Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в інтересах якого діє представник адвокат Горячев А.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації),\~в якому\~проситьстягнути з відповідача на користь позивача суму в якості страхового відшкодування (шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) у розмірі 24181,50 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 жовтня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №АМ171755, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] . 11 грудня 2021 року у м. Ірпінь відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (забезпечений транспортний засіб) та транспортного засобу «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Ірпінського міського суду Київської області, в рамках судової справи №367/9839/21 від 16.06.2022 року, провину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, встановлено, справу закрито внаслідок закінчення на момент розгляду строків притягнення до адміністративною відповідальності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у позивача. 14 грудня 2021 року власник транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, по договору страхування КАСКО №АМ171755. Позивач на підставі страхового акту №13634/1, враховуючи рахунок-фактуру №0000018092 від 30.12.2021 року, здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 78526 (сімдесят вісім тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 06 коп., що підтверджується платіжним дорученням №00069991 від 12.01.2022 року. Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент дорожньо- транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ №АТ582229 в Акціонерному товаристві «СГ «ТАС». Позивач звернувся до Акціонерного товариства «СГ «ТАС» із вимогою в порядку суброгації №17981/13634/1 від 31.05.2022 року. На підставі вимоги в порядку суброгації №17981/13634/1 від 31.05.2022 року, Акціонерне товариство «СГ «ТАС» здійснило виплату з урахуванням зносу у розмірі 54344 грн. 56 коп. Отже, станом на момент подання позову сума яка підлягає відшкодуванню становить 24181 грн. 50 коп. 17 жовтня 2023 року на адресу відповідача була направлена претензія щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, вих. №2208339 від 17.10.2023 р. Однак, жодних дій спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку з боку відповідача здійснено не було, а, станом на дату подання позову, сума страхового відшкодування відповідачем не погашена. 30 квітня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача у клопотанні від 22.07.2024 року зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення, позові підтримав та просив задовольнити. Відповідач повідомлявся про розгляд справи судом належним чином, шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходили, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 24 жовтня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №АМ171755, у відповідності до умов якого ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується копією договору. 11 грудня 2021 року в м. Ірпінь, вул. Університетська, буд. 2/1, відбулася дорожньо-транспортна пригода за автомобіля «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується копією відповіді від НПУ № 3021357649524516 та копією схеми місця ДТП. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16.06.2022 року у справі №367/9839/21, було встановлено провину [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, справу закрито внаслідок закінчення на момент розгляду строків притягнення до адміністративною відповідальності, що підтверджується копією постанови. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 14 грудня 2021 року власник транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, по договору страхування КАСКО №АМ171755, що підтверджується копією заяви. Як вбачається з рахунку-фактури ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» № 0000018092 від 30.12.2021 року, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER] , складає 78526,06 грн. За наслідком розгляду вказаної заяви, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», на підставі страхового акту №13634/1, враховуючи рахунок-фактуру №0000018092 від 30.12.2021 року, здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» в розмірі 78526 грн. 06 коп., що підтверджується копією страхового ату та копією платіжного доручення №00069991 від 12.01.2022 року. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ582229 в Акціонерному товаристві «СГ «ТАС», що підтверджується копією витягу із централізованої бази МТСБУ. У зв`язку з цим ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до Акціонерного товариства «СГ «ТАС» із вимогою в порядку суброгації №17981/13634/1 від 31.05.2022 року про необхідність виплати страхового відшкодування в розмірі 78526 грн. 06 коп., шо підтверджується копією вимоги На підставі вимоги в порядку суброгації №17981/13634/1 від 31.05.2022 року, Акціонерне товариство «СГ «ТАС» здійснило відповідний розрахунок та провело виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», з урахуванням зносу, в розмірі 54344 грн. 56 коп., що підтверджується копією відповіді Акціонерне товариство «СГ «ТАС» та копією довідки про зарахування грошових коштів. Таким чином, залишок суми страхового відшкодування, яку відповідач повинен сплати позивачу, становить 24181 грн. 50 коп. Також, в порядку досудового врегулювання спору, 17 жовтня 2023 року на адресу відповідача була направлена претензія щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, вих. №2208339 від 17.10.2023 року, що підтверджується копією вказаної претензії та копією квитанції про поштове відправлення з описом вкладення. Однак, жодних дій спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, як зазначає позивач, з боку відповідача здійснено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, особа майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом також враховано, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки відрізняється від загальних підстав відповідальності тим, що передбачає її настання незалежно від вини заподіювача шкоди. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Керування автомобілем є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, а відповідач, як особа, яка здійснює керування, відповідає за шкоду, завдану іншому транспортному засобу незалежно від наявності або відсутності його вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 ст. 1187 ЦК України містить лише два виключення, які звільняють водія від відшкодування шкоди. Так, зокрема, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи, при вчиненні ДТП відповідач не знаходився під впливом непереборної сили, як і не встановлено умислу водія іншого автомобіля на завдання шкоди своєму транспортному засобу. Згідно зі ст. 108 ЗУ «Про страхування», страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. За нормою ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ст.ст. 261, 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до Приватного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» перейшло право вимоги до відповідача в порядку суброгації. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зазначено, що правильним є висновок про стягнення з винуватця ДТП різниці між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. За вказаних обставин, врахувавши, що саме до позивача перейшло право вимоги, відповідачем завдані збитки не відшкодовані, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved