Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Адвокат Поночовна Т.Б. в інтересах [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просить визнати за [PERSON] , РНОКПО [NUMBER] , право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну частку (пай), площею 2,31 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), з земель КСП «Кіровська птахофабрика». На обгрунтування своїх доводів заявниця стверджує, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. За життя [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0132243, ділянка № [NUMBER] , належала земельна частка (пай), площею 2,31 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), з земель КСП «Кіровська птахофабрика». Отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину спадкоємець не має можливості, оскільки втрачений оригінал сертифікату (правовстановлюючого документу). Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав повністю. Відповідач сповіщений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, проти позову не заперечував, подав відповідну заяву до суду. Встановлені судом фактичні обставини: Судом встановлено, що за життя [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0132243, ділянка № [NUMBER] , належала земельна частка (пай), площею 2,31 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), з земель КСП «Кіровська птахофабрика». [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина. Спадщина прийнята [PERSON] інші спадкоємці відсутні. Позиція суду та релевантні джерела права: Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то спірні правовідносини, що пов`язані із відкриттям та прийняттям спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року. За правилами статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Статтею 535 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом із цим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, які мали право на обов?язкову частку в спадщині на підставі статті 535 ЦК УРСР, у тому числі й малолітні діти спадкодавця, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР), мали право звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (стаття 550 ЦК УРСР). Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов?язком спадкоємця. Таким чином, оскільки [PERSON] фактично вступив в управління майном батька, то він в силу закону, вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Оскільки спадкоємець не має можливості у нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, то тільки в судовому порядку він має можливість захистити своє право. Таким чином позов слід задовольнити у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved