зарахування коштів на рахунки, оскільки доказами зарахування коштів є лише оригінали договорів банківських вкладів та оригінали квитанцій про внесення грошових коштів на банківські рахунки, яких позивач не надав. Суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та внесення грошових коштів на підставі наданого позивачем Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» та формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду». У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі №718/2832/23 (провадження № 61-3622св24), яка прийнята в аналогічній справі за позовом вкладника ПАТ «Укрсоцбанк» до правонаступника банку - АТ «Сенс Банк» за фактичних обставин справи щодо відсутності у вкладника на руках та відсутності в матеріалах справи договору банківського вкладу, а також відсутності банківських розпоряджень на внесення частини вкладу зазначено, що: суд першої інстанції встановив, що підписання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] та позивачем у справі розпоряджень на внесення коштів на депозит, скріплення підписами сторін та печаткою банку; отримання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] , коштів у відповідному розмірі свідчить про укладення договору банківського вкладу. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що недотримання уповноваженою особою банку - керуючою відділенням Васильковою Г.В, вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення вкладів, не може свідчити, що такий договір не укладався чи про те, що кошти на депозитний рахунок банку не вносились. Тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про стягнення вкладу, а апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає, що наявне у даній справі банківське розпорядження ПАТ «Укрсоцбанк» на виплату вкладу від 20.10.2014 є достатнім та належним доказом, який свідчить про наявність між сторонами договірних відносин, а також наявність у позивача депозиту в ПАТ «Укрсоцбанк» та його фактичну суму, оскільки таке розпорядження за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по банківському вкладу згідно Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008. Обставини того, що [PERSON] в період укладення Договору банківського вкладу № 48 від 08.09.2008 та видачі банківського розпорядження від 20.10.2014 обіймала посаду начальника «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на договорі про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано. При цьому, станом на момент оформлення Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008 та видачі банківського розпорядження від 20.10.2014 начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб, про що також вказувалося у службовому розслідуванні банку, а тому суд також критично оцінює доводи представника відповідача щодо вказівки у Договорі банківського вкладу №48 від 08.09.2008 на довіреність, яка на момент його укладення не була чинною. При цьому суд виходить із того, що [PERSON] правомірно сподівався на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі. Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу №1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року). У справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року). Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, так і тлумачення приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11). Звертаючись до банківської установи для розміщення вкладу, позивачка правомірно сподівалася на належне оформлення вказаного депозитного договору з банком, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій покладено на банківську установу. При цьому, саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення ними вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Таким чином, неналежна організація роботи структурних підрозділів банківських установ, відсутність належного рівня контролю зі сторони правління банків за роботою працівників своїх структурних підрозділів, неякісний підбір кадрів для роботи у зазначених підрозділах, низький рівень програмного комп`ютерного забезпечення роботи структурних підрозділів та інше, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні позовів споживачів про повернення банківських вкладів у разі зловживання банківськими працівниками, наділеними правами на укладання цивільно-правових угод своїми службовими обов`язками. Отже, сторона позивача довела належними та допустимими доказами факт укладення договору банківського вкладу та внесення [PERSON] коштів на депозит, тобто у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит. Доказів повернення на вимогу позивачки вкладу в розмірі 298 754,00 доларів США не надано, а отже є підстави для захисту прав вкладника [PERSON] , шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку. Щодо позовної\~вимоги про визнання дійсним договору банківського вкладу, суд враховує наступне. Так, згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність вимогам закону, незалежно від визнання його таким. У випадку якщо сторона прагне визнання правочину таким, що породжує конкретні правові наслідки, вона може заявити вимоги про визнання такого правочину (договору) дійсним. У частині другій статті 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Вказаному положенню кореспондує частина друга статті 5 ЦПК України, згідно з якою у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Визнання дійсним укладеного договору банківського вкладу може бути належним способом захисту права вкладника, з урахуванням того, що таке рішення є підставою вимагати відшкодування вкладу. Такий спосіб захисту, як визнання договору дійсним може бути застосований судом виключно в окремо визначених цивільним законодавством випадках. Зокрема, за правилами частини другої статті 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Аналіз норм § 2 глави 17 розділу IV Книги першої ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнано дійсним судом у разі, наприклад: недодержання вимоги щодо письмової форми правочину (частина друга статті 218 ЦК України); недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину (частина друга статті 219 ЦК України); недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору (частина друга статті 220 ЦК України); вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (частина друга статті 221 ЦК України); вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування (частина друга статті 224 ЦК України); вчинення правочину недієздатною фізичною особою (частина друга статті 226 ЦК України). Частиною 1 статті 1059 ЦК України встановлено договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно із положень ч.2 ст.1059 ЦК України у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Разом з тим, відповідно до положень частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 між позивачем та відповідачем було укладено у письмовій формі та у пункті 1.1.1. Договору зазначено, що внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі договору. Положення цивільного законодавства не забороняє вкладнику та банку по іншому врегульовувати між собою факт фіксації отримання банком коштів внесених як вклад, зокрема, шляхом фіксації такого факту безпосередньо в договорі банківського вкладу, Тобто, в Договорі банківського вкладу №48 від 08.09.2008 сторони відступили від положень актів цивільного законодавства і врегулювали свої відносини на власний розсуд, а тому суд вважає, що Договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 є дійсним та таким, що спричинив відповідні правові наслідки, і тому не може вважатися нікчемним. Окрім того, 20 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась в ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогою про видачу частини банківського вкладу у сумі 11 510,00 доларів США, а ПАТ «Укрсоцбанк» зі своєї сторони підтвердив наявність у [PERSON] депозиту в банку, видавши [PERSON] частину банківського вкладу у розмірі 11 510,00 доларів США, та склавши і видавши [PERSON] на руки банківське розпорядження на видачу вкладу від 20.10.2014, в якому ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що залишок банківського вкладу по Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008 складає 298 754,00 доларів США. Письмове банківське розпорядження на виплату вкладу від 20.10.2014 за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) про касову операцію, яка відбулася 20.10.2014 по Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008. Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» письмово підтвердив наявність у [PERSON] банківського вкладу у ПАТ «Укрсоцбанк», видавши позивачу частину банківського вкладу та склавши про це відповідний письмовий документ. Суд вважає. що за обставин виконання сторонами, і зокрема, Банком спірного Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008, кваліфікація такого правочину як нікчемного виключається. Не можна погодитися з доводами Акціонерного товариства «Сенс Банк», що договірні відносини між сторонами відсутні, оскільки позивач просить суд їх визнати шляхом задоволення позовної вимоги про визнання Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008 дійсним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №\~750/3917/17 (провадження № 14-24цс20) вказала, що стаття 215 ЦК України визначає загальні засади недійсності правочину. Відповідно до частини другої цієї статті недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. З системного аналізу наведених норм вбачаються певні ознаки, що є спільними для випадків, коли законодавець передбачає визнання правочину дійсним за рішенням суду. Так, у кожному з наведених випадків відповідний правочин є нікчемним у силу прямої вказівки закону на те і ці підстави існуючої нікчемності правочину, як і обставини, у зв`язку з якими вони склалися, визнаються та не оспорюються сторонами. Сторони усвідомлюють, що правочин не спричинив та не спричинятиме в майбутньому будь-яких правових наслідків, крім наслідків його нікчемності, не спричиняє прав і обов`язків, які малися на меті внаслідок вчинення такого правочину. Оскільки сторони усвідомлюють нікчемність правочину в силу припису закону, то метою звернення заінтересованої особи до суду є надання юридичної сили, легітимності такому нікчемному правочину шляхом прийняття про це судового рішення, що і зумовить настання відповідних прав та обов`язків у сторін правочину. Повноваження суду щодо узаконення нікчемного правочину чітко та недвозначно передбачені цивільним законодавством. Тож визнання нікчемного правочину дійсним на підставі рішення суду є можливе у випадках, прямо встановлених цивільним законодавством, тоді цивільні права і обов`язки виникають з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України), а без такого рішення суду не існували та не існуватимуть. Натомість, вимога [PERSON] про визнання правочину дійсним та наведені підстави позову у справі, що розглядається, на думку суду наведеним вище ознакам не відповідають. Навпаки, за змістом позовних вимог [PERSON] вважає, що договір банківського вкладу №48 від 08.09.2008 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» та [PERSON] не є нікчемним, і між сторонами присутні договірні відносини з розміщення банківського вкладу, які відповідач не визнає через викрадення працівником банку коштів, переданих позивачем для поміщення на депозит. Саме тому, а не в силу відсутності судового рішення про дійсність (узаконення) нікчемного правочину, порушене право [PERSON] на повернення банківського вкладу. Отже, заявлена у цій справі вимога про визнання правочину щодо укладення договору банківського вкладу дійсним за своєю природою є вимогою про встановлення юридичного факту у спорі щодо права на отримання банківського вкладу. Суд вважає, що вимога про визнання договору банківського вкладу дійсним не є належним способом судового захисту у даній справі про стягнення з АТ «Сенс Банк» банківського вкладу. Задоволення позовної вимоги про визнання договору банківського вкладу дійсним не здатне поновити майнову сферу позивача, а тому така вимога не відповідає ефективному способу захисту. При цьому суд наголошує на тому, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 зазначено, що (пункти 66-68 Постанови): «Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови Правління НБУ від 31 березня 2016 року № 219, суди попередніх інстанцій зазначили, що ефективним способом захисту в цьому випадку є скасування вказаної постанови (визнання її недійсною). Натомість Велика Палата Верховного Суду з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ефективним способом захисту в цьому випадку є скасування оскаржуваної постанови Правління НБУ (визнання її недійсною), не погоджується. Задоволення цієї вимоги не здатне поновити майнову сферу позивача, а тому і ця вимога не відповідає ефективному способу захисту. Адже правова оцінка судом постанови Правління НБУ як неправомірної може бути однією з підстав обґрунтування судового рішення про задоволення позовної вимоги, яка відповідає належному способу захисту (зокрема, про стягнення цінних паперів), але не може відображатися в резолютивній частині судового рішення як висновок про задоволення вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту». Вирішуючи питання про ефективні способи судового захисту, суд також враховує висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК) (п.41 Постанови). З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини (п.43 Постанови). В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а є лише підставою для вирішення такої справи» (п.44 Постанови)». У справі № 463/5896/14-ц Верховний Суд, змінюючи мотивувальну частину рішення апеляційного суду (про відмову в задоволенні позову про визнання правочину нікчемним), вказав, зокрема, таке: «Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». За таких обставин, суд вважає, що вимога про визнання дійсним договору банківського вкладу не є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справі про стягнення з фінансової установи банківського вкладу, а є лише підставою для вирішення такої справи, а тому, висновок про дійсність (укладеність) спірного Договору банківського вкладу №48 від 08.09.2008 суд виклав у мотивувальній частині даного рішення суду, а не в резолютивній. Щодо позовної давності Так, відповідачем у поданому відзиві та промові (заключному слові) заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивачки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності, які встановлюються прямо (стаття 268 ЦК України); опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Тлумачення п.2 ч.1 ст.268 ЦК, з урахуванням принципу розумності, дає підстави для висновку, що позовна давність не поширюється на будь-яку вимогу вкладника щодо видачі (повернення) вкладу банком. Зазначена гарантія охорони прав вкладника не залежить від обраного ним способу захисту прав, підстав пред`явлення такої вимоги, розірвання договору про банківський вклад за взаємною домовленістю сторін або в судовому порядку, відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, чи навіть недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Така позиція відображена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі №718/2832/23 (провадження № 61-3622св24), яка прийнята в аналогічній справі за позовом вкладника ПАТ «Укрсоцбанк» до правонаступника банку - АТ «Сенс Банк» та постанові Верховного Суду складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2023 року у справа № 201/3716/13 (провадження № 61-1933св23). Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, сума вкладу внесена позивачем до даного банку залишається неповернутою. Таким чином, суд відхиляє твердження позивача про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Щодо судового збору Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Позивачка [PERSON] була звільнена судом в силу Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору за обидві позовні вимоги. Як передбачено ч.1,2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову . Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2024 становить за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 1 211,20 грн та не більше 15 140 грн). Враховуючи факт задоволення позовної вимоги про стягнення банківського вкладу у розмірі 298 754,00 доларів США у гривневому еквіваленті станом на дату прийняття рішення, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 15\~140 гривень в рахунок відшкодування судового збору. На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: partial