Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

27.04.2022 [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач просить суд: - Визнати транспортний засіб «Peugeot 207», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , та строковий вклад грошових коштів у сумі 108 000 (сто вісім тисяч) гривень на розрахунковому рахунку Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний», спільною сумісною власністю [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . - Стягнути з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , половину вартості транспортного засобу «Peugeot 207», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , у розмірі 81 138 (вісімдесят одну тисячу сто тридцять вісім) гривень, та половину грошового вкладу в Публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Південний» у розмірі 54 000 (п`ятдесят чотири тисячі) гривень. Стислий виклад позиції позивача. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 19.11.2005 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Виконкому Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що вказаним відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 12 від 19.11.2005 року та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 19.11.2005 року. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну дитину, а саме: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 27.02.2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №96. Між, Позивачем та Відповідачем спільне сімейне життя не склалось. Протягом останнього часу сімейне життя між [PERSON] та [PERSON] поступово погіршувалося, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, однією сім`єю не проживають. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між Позивачем та Відповідачем постійно виникали сварки, свідком яких нерідко були сусіди. У проваджені Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа №495/10473/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Водночас, за час шлюбу сторін за спільні грошові кошти ними було придбано, а також в установленому законом порядку набуто у власність майно шляхом укладання відповідних правочинів, спрямованих на подальше набуття у власність рухомого майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме: транспортний засіб «Peugeot 207», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Вказане вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05.08.2020 року. При цьому, [PERSON] зазначає, що транспортний засіб «Peugeot 207», набутий Відповідачем за час спільного шлюбу на підставі договору купівлі-продажу. Також, 23.07.2021 року, під час шлюбу Позивача та Відповідача, останній уклав Заяву-договір банківського вкладу №949688/2005 про строковий вклад грошових коштів у сумі 108 000 (сто вісім тисяч) гривень на розрахунковий рахунок Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний», що підтверджується самим договором, відкриття банківського рахунку та розрахунком.\~ Позивач вважає, що вказані обставини підтверджують той факт, що спірний транспортний засіб «Peugeot 207», набутий Відповідачем під час шлюбу із Позивачем, а саме 05.08.2020 року та грошовий вклад зроблений також під час шлюбу, тобто віднесено до спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим вони є об`єктами права спільної сумісної власності, то в такому випадку вказані об`єкти права спільної сумісної власності мають бути поділені в судовому порядку в рівних частках, визнавши за Позивачем право власності на 1/2 частини всього зазначеного майна. Рух справи у суді. 28 квітня 2022 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.\~ 28 квітня 2022 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, та вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту. 17 травня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі.\~ 27 червня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12 вересня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 25 жовтня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі. 25 жовтня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено клопотання позивача [PERSON] про повернення до стадії підготовчого судового засідання.\~ 25 жовтня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 09 листопада 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відновлено провадження у справі. 10 листопада 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 09 квітня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відновлено провадження у справі. 11 липня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, вважає, що даний автомобіль та вклад грошових коштів на розрахунковому рахунку ПАТ АБ «Південний» є їх спільною сумісною власністю, оскільки під час шлюбу вона з відповідачем збирали кошти на квартиру, та зібрані кошти поклали на рахунок в банку, на рахунку в банку було 4000 доларів США, тому вважає, що дане майно, яке набуто сторонами під час шлюбу має бути поділено в рівних частках. Просила стягнути на її користь половину вартості транспортного засобу у сумі 81\~138 грн, та 1/2 частину строкового вкладу грошових коштів у сумі 54 000 грн.\~ У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Холудєєв Б.Є. вимоги в частині визнання транспортного засобу та вклад грошових коштів на розрахунковий рахунок ПАТ АБ «Південний» спільною сумісною власністю подружжя визнав. Однак, заперечував щодо суми стягнення з відповідача коштів, оскільки автомобіль купувався за гроші відповідача, за його заробітну плату та премії на роботі. У судовому засіданні був допитаний експерт [PERSON] , яка пояснила, що позивач [PERSON] звернулася до неї з клопотанням про проведення незалежної оцінки вартості автомобіля, незалежна оцінка виконана згідно діючого законодавства та до вимог національних стандартів з урахуванням Методиків та міжнародних стандартів оцінки. Незалежна оцінка вартості транспортного засобу проводилася без огляду даного транспортного засобу, за допомогою даних на аналогічні транспортні засоби. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до вимог\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. 19 листопада 2005 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] у Виконкому Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що вказаним відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за №12 від 19.11.2005 року та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 19.11.2005 року./а.