Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . У позовній заяві позивач зазначила, що відповідач не виконує батьківських обов`язків по утриманню та вихованню їхньої спільної дитини - сина [PERSON] , проявляє байдужість і батьківську безвідповідальність, тим самим свідомо ухи- ляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. Вважає, що позбавлення батьківських прав батька дитини відповідатиме інтересам малолітнього сина. Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 31 липня 2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. [PERSON] викликано до суду шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року прийнято рішення про заочний розгляд справи. Учасники процесу, будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач, [PERSON] , її представник, адвокат Коба М. Г, а також представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач і представник позивача підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). На момент народження дитини батьки перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище [PERSON] (а.с. 14). Малолітній син [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. 10.10.2016 року головним державним виконавцем Кобеляцького районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] на підставі виконавчого листа № 539/2320/16-ц, виданого 20.09.2016 року Лубенським міськрайонним судом, за яким із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини, щомісячно, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). Суд зазначає, що сам по собі факт стягнення аліментів із відповідача не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Однак вказане підтверджує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки добровільно не утримує дитину. Також судом установлено, що [PERSON] , [INFO] має захворювання: дитячий аутизм F84.0, що підтверджується корінцем медичного висновку № 39 від 09.08.2018 року (а.с. 15). Відповідач не піклується про стан здоров`я дитини, всі витрати на лікування сина несе його мати - позивач у справі. На цей час [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та матеріального утримання свого сина [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області від 13 листопада 2024 року № 16 затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , оскільки батько свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не відвідує сина, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини, не підтримує матеріально, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, участь у вихованні сина не брав (а.с. 71-73). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення будь-кого з батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що відповідач [PERSON] свідомо допускає ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не бере участь у вихованні сина, матеріальному утриманні, не цікавиться про стан здоров`я та розвитком дитини, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Оскільки станом на моменту прийняття рішення судом [PERSON] в судове засідання не з`явився, жодних заяв по суті справи не подав, що в сукупності свідчить про те, що відповідач не бажає виправитись і виконувати свої батьківські обов`язки. На підставі викладеного, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved