Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

02 жовтня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 08.09.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем у Старогороженській сільській раді Баштанського району Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з початку повномасштабного вторгнення вона з дітьми виїхала за кордон та з того часу у них з чоловіком відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони не спілкуються більше двох років. Сторони спільного господарства не ведуть оскільки тривалий час проживають окремо один від одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, але представник подав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, але представник відповідача надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за їх відсутності та вказав, що відповідач позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим виконкомом Старогороженської сільської ради Баштанського району Миколаївської області 08.09.2012 року. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Шлюбні стосунки між подружжям припинилися через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Сторони не спілкуються більше двох років. Сторони спільного господарства не ведуть оскільки тривалий час проживають окремо один від одного. Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища Брусь підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved