Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.07.2024 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.02.2022 в м. Полтава на залізничному переїзді ст. Полтава-Київська потяг здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO], яка від отриманих травм померла. Позивач вказувала, що смертю [PERSON] їй, як матері померлої, було завдано шкоди. Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 300000 грн в якості відшкодування моральної шкоди та 12090 грн в якості відшкодування витрат на поховання. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем АТ «Українська залізниця» 07.08.2024 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити. Вважає, що позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували факт загибелі [PERSON] внаслідок наїзду поїзда на неї. Вважає, що у разі порушення [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, у відповідача відсутні підстави для відшкодування шкоди. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16.10.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 262 від 19.02.2022. Причиною смерті [PERSON] відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 234 є ушкодження, внаслідок знаходження перед поїздом, що рухається. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Дослідженими в справі доказами встановлено, що досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні №12021170420000222 від 18.02.2022, яке було внесено до ЄРДР за фактом події, до відбулася 18.02.2022, встановлено, що 18.02.2022 поблизу залізничного переїзду по [ADDRESS] , електропоїзд Hyundai «HRCS2-005», за маршрутом № 712 «Київ-Костянтинівка» під керуванням машиніста [PERSON] , [INFO] , вчинив наїзд на [PERSON] , [INFO] , яка перебувала на коліях. У результаті наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці. Органом досудового розслідування встановлено, що причиною залізно-транспортної пригоди є порушення потерпілою [PERSON] п.2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.08.1998 №54, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, у вигляді заподіяння смерті самій же [PERSON] . Будь-яких порушень у діях працівників залізничного транспорту в даній ситуації не вбачається. Отже, матеріалами справи підтверджено, що смерть [PERSON] настала у зв`язку з її особистою грубою необережністю. Ч. 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Електропоїзд Hyundai HRCS2-005 перебуває на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця», [PERSON] за повідомленням АТ «Укрзалізниця» від 19.07.2024 працює у філії «Українства залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електропоїзда з 09.06.2017. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку щодо відсутності вини власника джерела підвищеної небезпеки в настінні даної пригоди. Відповідно до положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України відсутність вини власника джерела підвищеної небезпеки не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоди. Відповідно до ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Тому наявність необережності [PERSON] підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Твердження відповідача про те, що причиною події є умисел потерпілого не підтверджено дослідженими в справі доказами, тому оцінюється судом критично. Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «… визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач є матір`ю померлої. Враховуючи встановлені судом обставини, наявність грубої необережності померлої, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд оцінює моральні страждання позивача в розмірі 15000 грн. та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. При вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди суд враховує таке. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Позивач [PERSON] , звертаючись з позовними вимогами про відшкодування витрат на поховання, обґрунтовує їх тим, що нею їй довелося понести витрати на поховання своєї доньки в розмірі 12090 грн. Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] була отримана допомога на поховання дочки [PERSON] , яка була замовлена до фінансування та виплачена роботодавцем доньки ПП «Капсус плюс» в сумі 4100 грн. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила факт отримання зазначеної суми грошових коштів та повідомила про отримання іншої додаткової матеріальної допомоги від співробітників померлої доньки. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат не поховання не підлягають задоволенню, оскільки позивач вже отримала відповідне відшкодування від інших осіб. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач судовий збір за розгляд справи судом при подачі позову не сплачувала, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028грн.

Outcome: partial