Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

22.11.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди, в якій позивач просить суд: - витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] майно грошові кошти в сумі 25000,00 грн.; - зобов`язати відповідача відшкодувати позивачеві матеріальну шкоду в сумі 23522,22 грн. та судові витрати. - стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Оглянувши позовну заяву, суддею встановлено, що остання не відповідає вимогам ст.. 175, 177 ЦПК України, за наслідком чого ухвалою суду від 23.11.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк терміном в п`ять днів для усунення недоліків поданої заяви. 27.11.2023 року [PERSON] отримано копію вищевказаної ухвали судді. 04.12.2023 року від позивача надійшла до суду заява на усунення недоліків поданої заяви, до якої подано позовну заяву у новій редакції, суб`єктний склад якої не змінено з заявленими аналогічними вищевказаним вимогам. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебуває справа №522/10224/17 за кримінальним провадженням №12017150410000071 від 12.02.2017 року щодо обвинувачення [PERSON] у злочину, передбаченому ч.2 ст.369-2 КК України, в рамках якого його [PERSON] було визнано потерпілим. Позивач вказує що матеріали вказаної справи підтверджується, що [PERSON] отримав від нього [PERSON] грошові кошти в сумі 75 000,00 грн., в якості неправомірної вигоди, з яких 50\~000,00 грн. були вилучені у нього 28.03.2017 року співробітниками правоохоронного органу. Однак, як вказує позивач, належні йому і передані ним відповідачу грошові кошти в сумі 25\~000,00 грн., не були вилучені під час проведення обшуків, а відтак залишились у незаконному користуванні відповідача починаючи з 15.02.2017 року. У зв`язку з чим позивач вважає наявними підстави для стягнення з відповідача з незаконного володіння грошових коштів в сумі 25\~000,00 грн. Додатково, позивач з посиланням на ч.1 ст. 1166 ЦК України стверджує про понесену матеріальну шкоду, яка полягає у втратах від інфляційного збільшення грошових коштів, які перебувають у незаконному володінні відповідача, за період з 15.02.2017 року по 18.11.2023 року, у розмірі 23522,00 грн. Позивач вказує, що звертався з письмовою вимогою до відповідача про повернення вказаних коштів і відшкодування завданої матеріальної шкоди, однак відповідач вказана вимога не виконана, добровільно грошові кошти не повернуті, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Оглянувши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява відповідає вимогам встановленим ст. 175-177 ЦПК України, а позивачем усунуті недоліки у відповідності до ухвали від 23.11.2023 року. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 05.12.2023 року, з урахуванням ухвали суду від 05.12.2023 року про виправлення описки, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. Разом із пред`явленим позовом, позивачем було надано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою судді від 24.11.2023 року повернуто заявникові з підстав невідповідності заяви вимогам ст. 151 ЦПК України. Надалі, на стадії усунення недоліків поданої заяви, позивачем 04.12.2023 року повторно надано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна [PERSON] гаражний бокс, загальною площею 21,7 кв.м., розташований в [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 05.12.2023 року вказану заяву [PERSON] про забезпечення позову, залишено без задоволення. 29.01.2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів за вх. №6187/24. У судовому засіданні 28.02.2024 року позивач не наполягав на задоволенні і розгляді вказаного клопотання та просив суд залишити його без розгляду. Яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.02.2024 року залишено без розгляду. Також 27.02.2024 року до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача проти задоволення позову, які представник в судовому засіданні 28.02.2024 року просив суд вважати відзивом на позовну заяву, з посиланням на допущеної описки в назві документу під час його складення. За наслідком чого судом було ухвалено прийняті надані представником відповідача заперечення проти позову, в якості відзиву на позовну заяву. У відповідності до вказаного відзиву, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, з підстав його необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог, враховуючи відсутність жодних доказів на підтвердження передання відповідачеві заявлених до стягнення коштів. 28.02.2024 року позивачем було надано до суду у тому числі електронні докази розміщені на оптичному диску, які приєднані судом до матеріалів справи. 01.04.2024 року судом постановлено ухвалу суду, якою зупинено провадження по цивільній справі №947/36913/23, до набрання законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду справи №522/10224/17 за кримінальним провадженням №42017150410000071 від 12.02.2017 на підставі обвинувального акту стосовно\~ [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, колишнього директора Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, державного службовця 4 рангу, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. 16.04.2024 року до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про поновлення провадження по справі, у зв`язку постановленням ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 05.04.2024 року по кримінальній справі №522/10224/17. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.04.2024 року поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. 06.06.2024 року до суду від позивача в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про витребування доказів, в якому [PERSON] просить суд витребувати з Приморського районного суду міста Одеси для огляду в судовому засіданні матеріали справи №522/10224/17 за кримінальним провадженням №42017150410000071 від 12.02.2017 на підставі обвинувального акту стосовно\~ [PERSON] , [INFO] , для встановлення відповідності поданих до суду копій документів з матеріалів вказаної справи їх оригіналам наявним безпосередньо в матеріалах вказаної справи. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.08.2024 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів, задоволено. Витребувано з Приморського районного суду міста Одеси для огляду в судовому засіданні матеріали справи №522/10224/17 за кримінальним провадженням №42017150410000071 від 12.02.2017 на підставі обвинувального акту відносно\~ [PERSON] , [INFO] . 19.09.2024 року на виконання вказаної ухвали суду до суду надійшли з Приморського районного суду міста Одеси матеріали справи №522/10224/17. 11.11.2024 року до суду від позивача надійшло два клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. До судового засідання призначеного на 02.12.2024 року з`явились: - позивач, який підтримав заявлені вимоги; - представник відповідача, який заперечував проти задоволення позовних вимог. Також, в судовому засіданні 02.12.2024 року судом за клопотанням позивача були оглянуті: електронні докази надані на оптичному диску, шляхом їх перегляду, в присутності сторін по справі та їх представників; матеріали справи №522/10224/17, за наслідком чого встановлено відповідність поданих позивачем копій документів з матеріалів справи №522/10224/17, їх оригіналам наявним в матеріалах даної справи. В судовому засіданні 02.12.2024 року судом також було відмовлено у задоволенні двох клопотань позивача про приєднання доказів матеріалів справи від 11.11.2024 року, з підстав пропуску процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії, за наслідком відповідні докази у відповідності до приписів ч.8 ст. 83 ЦПК України, до розгляду судом не приймаються. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала справа №522/10224/17 за кримінальним провадженням №42017150410000071 від 12.02.2017 на підставі обвинувального акту стосовно\~ [PERSON] , 1960 року народження. обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. Відповідно до обвинувального акту,\~ [PERSON] обвинувачувався у тому, що будучи Директором Департаменту з питань цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Одеської обласної державної адміністрації, 10 лютого 2017 року, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, висловив представнику фізичної особи-підприємця [PERSON] за довіреністю - громадянину [PERSON] пропозицію за надання неправомірної вигоди в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень здійснити вплив на прийняття службовими особами контролюючих та правоохоронних органів м. Одеси та Одеської області позитивного рішення в інтересах ФОП [PERSON] про видачу дозвільних документів для ведення підприємницької діяльності та невтручання таких органів у її діяльність; здійсненні у період з 08.40 до 12.43 год. 14.03.2017 умисно, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, впливу на прийняття рішення службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави - заступника начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області Вовка М.І. про реєстрацію декларації відповідності матеріально-технічної бази ФОП [PERSON] вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, а також у одержанні від [PERSON] 16.02.2017 близько 10 години 30 хвилин у службовому кабінеті №661 адміністративної будівлі Одеської обласної державної адміністрації за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 4, та 28.03.2017 близько 14 годин у власному автомобілі марки «Mersedes-Benz» модель 300 SE сірого кольору д.н. [NUMBER] , поблизу адміністративної будівлі Одеської обласної державної адміністрації за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 4, у два прийоми, неправомірної вигоди у розмірі 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень за вплив на прийняття рішення службовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави - заступником начальника Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій в Одеській області Вовком М.І. про реєстрацію декларації відповідності матеріально-технічної бази ФОП [PERSON] вимогам законодавства з питань пожежної безпеки. Стороною обвинувачення дії\~ [PERSON] \~кваліфіковані за ч.2 ст.369-2 КК України\~за ознаками:\~одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішень особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05.04.2024 року по вказаній справі, яка набрала законної сили, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Закрито кримінальне провадження стосовно [PERSON] за ч.2 ст.369-2 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Заходи забезпечення кримінального провадження скасовані. Речові докази по справі зокрема 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень номіналом по 200 (двісті) гривень 200 (двісті) шт., номіналом по 100 (сто) гривень 100 (сто) шт. повернуті [PERSON] . Згідно із абз. 2 п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого\~КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У даному випадку\~Кримінальний кодекс України\~виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року по справі №398/571/15-ц). Відповідно до змісту ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В зв`язку з цим, обставини вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого\~ч.2 ст.369-2 КК України, встановлені ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05.04.2024 року, та відповідно до вимог ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~не підлягають доказуванню. Позивач вказує, що належні йому на праві власності 25\~000,00 грн., були отримані відповідачем в якості неправомірної вигоди в загальному розмірі 75000,00 грн., однак з підстав їх не виявлення під час обшуку, останні залишились у незаконному користуванні відповідача по даний час. Інша ж частка коштів в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, були визнані речовим доказом по справі та в подальшому повернуті [PERSON] . Дані обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 177\~ЦК України\~визначено,\~що об`єктами\~цивільних прав\~є речі,\~гроші,\~цінні папери,\~цифрові речі,\~майнові права,\~роботи та\~послуги,\~результати інтелектуальної,\~творчої діяльності,\~інформація,\~а також\~інші матеріальні\~та нематеріальні\~блага. Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Стаття 1212 ЦК України регулює положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У відповідності до зазначеної статті, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом\~. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ч.1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування\~. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи вищевикладене та оцінюючи надані до суду докази на підтвердження заявлених вимог суд зазначає наступне. Як вбачається, в межах кримінального провадження №12017150410000071 від 12.02.2017 року щодо обвинувачення [PERSON] у злочину, передбаченому ч.2 ст.369-2 КК України, [PERSON] був визнаний потерпілим. Ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 05.04.2024 року, якою звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не відображає висновків суду з приводу доказів що засвідчують кримінального правопорушення, як і висновків щодо передання [PERSON] грошових коштів в сумі 25\~000,00 грн. У відповідності до протоколу вилучення грошових коштів від 15.02.2017 року, складеного старшим оперуповноваженим 1 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області під час розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12017150410000071, засвідчено вилучення у [PERSON] грошових коштів в сумі 25000,00 грн. для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди начальником Управління з питань надзвичайних ситуацій та оборонної роботи Одеської обласної державної адміністрації. 15.02.2017 року старшим оперуповноваженим 1 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області під час розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12017150410000071, складено протокол огляду грошових коштів, відповідно до якого проведено огляд наданих [PERSON] грошових коштів в сумі 25000,00 грн. та виготовлено фотокопії наданих купюр. Тієї ж дати, 15.02.2017 року старшим оперуповноваженим 1 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області під час розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12017150410000071, складено протокол вручення грошових коштів, яким засвідчено надання [PERSON] грошових коштів в сумі 25000,00 грн. для отримання доказів злочинної діяльності та повного розкриття схеми, пов`язаної з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди начальником Управління з питань надзвичайних ситуацій та оборонної роботи Одеської обласної державної адміністрації. Відповідно до протоколу обшуку, складеного 25.03.2017 року під час проведення обшуку транспортного засобу в рамках вказаного кримінального провадження, у бардачку автомобіля зокрема були вилучені 50\~000,00 грн., які в подальшому були визнані речовим доказом. З досліджених судом доказів, що в свою чергу не спростовувалось позивачем, вбачається, що вказані грошові кошти в сумі 50\~000,00 грн., які вилучені під час обшуку за протоколом від 25.03.2017 року, за номіналом є відмінними від грошових коштів в сумі 25000,00 грн., які як стверджує позивач були передані ним відповідачеві раніше в межах загального розміру неправомірної вигоди в сумі 75000,00 грн., однак не були вилучені під час обшуку. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що 25\~000,00 грн. переданих позивачем за протоколом вилучення грошових коштів від 15.02.2017 року та отриманих за протоколом вручення грошових коштів від 15.02.2017 року, були передані ним саме [PERSON] , для встановлення підстав про отримання останнім цих коштів в рамках розгляду вимог про повернення майна отриманого без достатньої правової підстави. Щодо поданого позивачем на підтвердження цих обставин протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 20.02.2017 року вбачається, що старшим оперуповноваженим 1 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Одеській області за результатами проведення 15.02.2017 року негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді аудіо контролю особи [PERSON] складено даний протокол про те, що в ході проведення вказаних дій отримано фактичні дані, які мають доказове значення за вказаним кримінальним провадженням. Засвідчено, що матеріали оперативно-технічного заходу надійшли з ВОД УСБУ в Одеській області, копія розмов та аудіо матеріал зберігається на оптичному диску, за р. №65/4-144т від 16.02.2017 року. Так вказаним протоколом зафіксовано розмову російською мовою [PERSON] та [PERSON] , під час якої зафіксовано зазначення [PERSON] наступної фрази: «Ну в качестве подтверждения аванс, те двадцять п`ять. Потом вот высчитаем.», а також зафіксовано що в цей момент [PERSON] передає [PERSON] грошові кошти, які він бере до рук та кладе у шухляду робочого столу. З наданого\~позивачем \~і дослідженого\~судом під\~час розгляду\~справи оптичного\~диску,\~на якому\~наявні файли\~фіксації аудіо-\~та відео-\~матеріалів від 16.02.2017 року. Досліджуючи в судовому засіданні відео файл, вбачається наявність фіксації розмови і зустрічі [PERSON] та [PERSON] від 16.02.2017 року, разом з тим не встановлено зазначення [PERSON] вказаної фрази з зазначення: «те двадцять п`ять», засвідченої у протоколі про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 20.02.2017 року. Також досліджуючи вищевказаний відео-файл вбачається відсутність фіксації передання [PERSON] . [PERSON] саме грошових коштів в розмірі 25000,00 грн. Будь-яких інших доказів, які б свідчили та засвічували передання [PERSON] громадянину [PERSON] грошових коштів в сумі 25\~000,00 грн., які передані позивачем за протоколом вилучення грошових коштів від 15.02.2017 року та отримані ним за протоколом вручення грошових коштів від 15.02.2017 року, матеріали справи не містять. Крім того, судом враховується, що вказані грошові кошти [PERSON] були отримані 15.02.2017 року, а відповідна зустріч між позивачем та відповідачем, яка зафіксована на відео та аудіо файлах, та за доводами позивача саме під час неї відбулась передача цих коштів, мала місце 16.02.2017 року. Будь-яких доказів на підтвердження фіксації наявності у [PERSON] грошових коштів в сумі 25000,00 грн. станом на час проведення зустрічі з відповідачем, яка мала місце 16.02.2017 року, матеріали справи не містять, як і доказів огляду [PERSON] після її проведення, як факт передачі останнім цих коштів. Судом враховується, що у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Приймаючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами факту передання відповідачеві грошових коштів в сумі 25\~000,00 грн., для висновків про їх набуття відповідачем без достатньої на те правової підстави, одночасно враховуючи що відповідний факт був підставою обвинувачення в рамках кримінального провадження №42017150410000071, однак відповідні кошти не вилучались та не визнавались речовим доказом. Суд зазначає, що як зазначено вище, звернення до суду за захистом порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Однак, позивач в цій справі не виконав власного обов`язку з доведення заявлених вимог належними доказами. Таким чином, приймаючи, що у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, та у відповідності до ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста\~статті 81 ЦПК України), суд доходить до висновку, що\~\~ [PERSON] не доведено належними, допустимими та достатніми доказами викладених в обґрунтування позову доводів, за наслідком чого позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що вимога позивача про відшкодування шкоди, що складається з інфляційних втрат нарахованих на суму спірних грошових коштів, є похідною вимогою від попередньої вимоги та її задоволення залежить від наслідків розгляду вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, у задоволенні якої суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди, також задоволенню не підлягає. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у\~відповідності до\~\~ ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. \~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи докази у справі та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, до відшкодуванню не підлягають та на відповідача не покладаються. При вищевикладених обставинах та

Outcome: dismissed