Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

08.08.2024 року представник заявника [PERSON] , адвокат Ялова М.О. звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересованими особами: Міністерство оборони України, [INFO] , в якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків між [PERSON] та загиблим [PERSON] . Заяву представник заявника обґрунтовувала тим, що [PERSON] є сином [PERSON] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання та обов`язків військової служби, захищаючи Батьківщину від ворога-агресора. Після смерті батька заявник звернувся за отриманням грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168. Однак, заявнику було повернено документи на доопрацювання, так як відсутні докази, які підтверджують, що повнолітній син є членом сім`ї загиблого [PERSON] . Встановлення факту спільного проживання, ведення спільного господарства, має юридичне значення для заявника, оскільки документально підтверджена наявність спільного проживання, ведення спільного господарства між [PERSON] та [PERSON] виступає підставою для отримання одноразової грошової допомоги після загибелі батька - військовослужбовця. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2024 року головуючим суддею визначено суддю Васильченко-Дрига Н.О. Ухвалою судді від 13.08.2024 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду у порядку окремого провадження у судовому засіданні на 26.08.2024 року. 22.08.2024 року на електронну адресу суду від представника заінтересованої особи [INFO] Сидорики А.Л. надійшло пояснення щодо заяви, в якому останній просив залишити заяву без розгляду, посилаючись на те, що зі змісту заяви вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження. [INFO] не є належною заінтересованою особою у справі. Крім того зазначив, що спільне проживання заявника із батьком не є підставою для виникнення у нього прав особи, яка веде спільне господарство та наявність взаємних прав та обов`язків. Заявник не довів факт тривалого спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлю та продаж спільного майна, участі в утриманні та ремонті майна, сплати ним за комунальні послуги, тощо. Також заявник не надав інформацію щодо інших заінтересованих осіб, які мають право на отримання соціальних (пенсійних) чи обов`язкових виплат у зв`язку з фактом загибелі військовослужбовця [PERSON] . 22.08.2024 року на електронну адресу суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Єрмакова А.В. надійшло пояснення, в якому останній просив заяву залишити без розгляду. В разі відхилення судом клопотання про залишення заяви без розгляду, відмовити у задоволенні заяви, пославшись на те, що заявником не підтверджено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю із загиблим батьком. Також зазначив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зважаючи на наявність заперечень стосовно заявлених вимог зі сторони заінтересованої особи, вбачається наявність спору про право, що в свою чергу позбавляє можливості подальшого розгляду справи. 26.08.2024 року на електронну адресу суду від представника заявника, адвоката Ялової М.О. надійшло заперечення на пояснення представника [INFO] , у якому остання зазначила, що заявник не погоджується з доводами, викладеними у поясненнях [INFO] . Заявником разом із заявою було подано всі необхідні докази, які підтверджують наявність юридичного факту, за підтвердженням якого він звернувся до суду, а саме, факт спільного проживання та ведення спільного господарства. Твердження [INFO] щодо ненадання заявником доказів, які б підтверджували факт спільного проживання або ведення спільного господарства, не відповідає фактичним обставним справи. Чинним законодавством не передбачено обов`язок заявника надавати інформацію щодо інших заінтересованих осіб, які мають право на отримання соціальних (пенсійних) чи обов`язкових виплат (грошового), у зв`язку з фактом загибелі військовослужбовця під час розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Зі змісту поданої заяви вбачається, що він звертається до суду з проханням встановити факт, який в подальшому впливає на можливість реалізації права на отримання виплат у зв`язку з фактом загибелі військовослужбовця. Заявник не просить суд призначити виплати та не оскаржує дії [INFO] . У випадку встановлення факту, про який просить заявник, не є гарантією отримання виплат, оскільки надання документу, що підтверджує факт родинних зв`язків, є лише одним з переліку документів, які необхідні при отриманні виплат. Тому, наявність чи відсутність інших заінтересованих осіб, які мають право на отримання соціальних (пенсійних) чи обов`язкових виплат (грошових), у зв`язку з фактом загибелі військовослужбовця, жодним чином не впливає на заявлене прохання заявника про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, заявник наголошує на відсутності спору про право. Саме право на звернення за отриманням допомоги [PERSON] після загибелі [PERSON] ніким не оспорюється та не заперечується, але реалізація цього права неможлива без встановлення спільного проживання, ведення спільного господарсьва, тому, спір про право відсутній. 26.08.2024 року головуючою суддею Васильченко-Дрига Н.О. заявлено самовідвід. 26.08.2024 року ухвалою суду заяву судді Васильченко-Дриги Н.О. про самовідвід задоволено. Відведено суддю Новобузького районного суду Миколаївської області Васильченко-Дригу Наталю Олександрівну від розгляду цивільної справи № 481/1334/24, провадження №2/481/92/2024 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, [INFO] , про встановлення факту, що має юридичне значення. Цивільну справу №481/1334/24, провадження №2/481/92/2024, передано до канцелярії Новобузького районного суду Миколаївської області для визначення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України, іншого складу суду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2024 року, головуючим суддею по зазначеній справі призначено суддю Вжещ С.І. Ухвалою судді від 30.08.2024 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу в порядку окремого провадження у судовому засіданні на 17.09.2024 року о 10:00 год. Ухвалою суду від 17.09.2024 року на підставі пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України відкладений судовий розгляд до 16.10.2024 о 11:00 годині. 14.10.2024 року на електронну адресу суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, Єрмакова А.В. надійшло клопотання про залишення заяви без розгляду, в якому останні посилається на те, що заявник обгрунтував необхідність встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства, необхідністю отримання виплат у зв`язку із загибеллю [PERSON] та подальшим зверненням до Міністерства оборони України для отримання одноразової грошової допомоги. Відтак, встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства матиме наслідком виникнення прав у заявника на виплату одноразової грошової допомоги. Такі обставини свідчать про можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту, навіть за відсутності заперечень таких осіб. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник заявника, адвокат Ялова М.О. в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на обгрунтування у ній зазначені. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Єрмаков А.В. заперечував проти заяви, посилаючись на недоведеність заявником факту проживання однією сім`єю із загиблим батьком належними та допустимими доказами. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника заявника, адвоката Ялової М.О., думку представника заінтересованої особи Міністерство оборони України Єрмакова А.В., дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходить такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вирішуючи клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України про залишення заяви без розгляду, суд зазначає наступне. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Така правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 761/16799/15-ц. Чинне ж цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Така правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21. Тобто справи про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Суд не бере до уваги твердження заінтересованих осіб, що встановлення факту в даному випадку пов`язане з наступним вирішенням спору про право, оскільки Верховний Суд у своїх правових позиціях чітко зазначив, яким чином повинні розглядатися справи вказаної категорії. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. При цьому між сином військовозобов`язаного батька та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги, тому підстав для залишення заяви без розгляду не має. Вирішуючи заяву [PERSON] по суті її вимог, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційний суд України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Вказаний висновок неодноразово використовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.03.2019 у справі № 357/6408/17, від 05.04.2019 y справі № 387/938/17, від 16.05.2019 у справі № 467/404/17. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц містить правовий висновок, згідно якого вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 Сімейного кодексу України). Суттєвою умовою для визнання осіб такими, що перебувають у сімейних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник є підставою для відмови у задоволенні заяви. Так, відповідно до змісту записів у будинковій книзі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за цією адресою з 27.08.2002; [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за цією адресою з 22.01.2018( а.с.11-14,16-18). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , вказано, що на час смерті [PERSON] разом з ним проживав син - [PERSON] , [INFO] , працездатний, одружений (а.с.10). Разом з тим, зазначений акт не містить дати його складання. Крім того, підстав для зазначення у вказаному акті інформації про проживання спільною сім`єю повнолітнього заявника з батьком, а також обставин наявності взаємних прав та обов`язків між ними, пов`язаності спільним побутом акт не містить. Крім іншого, відсутні докази на підтвердження спільних витрат, зокрема участі заявника в утриманні будинку шляхом сплати коштів за комунальні послуги. Заявником також документально не підтверджено наявності спільного бюджету з [PERSON] , не надано доказів наявності у заявника доходів, не зазначено як формувався та витрачався бюджет та яка його частка у ньому. Також, заявник не надав жодного документу на підтвердження придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Крім цього, матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував наявність у заявника та [PERSON] спільного майна. Що стосується іншого обов`язкового критерію для визнання членом сім`ї (наявність взаємних прав та обов`язків), то в заяві міститься лише посилання на норму ч. 2 ст. 3 СК України, яка вимагає необхідність встановлення взаємних прав та обов`язків, але існування та реалізації конкретних прав та обов`язків як по відношенню до [PERSON] , так і з його боку по відношенню до нього, заявником не наведено. Певні права та обов`язки можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між особами. Однак, жодних доказів визначення заявником та [PERSON] порядку користування житловим будинком, іншими будівлями чи спорудами, земельною ділянкою тощо, якщо таке користування мало місце, також не надано. Фактів реалізації права на укладення між собою договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їх особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, не наведено. Звідси, записи в будинковій книзі про зареєстроване місце проживання та акт проживання без дати його складання, на переконання суду, не є тими достатніми доказами, що підтвердили б факт проживання заявника однією сім`єю зі своїм батьком, ведення з ним спільного господарства та наявності у них взаємних прав та обов`язків . З огляду на вищезазначене, суд вважає, що факт проживання заявника разом з [PERSON] однією сім`єю не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed