Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просить, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] та земельну ділянку в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631. В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 13.03.2010 він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] 19.01.2022 рішенням суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс №2021-61306 Дари-37 у справі №3301(с) Розірвання шлюбу) за заявою [PERSON] (прохач) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Під час шлюбу, подружжям було набуто майно, а саме: будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631; квартира [ADDRESS] . Тому, оскільки вказане майно є спільною сумісною власністю сторін, частки яких у власності рівні, просить суд здійснити поділ вказаного майна. 08.02.2023 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна подружжя. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що об`єктом спільної сумісної власності є: житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] оціночна вартість 884782,00 придбаний на ім`я [PERSON] за згодою [PERSON] згідно договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за №2181 10 серпня 2020 року; земельна ділянка площею 0,1044 га кадастровий номер 6125287800:02:001:0631 оціночна вартість 78300,00 придбана на ім`я [PERSON] за згодою [PERSON] згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2186 10 серпня 2020 року; квартира [ADDRESS] загальною площею 63,5 кв.м., вартістю 719200,00 гривень придбана на ім`я [PERSON] за згодою [PERSON] згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 652 09 червня 2021 року; земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1830 вартістю 117780,00 гривень придбана на ім`я [PERSON] за згодою [PERSON] згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованого в реєстрі за № 257 27 січня 2022 року; житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] вартістю 47115,00 гривень придбаний на ім`я [PERSON] за згодою [PERSON] згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованого в реєстрі за № 255 27 січня 2022 року; земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1814 вартістю 356400,00 гривень придбана на ім`я [PERSON] за згодою [PERSON] згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою H.A. та зареєстрованого в реєстрі за № 255 27 січня 2022 року; транспортний засіб GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292 приблизною вартістю що еквівалентна 20000,00 доларів США. Станом на 04 лютого 2023 року вартість становить 20000,00x36,5686 ( курс долара США за НБУ)=731372,00 грн. Однак, транспортний засіб GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292 відчужено [PERSON] 01.10.2022 без згоди на те [PERSON] . Тому, в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, просить суд визнати за нею право власності на: 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; 1/2 земельної ділянки площею 0,1044 га кадастровий номер 6125287800:02:001:0631; 1/2 квартири [ADDRESS] загальною площею 63,5 кв.м.; 1/2 земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1830; 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 61,2 кв.м.; 1/2 земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1814; стягнути з [PERSON] компенсацію за проданий транспортний засіб GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292 в сумі 400000,00 гривень, що еквівалентно 10000,00 доларів США. 10.03.2023 представником позивача адвокатом Черничинець С.П. подано суду відзив на зустрічний позов, згідно якого позовні вимоги про визнання 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; 1/2 земельної ділянки площею 0,1044 га кадастровий номер 6125287800:02:001:0631; 1/2 квартири [ADDRESS] до задоволення не підлягають вказавши на наступне. [PERSON] вчиняє перешкоди [PERSON] в користуванні будинком, де він зареєстрований, а саме 14.12.2022 не маючи ключів від будинку [ADDRESS] , нікого не повідомивши про намір зайти до будинку, [PERSON] (за допомогою інших осіб) зламала замки в будинку та винесла з будинку речі, в тому числі особисті речі (одяг) [PERSON] . По цьому факту було здійснено виклик оператора 102. [PERSON] умисно не включає усі необхідні технічні комунікації, які необхідні для належного догляду за будинком, погрожує особам, які на прохання [PERSON] здійснювали догляд за будинком (на прохання [PERSON] включали опалення, підливали вазони, перевіряли роботу охоронної сигналізації). Зважаючи на такі дії, поділ майна згідно вимог зустрічного позову спричинить виникнення подальших порушень прав [PERSON] . Окрім цього, [PERSON] не проживає і ніколи не проживала в будинку [ADDRESS] . Зважаючи на те, що під час шлюбу, окрім будинку [ADDRESS] , було придбано квартиру [ADDRESS] в якій після укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] жодного разу не був, і ключів не має, задля унеможливлення порушення прав обох сторін, вважає за доцільно здійснити поділ майна, який запропоновано в первісному позові. Звертає увагу суду, що 19 січня 2022 року рішенням суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс № 2021-61306 Дари-37 у справі № 3301(c) Розірвання шлюбу) за заявою [PERSON] (прохач) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує фактичне припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства між ними. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Це - особиста приватна власність того, за особисті кошти якого воно придбане. Земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1830 вартістю 117780,00 гривень придбана 27 січня 2022 року за особисті кошти [PERSON] , що підтверджується договором дарування грошей і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги щодо неї не підлягають до задоволення. Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1814 (на якій знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями) придбаний 27 січня 2022 року після фактичного припинення шлюбних відносин, не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому не підлягають поділу як спільне майно подружжя. При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосується випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України. Позивач вказав, що відчуження транспортного засобу GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292 здійснювалось зі згоди [PERSON] (у той час, коли вони проживали разом у шлюбі), шляхом складання генеральної довіреності 13 липня 2021 року на її родича [PERSON] , а тому ця вимога також не підлягає до задоволення. За наведених вище обставин, просить суд в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити. 21.03.2023 Судом зареєстрований відзив на позов поданий представником відповідача, через систему «Електронний суд», який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки незважаючи на наявність рішення суду США про розлучення, позивач та відповідачка не мали наміру припиняти шлюбні відносини та продовжували вести спільне господарство, у зв`язку із чим жодна із сторін не виступила ініціатором державної реєстрації актів цивільного стану, про що свідчить отримане відповідачкою повторне свідоцтво про шлюб. Позивачу за первісним позовом достеменно відомо було що все вищезазначене майно є спільною сумісною власністю. Однак, позивач за первісним позовом умисне приховав цей факт від суду. Правочини згідно яких майно набувалось у спільну сумісну власність є дійсними, жодний пункт означених правочинів не визнаний недійсним. З цих підстав, в задоволенні позовних вимог за первісним позовом просить суд відмовити. 21.03.2023 Судом зареєстрована відповідь на відзив на зустрічний позов, подана представником відповідача, через систему «Електронний суд», згідно якої представник зазначає, що посилання сторони відповідача на те, що майно, яке позивач просить визнати спільною сумісною власністю не є таким в силу того, що судом США шлюб було розірвано не заслуговують на увагу, оскільки усі правочини, щодо придбання майно, вчинялися за нотаріально посвідченою згодою [PERSON] , як спільна сумісна власність. Твердження сторони відповідача про те, що ніби то транспортний засіб GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292 був відчужений за згодою позивачки, оскільки на транспортний засіб було видано довіреність не заслуговує на увагу, оскільки довіреність не є документом, який свідчить про перехід права власності на транспортний засіб, а є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Щодо рішення суду США про розлучення, то звертає увагу суду, що сторони не мали наміру припиняти шлюбні відносини та продовжували вести спільне господарство, у зв`язку із чим жодна зі сторін не виступила ініціатором державної реєстрації акту цивільного стану розлучення, про що свідчить отримане позивачкою повторне свідоцтво про шлюб. З цих підстав, просить суд задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, оскільки вони є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами. 03.04.2023 Судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача адвокатом Черничинець С.П., в якій остання заперечує, щодо обставин наведених у відзиві на позов, оскільки у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Це особиста приватна власність того, за особисті кошти якого воно придбане. При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Положення цієї норми стосується випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України. В підтвердження того, що [PERSON] і [PERSON] не проживають разом та не ведуть спільне господарство слід звернути увагу на наступне. 19 січня 2022 року рішенням суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс № 2021-61306 Дари-37 у справі № 3301 (с) Розірвання шлюбу) за заявою [PERSON] (прохач) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує фактичне припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства між ними. 14 грудня 2022 року, не маючи ключів від будинку [ADDRESS] нікого не повідомивши про намір зайти до будинку, [PERSON] (за допомогою інших осіб) зламала замки в будинку. По цьому факту було здійснено виклик оператора 102. В поясненнях, наданих нею представникам поліції, вказує, що осіб, які на прохання [PERSON] доглядали за будинком вона не знає, з [PERSON] разом не проживає. На підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] перестали проживати разом та не ведуть спільне господарство є і той факт, що подаючи прохання (заяву) до суду міста Філадельфія Грошко Ганна вказала свою адресу проживання в США, яка є відмінною від адреси проживання [PERSON] . Особи, які проживають в різних країнах, не можуть проживати разом та вести спільне господарство. Грошко [PERSON] проживає в США, а [PERSON] проживає в Україні. Окрім цього, за дорученням [PERSON] , було подано заяву до Зборівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області про внесення відомостей в актовий запис на підставі рішення суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс № 2021-61306 Дари-37 у справі № 3301(с) Розірвання шлюбу) за заявою [PERSON] (прохач) про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] .. Зборівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області було надано відповідь № 317/26.6.1-07.4 від 01.12.2022р. про неможливість виконання рішення іноземного суду без його визнання відповідно до норм цивільно-процесуального права України в судовому порядку. [PERSON] знала, що автомобіль відчужується її родичу [PERSON] шляхом складання генеральної довіреності 13 липня 2021 року, а тому цей автомобіль не є предметом поділу майна подружжя. Земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1830 вартістю 117780,00 гривень придбана 27 січня 2022 року за особисті кошти [PERSON] , що підтверджується договором дарування грошей і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001 1814 (на якій знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями) придбаний 27 січня 2022 року після фактичного припинення шлюбних відносин, а тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому, просить суд позовні вимоги за первісним позовом задоволити в повному обсязі. Натомість, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Ухвалою судді від 19.01.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/834/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 10.03.2023 постановлено прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, разом із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, що відображено в протоколі судового засідання. Ухвалою суду від 12.04.2023 у цивільній справі №607/834/23 призначено судову автотоварознавчу експертизу. Проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 08.12.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позовні вимоги за первісним позовом задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися. Представником відповідача подано суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, натомість задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~\~що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України\~передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 березня 2010 року. 19 січня 2022 року рішенням суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс №2021-61306 Дари-37 у справі №3301(с) Розірвання шлюбу) за заявою [PERSON] (прохач) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . За час спільного проживання подружжям однією сім`єю сторони набули у спільну власність\~наступне майно: - будинок [ADDRESS] ; - земельну ділянку в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631; - квартиру [ADDRESS] . Окрім вказаного вище майна, сторонами у шлюбі було набуто автомобіль DJEEP GRAND CHEROKEE, який станом на 30.09.2022 був зареєстрований за [PERSON] , та 01.10.2022 перереєстрований на нового власника, що стверджується відповіддю №31/19-С-7а.з наданою 20.01.2023 Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області. В подальшому, 27.01.2022 [PERSON] , за згодою [PERSON] , була придбана земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1830, що стверджується договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за №257. Також, 27.01.2022 [PERSON] , за згодою [PERSON] , був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за №255. Крім того, 27.01.2022 [PERSON] , за згодою [PERSON] , була придбана земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1814, що стверджується договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. та зареєстровано в реєстрі за №256. Як вбачається із відповіді Зборівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №317/26.6.1-07.4 від 01.12.2022, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (ч. 1 статті 471 ЦПК України). У свою чергу між Україною та Сполученими Штатами Америки не укладено договору про правову допомогу. Відтак судові рішення Сполучених Штатів Америки визнаються в Україні за принципом взаємності. У зв`язку із цим, виконати рішення загальної юрисдикції міста Філадельфії №2022-61306 Дари-37 можливо після його визнання відповідно до норм цивільно-процесуального права України в судовому порядку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є знайомою [PERSON] пояснила, що ввечері 13.12.2023 [PERSON] зателефонував до неї і попросив під`їхати до його будинку по [ADDRESS] , так як йому передзвонили та повідомили, що хтось перебуває біля його будинку. Під`їхавши до будинку, вона хотіла відкрити хвіртку, однак вона не відкривалась, ворота вже були відкриті, вхідні двері теж були відчинені. Один замок був відчинений ключем, а інший швидше за все був зламаний. Ключів від будинку ніхто не мав. Свідок пояснила, що за будинком [PERSON] вона з чоловіком доглядає вже більше року. На прохання [PERSON] , її чоловік міняв замки разом із майстром за рік до цього. Свідок [PERSON] пояснила, що вона доглядала за прибудинковою територією. Про те, що має приїхати дружина [PERSON] , останній її не попереджав. [PERSON] повідомив її, що з дружиною розлучився, що він є власником будинку і щоб вона надалі працювала і щоб уникнути скандалів, не спілкувалась з його дружиною. Свідок пояснила, що на даний час не має доступу до будинку, так як колишня дружина [PERSON] поміняла замки. Дружини [PERSON] вона не знає. [PERSON] приїздив з-за кордону один. Свідок пояснила, що коли вона побачила, що замки зламані і деякі речі винесені з будинку, вона разом із чоловіком викликали охорону та поліцію. Будинок знаходиться під охороною, у ньому ведеться відеоспостереження: зовнішнє і внутрішнє. Однак, в цей час виключалось світло, а тому камери не працювали. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є далеким родичем відповідачки [PERSON] пояснив, що з родиною [PERSON] він товаришує давно, раніше вони працювали разом за кордоном. [PERSON] та [PERSON] поїхали в [PERSON] , та коли [PERSON] приїхав у відпустку, просив у нього встановив сонячні батареї в будинку, який знаходиться в с. Товстолуг за власні кошти. Позивач [PERSON] пояснив, щоб [PERSON] не хвилювався за кошти, які він витратить на встановлення сонячних батарей, [PERSON] видав довіреність на його ім`я щодо автомобіля Черокі д.н.з. [NUMBER] . Позивач та відповідачка поїхали в [PERSON] , їх в Україні не було. Свідок пояснив, що він користувався даним автомобілем. Далі почалася війна і він дізнався, що [PERSON] та [PERSON] розводяться і він, маючи доручення від власника, на підставі договору купівлі-продажу переоформив вказаний автомобіль на свою дружину. Свідок пояснив, що автомобіль передавався як завдаток, за кошти, що свідок витратив на встановлення сонячних батарей у будинку. Чи знала відповідачка [PERSON] про те, що цей автомобіль позивач [PERSON] передає йому як завдаток, він не знає. Кошти за батареї йому не повернули. Свідок пояснив, що користувався цим автомобілем періодично, він знаходився в будинку позивача і відповідачки. Свідок пояснив, що коли їхав на роботу, побачив цей автомобіль, який проїжджав біля нього і він передзвонив до позивача та повідомив про це. [PERSON] , на думку свідка, поспілкувався з відповідачкою, оскільки через деякий час, у 2023 році, він зустрівся відповідачкою і вона передала йому ключі та технічний паспорт на автомобіль. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що виниклі між сторонами у справі правовідносини врегульовані нормами\~Сімейного кодексу\~України та\~Цивільного кодексу України. У частинах 1 та 3\~статті 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта\~статті 65 СК України\~встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме і рухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майном, як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша\~статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»\~майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Згідно ч. 1\~ст.69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Отже,\~Сімейним кодексом України\~встановлено, що майно набуте в період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях. Відповідно до ч. 3\~ст. 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 369 Цивільного кодексу України\~співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя»\~спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба,\~\~засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до положень частини першої\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У\~статті 68 СК України\~закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. За змістом статей\~69,70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17 зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що\~кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування,\~є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Згідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2\~статті 77 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Суд, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що жиловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, квартира [ADDRESS] є об`єктами спільної сумісної власності сторін, що ними визнається та не оспорюється. З приводу вимоги позивачки за зустрічним позовом щодо стягнення із відповідача за зустрічним позовом грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості автомобіля GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292, який був відчужений [PERSON] без згоди [PERSON] , Суд зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 01.10.2022 [PERSON] було відчужено транспортний засіб марки GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292. [PERSON] письмової згоди на відчуження автомобіля марки GRAND CHEROKEE VIN- [NUMBER] , не надавала. Відповідно до висновку експерта №838/23-22 від 17.10.2023, складеного експертом [PERSON] на виконання ухвали суду від 12.04.2023, вередня ринкова ціна колісного транспортного засобу JEEP GRAND CHEROKEE, ідентифікаційний номер VIN (номер шасі, кузова, рами) [NUMBER] , 2015 року випуску, станом на момент проведення експертизи, становить 774212,00 грн. Зазначений висновок відповідачем за зустрічним позовом не спростований. Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль, який був відчужений відповідачем за зустрічним позовом без згоди позивача, набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Твердження [PERSON] про те, що вказаний автомобіль, по довіреності яку він видав на [PERSON] , був останнім переоформлений на дружину останнього за згодою відповідачки [PERSON] , в якості погашення боргу за ремонтні роботи, які проводилися у будинку [ADDRESS] , судом до уваги не беруться, оскільки поивачем не доведено, а судом в ході розгляду справи не здобуто доказів того факту, що відповідачка знала про вказаний факт переоформелння автомбіля та давала згоду на таке переоформлення, а також не доведено, що такі дії позивачем вчинялись в інтересах сім`ї, тобто в його інтересах та інтересах відповідачки, чи погоджувались із останньою. Наявність обставин, які слугували підставою для переоформлення спірного автомобіля також не знайшли свого документального пітвердження в ході розгляду справи. Більше того, свідок [PERSON] в судовому повідовмив, що йому невідомо про те, чи знала відповідачка [PERSON] , що спірний автомобіль позивач [PERSON] передав йому як завдаток. У Рішенні Конституційного Суду України від 19.09.2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України №1-8/2012 (№17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Зі змісту постанови Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 159/6782/18 вбачається, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, провадження №61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №483/812/19, провадження №61-20774св19. Так, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд приходить до висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, проте був відчужений відповідачем за зустрічним позовом за час перебування в шлюбі, без згоди позивача за зустрічним позовом, як другого з подружжя, у зв`язку із чим на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу у сумі, яка згідно висновку експерта 838/23-22 від 17.10.2023, складеного судовим експертом Копцюх Г. на виконання ухвали суду від 12.04.2023 становить 387106 грн (774212/2=387106). Отже, судом встановлено, що жиловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631, квартира [ADDRESS] та транспортний засіб GRAND CHEROKEE VIN-CODE 1C4RJFBM7FC866292, є об`єктом спільної сумісної власності сторін, а тому суд вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя, вихоядчи із рівності часток подружжя у вказаному майні, слід визнати право приватної влансоті на частки вказаного майна за кожним із подружжя. Стосовно іншого нерухомого майна, яке зазанчене у зустрічному позову, суд вважає, що позивачем [PERSON] спростовано презумпцію права спільної сумісної власності на нього і таке майно є особистою приватною власністю позивача [PERSON] , оскільки набуте ним після розірвання шлюбу, згідно рішення суду загальної юрисдикції міста Філадельфія, яким розірвано шлюб між сторонами у справі. З приводу рішення суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам (відділ сімейних справ округу Бакс №2021-61306 Дари-37 у справі №3301(с) Розірвання шлюбу), Суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 638/1720/20 (провадження № 61-2038св22) зроблено правовий висновок, що згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом. Між Україною та США міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини в цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності (ст. 462 ЦПК України). Вказана норма кореспондується зі ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право». Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, яка дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання. Національний суд може відмовити в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, зокрема, якщо сторона, яка про це просить, доведе, що була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи. Натомість, Суд зауважує, що справа в суді загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам, слухалась за заявою саме [PERSON] (прохач). За результатами розгляду якої було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, в судовому порядку достеменно встановлено, що [PERSON] була обізнана про існування рішення суду загальної юрисдикції міста Філадельфія та у суді по сімейним справам про розірвання шлюбу, та бажала розірвання вказаного шлюбу, оскільки була ініціатором звернення до суду із позовом. Тому, посилання представника відповідачки про те, що незважаючи на наявність рішення суду США про розлучення, сторони не мали наміру припиняти шлюбні відносини та продовжували вести спільне господарство, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та спростовуються матеріалами справи, зокрема відповіддю із Зборівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №317/26.6.1-07.4 від 01.12.2022, про те, що виконати рішення загальної юрисдикції міста Філадельфії №2022-61306 Дари-37 можливо після його визнання відповідно до норм цивільно-процесуального права України в судовому порядку, яка свідчить про те, що [PERSON] , через свого представника, хотів внести відомості у відповідний актовий запис про розірвання шлюбу. За таких обставин Суд приходить до обґрунтованого та переконливого висновку про те, що майно, яке було набуте відповідачем за зустрічним позовом, а саме земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1830; житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 61,2 кв.м.; земельна ділянка площею 0,25 га кадастровий номер 6125287800:02:001:1814, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуте [PERSON] після розірвання шлюбу, а тому є його особистою приватною власністю. Твердження представника позивача за зустрічним позовом авдвоката [PERSON] , про те, що під час придбання спірного майна [PERSON] надавала нотаріально засвідчену згоду на його придбання, а тому вказане майно вважається набутим подружжям за час шлюбу, Суд до уваги не приймає, оскільки спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами, які свідчать про те, що [PERSON] була обізнаною в тому, що шлюб між нею та [PERSON] розірваний, оскільки вона сама була ініціатором звернення до суду з позовом про його розірвання та свідомо бажала його розірвання. Щодо первісних позовних вимог, в яких позивач [PERSON] просить суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] та земельну ділянку в с.Товстолуг для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1044 га, кадастровий номер 6125287800:02:001:0631 та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , Суд вважає, що такі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки даний поділ буде не співмірний вартості виділеного сторонам майна, та порушуватиме принцип рівності часток подружжя у спільному майні. Відмовляючи у реальному поділі спільного майна подружжя суд виходить із того, що сторини не дійшли згоди щодо можливих варіантів поділу такого майна та не надали доказів дійсної вартсоті нерухомого майна на час розгляду справи, не погодились на сплату грошової компенсації вартсоті своєї частки у майні, не надали доказів, яке значення це майно має для кожного із них та чи мають вони інше належне ім нерухлме майно, в тому числі придатне для проживання, а тому за недоведеності вказаних обставин суд позбавлений можливості об`єктивно вирішити питання щодо реального поділу об`єктів спільного майна подружжя, в зв`язку із чим вважає за необхідне здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за кожним із подружжя права приватної влансоті на частки у спірному майні. Таким чином, суд в порядку поділу майна подружжя, враховуючи позицію сторін щодо способу поділу майна, вважає за необхідне виділити в порядку поділу майна подружжя та визнати за: - [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; 1/2 земельної ділянки площею 0,1044 га кадастровий номер 6125287800:02:001:0631; 1/2 квартири [ADDRESS] загальною площею 63,5 кв.м.; - [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; 1/2 земельної ділянки площею 0,1044 га кадастровий номер 6125287800:02:001:0631; 1/2 квартири [ADDRESS] загальною площею 63,5 кв.м.; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 387106 гривень компенсаційної вартості 1/2 частини автомобіля GRAND CHEROKEE VIN- [NUMBER] . Виходячи із наведено суд вважає, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню. В іншій частині первісних і зустрічних позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ч.1, 2, 8, 10 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи на часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів, Суд вважає за необхідне судові витрати у справі покласти на сторони в сумах, які ними понесенні. На підставі викладеного та

Outcome: partial