Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Медичний директор комунального некомерційного підприємства "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" Запорізької обласної ради Судовська Тетяна звернулась до суду із заявою про госпіталізацію у примусовому порядку [PERSON] , посилаючись на те, що він знаходиться на стаціонарному лікуванні з 29.09.2024 і за психічним станом є неспроможним задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, просив суд задовольнити заяву. Лікар психіатр у судовому засіданні підтвердив викладене у заяві, зазначив, що [PERSON] за психічним станом потребує госпіталізації. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. [PERSON] заперечував проти госпіталізації, не вважає себе хворим, зазначив, що він нікому не загрожує, просив щоб його випустили з лікарні. Адвокат Железняк В.К., який представляє інтереси особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] , у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви. Прокурор підтримав представника лікарні, не заперечував проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа "Анатолій Руденко проти України") від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися "Психічно хворою" та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09.10.2018 [PERSON] визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, його опікуном призначено [PERSON] . В рішенні зазначено, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 264 від 07.06.2018 [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу, внаслідок чого він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Орган опіки та піклування Вільнянської міської ради Запорізької області звернувся до комунального некомерційного підприємства "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" Запорізької обласної ради з листом від 23.10.2024 в якому викладене клопотання про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. В листі зазначається, що [PERSON] протягом 2022-2024 років ніде не працює, зловживає алкоголем, щоденно блукає містом та вимагає у громадян гроші. У громадських місцях поводиться неадекватно, погрожує робітникам нецензурно лається, з приводу його агресивної поведінки неодноразово викликалась поліція. З будинку де він мешкає виніс всі металеві конструкції, в тому числі радіатори опалення. Батьки [PERSON] померли, сестра [PERSON] з 2022 року перебуває за кордоном та не може створити брату необхідних побутових умов, догляду та нагляду. 29.09.2024 [PERSON] скоїв підпал свого будинку, пожежа знищила покрівлю, домашні речі, меблі, в результаті чого, будинок став непридатним для проживання. Факт вказаної пожежі також підтверджується актом про пожежу від 29.09.2024. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 03.12.2024 [PERSON] страждає на тяжкий психічний розладу у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, дефект змішаного типу. За психічним станом є неспроможним задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація [PERSON] доцільна, обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. Згідно ч. 2-4 ст. 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Оскільки [PERSON] становить небезпеку для себе і оточуючих та неспроможний задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, згоду на лікування не надав, йому рекомендовано примусову госпіталізацію згідно ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу". Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено ознаки тяжкого психічного розладу, а також встановлення фактів про те, що він становить небезпеку для себе і оточуючих та неспроможний задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, пояснень інших учасників справи, суд доходить до висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву слід задовольнити.

Outcome: approved