Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову, з урахуванням усунених недоліків, позивачі [PERSON] і [PERSON] вказали, що вони набули у рівних частках право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2008 року. Вони, як співвласники житлового будинку, прагнули отримати кадастровий номер на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, та оформити на неї право власності. Але з`ясувалось, що на земельну ділянку площею 0,0975 га, на якій розташований житловий будинок, вже оформлено право власності на ім`я попереднього власника житлового будинку [PERSON] . Це викликало перешкоди для позивачів у реалізації прав на отримання у власність земельної ділянки, на якій розмішено житловий будинок, яким вони володіють та в якому вони проживають. Так оскільки право власності на житловий будинок позивачі набули на підставі договору купівлі-продажу, то, на їх переконання, у відповідності до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до них перейшло й право власності на земельну ділянку, на якій розміщено житловий будинок. Ухвалою від 28 жовтня 2028 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам був встановлений строк у 15-днів від моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження в справі на поданні відзиву. Протягом встановленого судом строку відповідачами відзиви не подані. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін суд заслуховує усні пояснення сторін та досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заява по суті справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вона пояснила, що у 2008 році придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , і від тоді проживають в ньому. На той час подвір`я житлового будинку не було огороджено та про межі ділянки свого подвір`я вони дізналися від сусідів. Усі минулі роки вона, [PERSON] , сплачувала податок на землю за вказаною адресою. А у 2024 році вона з чоловіком вирішили оформити кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований їх житловий будинок. Але в процесі оформлення кадастрової земельної документації з`ясувалось, що земельна ділянка під житловим будинком вже зареєстрована на праві власності на ім`я попереднього власника житлового будинку [PERSON] . Тому за порадою адвоката вона з чоловіком вирішили звернутися до суду з даним позовом, бо впевнені, що набули право власності на спірну земельну ділянку внаслідок придбання житлового будинку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але подав заяву про підтримання позовних вимог та про проведення розгляду справи за його відсутності. Відповідач Люботинська міська рада Харківської області до суду подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі її представника за наявними у справі документами та відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки відсутні відомості про його зареєстроване місце проживання. Одночасно з цим, за останньою відомою адресою місця проживання відповідача [PERSON] - [ADDRESS] , суд надсилав копії ухвали про відкриття провадження в справі і позовної заяви з доданими до неї документами та судовою повісткою про виклик. Але поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені судові повістки та копії матеріалів позовної заяви. В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Спірною є земельна ділянка з кадастровим номером 6311290005:04:005:0055, площею 0,0975 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та яка згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9949576552024 від 30 вересня 2024 року належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД № 036712 від 03 липня 2007 року, який, в свою чергу, був виданий на підставі рішення Люботинської міської ради Харківської області № 230 від 25 травня 2007 року. У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9949576552024 від 30 вересня 2024 року та в інформаційній довідці з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 вересня 2024 року вказаного, що земельна ділянка з кадастровим номером 6311290005:04:005:0055, площею 0,0975 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , має цільове призначення для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. За ч.ч. 1, 2 ст. 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст. 19 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 50 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною станом на 03 липня 2007 року дату набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку) до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. Норма ст. 51 Кодексу визначала, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. Частина перша статті 52 Кодексу передбачає, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель (ч. 3 ст. 52 Кодексу). Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачі [PERSON] і [PERSON] у позові стверджували, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6311290005:04:005:0055, площею 0,0975 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перейшло до них внаслідок набуття ними права власності в рівних частках на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2008 року. З представленого позивачами договору купівлі-продажу від 19 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО Клопотовим С.