с.10/ Від шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 27.02.2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №96. Між, Позивачем та Відповідачем спільне сімейне життя не склалось, сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.\~ 20 вересня 2022 року заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами було розірвано.\~ Водночас, за час спільного шлюбу сторін, за спільні грошові кошти ними було придбано, а також в установленому законом порядку набуто у власність майно шляхом укладання відповідних правочинів, спрямованих на подальше набуття у власність рухомого майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме: транспортний засіб «Peugeot 207», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Вказане вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05.08.2020 року./а.с.29/ При цьому, слід зазначити, що транспортний засіб «Peugeot 207», набутий Відповідачем за час спільного шлюбу на підставі договору купівлі-продажу 7343/2020/2136162 від 05.08.2020./а.с.66/ Згідно із наданим позивачем звітом від 2022 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] станом на 08.02.2022 ринкова вартість автомобіля Peugeot 207, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року, становить 162 276 грн./а.с.11-23/ На виконання ухвали суду про призначення судової автотоварознавчої експертизи, судовим експертом Таракановим Юрієм Юрійовичем, надано висновок експерта №1-24/01 від 24.01.2024, станом на момент винесення рішення суду про розірвання шлюбу, а саме 20.09.2022 ринкова вартість автомобіля Peugeot 207, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року, становить 185 770 грн./а.с.157-165/ Крім того, 23.07.2021 року, під час шлюбу, Відповідач [PERSON] уклав Заяву-договір банківського вкладу №949688/2005 про строковий вклад грошових коштів у сумі 108 000 (сто вісім тисяч) гривень на розрахунковий рахунок Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний», що підтверджується самим договором, відкриття банківського рахунку та розрахунком./а.с.24-27/ Позивач зазначає, що вказані обставини підтверджують той факт, що спірний транспортний засіб «Peugeot 207», набутий Відповідачем під час шлюбу із Позивачем, а саме 05.08.2020 року та грошовий вклад зроблений також під час шлюбу (дата укладення договору 23.07.2021), тобто віднесено до спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим вони є об`єктами права спільної сумісної власності, то в такому випадку вказані об`єкти права спільної сумісної власності мають бути поділені в судовому порядку в рівних частках, визнавши за Позивачем право власності на 1/2 частини всього зазначеного майна. Відповідно до ст.\~21\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Відповідно ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Положеннями статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності. Частинами 1,2 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України ЗУ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11 передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" 21.12.2007 № 11, яким передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України) до такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 07.11.2018 року по справі № 405/2391/15-ц. Оскільки транспортний засіб «Peugeot 207», державний\~ номерний знак\~ [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] \~ був придбаний [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] та невизнаний його особистою приватною власністю, зазначений автомобіль вважається спільною сумісною власністю подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.1, 4\~ст. 65 СК України). Ч. 1, 4\~ст. 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, оскільки автомобіль є неподільною річчю, позивач як співвласник, який бажає виділу своєї частки, має право на отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості її частки, тобто 1/2 частки вартості даного автомобіля. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (постанова ВС від 05.10.2020 у справі № 537/78/19). При поділі автомобіля, необхідність виникає у встановленні його дійсної (ринкової) вартості, а у разі неможливості встановлення такої, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (постанова ВС від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15). Згідно з висновком про вартість об`єкта незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності від 24.01.2024, ринкова вартість автомобіля, власником якого є відповідач, складає 185 770 грн. Доказів на спростування цієї вартості не надано. Оскільки позивачем позовні вимоги в частині стягнення на її користь половини вартості даного транспортного засобу не збільшувались, тому суд дійшов висновку, що сума грошової компенсації, яку позивач як співвласник, який бажає виділу своєї частки, має право отримати від іншого співвласника, складає 1/2 частку вартості вказаного автомобіля, що становить 81\~138,00 грн. Що стосується позовних вимог стосовно вкладу грошових коштів у сумі 108\~000 грн згідно Заяви-договору банківського вкладу № 949688/2005 від 23 липня 2021 року укладеного між Публічним Акціонерним Товариством Акціонерний Банк «Південний» та [PERSON] , суд зазначає наступне. Вирішуючи спір про поділ вказаного банківського вкладу, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. При цьому в п. 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11\~роз`яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються. Законом «Про банки і банківську діяльність»\~передбачено, що\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Грошові кошти, внесені сторонами у банківську установу за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії чи інших доходів подружжя, незалежно від того на чиє ім`я вони внесені, відповідно до\~статті 61 СК України\~є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін у них є рівними. Таким чином, з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає, набуті подружжям за час шлюбу грошові кошти в розмірі 108 000,00 грн, що знаходилися в ПАТ АБ «Південний» на підставі договору банківського вкладу за номером № 949688/2005 від 23 липня 2021, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим вимоги позивачки про виділення у її власність 1/2 частини вказаних грошових коштів та їх стягнення з відповідача є правомірними та таким, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.\~ст. 77-79 ЦПК України. У відповідності до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved