Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом, яким просили встановити [PERSON] та [PERSON] додатковий строк для подання ними заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги первісного та зустрічного позову обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки заява про прийняття спадщини від [PERSON] , надійшла 25.05.2023 року, а від [PERSON] , [PERSON] надійшла 07.06.2023 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку. А також, [PERSON] та [PERSON] не надали документи, що встановлюють родинний зв`язок зі спадкодавцем. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити та зустрічні позовні вимоги не визнала і просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити та в задоволенні первісного позову просила відмовити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просив зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та в задоволенні первісного позову просив відмовити. Представник відповідача Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] і [PERSON] і спадкодавця [PERSON] знає добре, оскільки раніше жила в селі Лощинівка Ізмаїльського району та працювала в колгоспі «Знамя Октября» начальником відділу кадрів. Останні раз [PERSON] в селі бачила в 2015 році потім спадкодавець [PERSON] поїхала жити до свого сина та приблизно останні сім вісім років перед смертю постійно проживала разом із сином. Підтвердила факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача [PERSON] та його мати [PERSON] знає добре вони жили по сусідству в селі Сергіївка, Білгород Дністровського району. Спадкодавець [PERSON] постійно проживала разом із своїми сином до дня своєї смерті. Підтвердила факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача [PERSON] знає добре він її зять. Відповідач [PERSON] привезла спадкодавця [PERSON] до будинку позивача розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] на протязі восьми років проживала разом із позивачем в його будинку, оскільки [PERSON] внаслідок похилого віку потребувала сторонньої допомоги та позивач за нею доглядав та потім похоронив. Проживали вони разом на потязі восьми років. Підтвердила факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] її чоловік, а спадкодавець [PERSON] її свекруха. Відповідач [PERSON] зателефонувала позивачу [PERSON] та попросила забрати мати [PERSON] до себе до дому та доглядати її. Приблизно в кінці 2010 на початку 2011 року [PERSON] почала проживати разом з ними за адресою: [ADDRESS] . Останні роки перед смертю [PERSON] була прикутою до ліжка осліпла і небачила та позивач [PERSON] разом із нею доглядав за спадкодавцем. Підтвердила факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічній позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.08.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2023 року об`єднано в одне провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання з зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту постійного проживання та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,5645 га, розташована на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 493512 від 24.02.2003 року, зареєстрованого в Книзі записі державних актів на право приватної власності на землю за № 10-10-174, кадастровий номер 5122083400:01:001:0236. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2020 року, виданого Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишала що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 72595416 від 25.05.2023 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.2023 року, повторно виданого Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород Дністровському районі Одеської області; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.03.2013 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.03.1988 року, згідно якого після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.03.2012 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.01.1968 року, виданого виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.02.2004 року, виданого першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеса, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] підтверджений довідкою наданою старостою Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області від 24.12.2020 року за № 645, згідно якої на день смерті, [INFO] [PERSON] , [INFO] не була зареєстрована, але проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею за цією адресою проживали син [PERSON] , [INFO] та невістка [PERSON] , [INFO] . Більш того, факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] не заперечувався відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні зазначили, що дійсно спадкодавець на час смерті проживала разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, що стосується зустрічних вимог відповідачів [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд дійшов наступного висновку. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша, друга статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від\~30\~травня 2008\~року N\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, необхідність дотримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню короно вірусної хвороби (COVID-19) не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Знаходження чоловіка [PERSON] в лікарні терміном з 10.12.2020 року до 08.02.2021 року також не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обставини, на які посилається відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки відповідачі не були позбавлені можливості у строк, встановлений законом для прийняття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем свого проживання. Судом встановлено, що\~Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, який постановами КМУ продовжувався. Разом з тим, згідно відповіді від 09.04.2024 року за № 326/01-16, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І., у період з 23 липня 2020 року по 23 січня 2021 року приватний нотаріус Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. працювала за затвердженим графіком. Внаслідок чого,\~не дивлячись\~на карантинні\~обмеження спричиненої\~коронавірусом SARS-\~CoV-2\~у відповідачів[PERSON] та [PERSON] була можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини яка залишилась після смерті [PERSON] . При цьому суд враховує, що у цій справі шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] сплинув у січня 2021 року, а до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. із заявами про прийняття спадщини відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись лише 07.06.2023 року. За таких обставин суд прийшов до висновку, що наведені відповідачами [PERSON] та [PERSON] причини пропуску строку для прийняття спадщини не були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для них як спадкоємців. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~встановлення факту\~постійного проживання\~задовольнитиз тих обставин, що факт постійного проживання спадкодавця [PERSON] з позивачем [PERSON] на час відкриття спадщини був підтверджений в судовому засіданні. В свою чергу, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідно відмовити, оскільки посилання відповідачів на запровадження в Україні карантинних обмежень COVID-19, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Outcome: approved