Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 2074298 від 27.06.2021 в сумі 36080 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 27.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2074298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За умовами договору відповідачу було надано кредит на споживчі потреби у розмірі 11000 грн. зі строком кредитування 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача [PERSON] . Вказав, що станом на 22.06.2023 заборгованість відповідача становить 36080 грн., з яких: 11000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 25080 грн. прострочена заборгованість за процентами. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити. У подальшому представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» була подана заява, у якій останній просив стягнути з відповідача також витрати на правову допомогу у розмірі 10500 грн. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Оловятенко О.Ю. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за умовами договору від 27.06.2021, укладеного, як стверджує позивач, між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , сторони погодили строк кредитування 30 днів та графік платежів, яким встановлено дату повернення кредиту 27.07.2021. Право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку. Доказів того, що договір був пролонгований позивачем не надано. Зазначила, що у додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2074298 від 27.06.2021 наведена таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, із якої вбачається, що сума платежу за розрахунковий період складає 11000 грн., проценти за користування кредитом складають 2508 грн., загальна вартість кредиту становить 13508 грн. 01.10.2024 суду була подана квитанція від 29.09.2024 про оплату [PERSON] на рахунок позивача 11000 грн. З огляду на сплату [PERSON] суми позики у розмірі 11000 грн. вважає, що стягненню підлягають лише нараховані відсотки за 30 дів у розмірі 2508 грн. у межах строку кредитування. Також вказала на те, що відсутні підстави вважати, що кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений у порядку чинного цивільного законодавства щодо споживчого кредитування. [PERSON] не надавав згоди на підписання договору аналогом власноручного підпису одноразовим ідентифікатором, крім того, договір не містить пункту щодо можливості підписання шляхом направлення коду на так званий «фінансовий номер», який не зазначений у договорі. Вважає, що при укладення договору не було дотримано ч.2, п.1 ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з такими умовами, тарифами та Паспортом споживчого кредитування. які надав позивач. Зазначила, що виписка щодо заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем операцій та повністю залежить від волевиявлення позивача, а належний розрахунок заборгованості, як і рух коштів по рахунку відповідача, позивачем не надано взагалі. Також вважає, що позивачем не доведено належними доказами, що ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] , оскільки суду не надано належно оформлених та підписаних договорів про відступлення права вимоги, реєстру договорів з даними за кредитним договором, доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги. З урахуванням викладеного просила відмовити у задоволенні позову. Окрім того, представником відповідача [PERSON] адвокатом Оловятенко О.Ю. надані додаткові пояснення, які аналогічні відзиву на позовну заяву, та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. У клопотанні вказала, що витрати на правничу допомогу є завищеними, непропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову. Крім того, позивачем подано не заяву про відшкодування витрат, а заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, яку позивач вважає передчасною. У разі прийняття та розгляду судом заяви про розподіл судових витрат просила відмовити у її задоволенні, як такої, яка не відповідає критеріям заяви про розподіл судових витрат та нормам чинного цивільного законодавства України. Разом з цим просила під час розподілу судом судових витрат зменшити їх розмір до 6,95 % від ціни позову, тобто до розміру суми, яка потенційно може бути стягнута з відповідача та складає прострочену заборгованість за процентами 2508 грн. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» свого представника у судове засідання не направив, згідно поданої представником заяви позовні вимоги товариства він підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] адвокат Оловятенко О.Ю. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяв,у в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність та у відсутність [PERSON] . У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст..12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Як встановлено\~судом,\~27.06.2021\~між ТОВ\~«Лінеура Україна»\~та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено\~електронний договір\~№ \~2074298\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту.\~Згідно з\~п.1.2\~договору товариство\~зобов`язувалося надати\~клієнту грошові\~кошти у\~гривні на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а клієнт\~зобов`язувався повернути\~кредит,\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом та\~виконати інші\~обов`язки,\~передбачені договором,\~сума кредиту\~становила 11000\~грн.\~У відповідності\~до п.п.1.3,\~1.4.\~договору строк\~кредиту становить\~30\~днів зі\~сплатою стандартної\~процентної ставки\~1,90\~%\~у день.\~Договір передбачає\~порядок пролонгації\~за ініціативою\~клієнта шляхом\~укладення додаткової\~угоди до\~договору та\~порядок автопролонгації\~строку кредиту,\~з наступного\~дня після\~запланованої дати\~повернення кредиту.\~Договір сторонами\~не оспорювався. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). ТОВ «Лінеура\~Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 11000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що останнім не спростовано. 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 02-24122001, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] та право стягнення заборгованості за кредитним договором № 2074298 від 27.06.2021 у загальній сумі заборгованості 36080 грн., з яких заборгованість за основною сумою 11000 грн., заборгованість за відсоткам 25080 грн. Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень частини 1 статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. У ході розгляду справи 29.09.2024 відповідачем [PERSON] на рахунок позивача ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було сплачено 11000 грн. з призначенням платежу: погашення основної заборгованості (тіла кредиту) [PERSON] , ІПН [NUMBER] , по кредитному договору № 2074298 від 27.06.2021, що підтверджується копією квитанції про оплату. З вищенаведеного вбачається, що відповідачем була погашена основна сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11000 грн. на рахунок позивача, а тому у задоволені вимог про стягнення з відповідача тіла кредиту слід відмовити. Як неодноразово\~вказував Верховний\~Суд у\~своїх постановах\~до дій,\~що свідчать\~про визнання\~боргу або\~іншого обов`язку,\~може належатичасткова сплата\~боржником або\~з його\~згоди іншою\~особою основного\~боргу та/або\~сум санкцій.\~Отже,\~відповідач вчинив\~дії,\~які свідчать\~про визнання\~ним такого\~боргу перед\~позивачем ТОВ\~«ФК ««КЕШ\~ТУ ГОУ»,\~а тому\~його заперечення\~щодо відсутності\~належних доказів\~на підтвердження\~законності укладення\~кредитного договору,\~який ним\~не оскаржувався,\~та перехід\~від ТОВ\~«Лінеура Україна»\~права вимоги\~до ТОВ\~«ФК ««КЕШ\~ТУ ГОУ»\~не сприймаються\~судом,\~як належні.Суд також зазначає, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і розміру додаткових вимог кредитора. У відповідності до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до умов договору, укладеного ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , кредит відповідачу надавався на 30 днів з 27.06.2021 по 27.07.2021.(п.1.3 договору). У відповідності до п.1.4.1 договору стандартна процента ставка становить 1.90 % в день та застосовується: у межах строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативною клієнта, відповідно до п.4.1 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 договору. Згідно п. 1.4.2 знижена процентна ставка становить 0,76% в день та застосовується відповідно до передбачених договором умов. Як зазначалося вище договір передбачав порядок пролонгації за ініціативою клієнта шляхом укладення додаткової угоди до договору та порядок автопролонгації строку кредиту, з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Згідно п.4.2.4 цього договору у випадку автопролонгації товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу клієнта та/або СМС-повідомлення на номер телефону, вказаний у розділі 10 цього договору, інформуючи клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом, зазначена інформація відображається також в особистому кабінеті. Представник відповідача заперечував застосування процедури автопролонгації та повідомлення відповідача про інший розмір процентної ставки. Позивачем не доведено дотримання кредитодавцем порядку автопролонгації, зокрема не доведено надіслання йому повідомлення про автопролонгацію, новий строк користування кредитом та новий розмір процентної ставки, а тому суд вважає, що автопролонгація не відбулася. Також з витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 24.12.2021 вбачається, що відступлене право вимоги до [PERSON] за договором №2074298 від 27.06.2021 зі строком дії саме до 27.07.2021. Матеріали справи не містять належного розрахунку за процентами. Позивачем надано документ, сформований ним же, під назвою «Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 2074298 ПІБ: [PERSON] », де зазначена лише загальна сума процентів, без вказівки на розмір та вид процентної ставки (стандартна чи знижена) та період нарахування, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування процентів за договором. Цим документом визначена у тому числі сума вихідного залишку за процентами за період з 27.06.2021 по 22.06.2023 у розмірі 25080 грн., така ж сума залишку по процентах (відсотках) зазначена у витягу з реєстру боржників до договору факторингу за період з 27.06.2021 по 27.07.2021 (дата укладення і закінчення договору). Проте жоден з документів не містить розрахунку по процентам із зазначенням періоду заборгованості та розміру застосованої процентної ставки. Позивач не звільняється від обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками лише з тих підстав, що до нього, як до нового кредитора, перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Нарахування кредитором відсотків після спливу строку дії самого договору є необґрунтованим. З таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2074298 від 27.06.2021, вбачається, що за користування кредитом у строк з 27.06.2021 по 27.07.2021, тобто у строк дії кредитного договору, [PERSON] нараховувалися відсотки у розмірі 2508 грн., які суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не подавав заяв про зменшення розміру позовних вимог. Виходячи із вищенаведеного та пропорційного розрахунку, на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 210 грн. 45 коп.( 36080/100 = 2508/х, х = 6,95%; 3028/100=х/6,95, х = 210 грн. 45 коп.) Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності\~до ч.2\~ст.\~137\~ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Частинами 3,4\~ст.\~137\~ЦПК України\~передбачено,\~що для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі з розподілу судових витрат, яка за своєю суттю є заявою про стягнення на користь позивача з відповідача витрат на правову допомогу. Аналіз чинного цивільного процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат за наявності заперечень учасника справи, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію акту про отримання правової допомоги від 29.04.2024 з найменуванням послуг та суми вартості даних послуг; копію рахунку, згідно якого вартість правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги становить 10500 грн. В акті про отримання правової допомоги зазначено, що вартість 1 години послуги у вигляді консультації, складання та подання позовної заяви, подання інших клопотань складає 2000 грн. за 1 годину. Вартість виконаних робіт зазначена у акті у сумі 10500 грн. При цьому канцелярські витрати з виготовлення копій документів та відправка поштової кореспонденції у сумі 500 грн. у даній справі не підтверджена будь-якими доказами. Будь-яких клопотань та заяв, які б стосувалися суті спору представник позивача не подавав (подано клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та про розгляд справи без його участі). Суд вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу за складення та подання до суду позовної заяви неспівмірно завищені, зважаючи на невелику складність відповідної роботи, її обсяг та час, витрачений на її виконання, зважаючи на те, що позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором є стандартною, невеликою за обсягом, не потребувала додаткового опрацювання законодавства, яке є тривалий час є сталим. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи та беручи до уваги ринкові ціни адвокатських послуг, наявність клопотання відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2508 грн. витрат на правову допомогу, які визнаються відповідачем, та відповідатимуть принципам співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру.

Outcome: partial