Д. за реєстр. № 3419, вбачається, що він був укладений між [PERSON] , як продавцем, з одному боку, та [PERSON] і [PERSON] , як покупцями, з іншого боку. За цим договором [PERSON] передала у власність [PERSON] і [PERSON] , а ті відповідно прийняли у рівних частках, по 1/2 частці кожний, житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 38,50 кв.м, житловою площею 16,00 кв.м, з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, площа якої не зазначена. У договору купівлі-продажу від 19 липня 2008 року також вказано, що житловий будинок на день укладення договору належить продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Анохіною В.М. за реєстр. № 2774. Позивачами разом із позовом також була подана копія технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ станом на 09 червня 2008 року, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На титульному листі технічного паспорту, в графі «Власник» послідовно вказані прізвища [PERSON] , далі [PERSON] , та відповідно [PERSON] і [PERSON] . З огляду на дату виготовлення технічного паспорту, та того, що першим власником вказано прізвище [PERSON] , а також дату набуття [PERSON] права власності на житловий будинок, суд дійшов висновку, що мало місце відчуження права власності на житловий будинок за вищевказаною адресою від первісного власника, яким був саме [PERSON] , на користь [PERSON] , що таке відчуження відбулось 14 липня 2008 року. Досліджуючи зміст технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ станом на 09 червня 2008 року, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , суд також звертає увагу на відсутність будь-яких даних щодо площі земельної ділянки, яка була закріплена за житловим будинком чи перебувала у користуванні власника житлового будинку, та відсутність посилання на відповідне рішення органу місцевого самоврядування з цього питання, про яке зазвичай позначається на останньому аркуші технічного паспорту. Також з технічного паспорту неможливо з`ясувати площу земельної ділянки, яка перебуває безпосередньо під збудованими на ній житловим будинком і надвірними будівлями. Положеннями ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, в редакціях, які були чинними станом на 01 серпня 2008 року, було передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Отже, зазначені норми законодавства, чинні на час набуття позивачами права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2008 року, визначали такі суттєві складові виникнення права власності чи користування земельної ділянкою під час набуття права власності на житловий будинок, як її правовий статус (право власності чи право користування) та площу. Однак з представленого позивачами договору купівлі-продажу від 19 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО Клопотовим С.Д. за реєстр. № 3419, не можливо з`ясувати, яким саме правом на земельну ділянку на момент укладення договору володіла продавець [PERSON] власності чи користування, та в якому саме розмірі. Та найголовніше, залишається незрозумілим, чи набула [PERSON] будь-якого права на земельну ділянку під житловим будинком в момент придбання 14 липня 2008 року житлового будинку у попереднього власника, яким був [PERSON] , та був у такому договорі зазначений розмір земельної ділянки, на якій розмішувався відчужуваний житловий будинок. У відповідності до ст.ст. 125, 126 ЗК України, в редакції, яка була чинною на момент укладення вказаного вище договору, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право власності на земельну ділянку посвідчувалось державними актами. Але, як вже було вказано вище, право власності на земельну ділянку на земельну ділянку з кадастровим номером 6311290005:04:005:0055, площею 0,0975 га, ще й досі зареєстроване на ім`я [PERSON] . З цього суд робить висновок, що земельна ділянка з кадастровим номером 6311290005:04:005:0055, яка хоча й розташована за адресою: [ADDRESS] , але не являється тією земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок з надвірними будівлями, який був придбаний позивачами у спільну часткову власність. До такого висновку суд схиляється ще й з огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, визначеного в момент передання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність [PERSON] , що виключає можливість розміщення житлового будинку на таких землях. З іншого боку, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач [PERSON] вказала на ту обставину, що вона багато років сплачує податок за земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок, в якому вона проживає з чоловіком і дітьми. На підтвердження своїх доводів позивач [PERSON] подала роздруківку з особистого електронного кабінету платника податків, де навпроти позначення «земельна ділянка» вказані адреса: [ADDRESS] , та площа 0,08 га. Але суд не бере до уваги такий документ, оскільки зазначена в ньому площа земельної ділянки не співпадає з площею спірної земельної ділянки, та з його змісту неможливо з`ясувати, чи має така земельна ділянка відповідне цільове призначення - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення Таким чином, досліджені судом докази в їх сукупності не підтверджують беззаперечно того, що житловий будинок, який був придбаний позивачами, розміщувався на земельній ділянці, яка перебувала у власності відповідача [PERSON] , і що такою земельною ділянкою була саме спірна земельна ділянка. На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позову, оскільки він не підтверджений належними і допустимими доказами.

Outcome: dismissed