Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 05.09.20219 Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про що складено актовий запис № 255. Вказує, що за час шлюбу у них із відповідачкою [INFO] народився син - [PERSON] . Також у позові зазначає, що протягом останнього часу відносини між ним та дружиною погіршилися та тривалий час кожен живе окремим життям. Вважає, що фактично сім`я розпалася, а шлюб носить формальний характер. Спроби примиритися не дали результату, а подальше перебування у шлюбі суперечить його інтрересам. З посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позов та розірвати шлюб. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов надійшов до суду 18.11.2024 та у цей же день переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 19.11.2024 прийнято позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбудо розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено 02.12.2024, про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача [PERSON] 02.12.2024 надійшла заява у про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Також не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідачки. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від неї не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Таким чином суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні відповідні підстави для заочного розгляду справи. Згідно із ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 05 вересня 2019 року, який зареєстрований Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що складено відповідний актовий запис за № 255, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції 06 листопада 2024 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції 06 листопада 2024 року. Згідно із даних Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 7726-5003055265 від 29.11.2023 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивач, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право чоловіка на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає більше перебувати у шлюбі із відповідачкою, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідачка не з`явилася до суду та не подала жодних заяв у яких би вказала про своє бажання зберегти шлюб, - таким чином суд доходить висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх дитини. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання про стягнення із відповідачки судових витрат позивач не ставить на розгляд суду. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved