Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

28 червня 2024 року представник заявника звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 336/13561/23. Заявник просив ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2024 року заяву [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 336/13561/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння залишено без розгляду. Вказану ухвалу суду [PERSON] отримав 24 липня 2024 року, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Вказана ухвала суду у встановленому законом порядку не оскаржена, що свідчить про те що позивач з нею погодився. Ухвала набрала законної чинності. 04 серпня 2024 року представник заявника, повторно, звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 336/13561/23. Заявник просив ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2024 року заяву [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 336/13561/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння повернуто заявнику без розгляду. Представник заявника не погодився з ухвалою суду та подав апеляційну скаргу. Відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2024 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат від 04 серпня 2024 року розподілено суді Петренко Л.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2024 року призначено, заяву [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 336/13561/23, до розгляду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя з повідомлення учасників справи 18 листопада 2024 року о 12-45 год. У зв`язку з неявкою учасників судового провадження розгляд такої заяви було відкладено до 02 грудня 2024 року о 08-25 год. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі ЄУН 336/13561/23, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. 28 червня 2024 року представник [PERSON] - адвокат Ничипорчук С.С. через систему «Електронний суд» вперше звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с. 47-50), в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. В обґрунтування заяви посилався на ухвалення судом рішення, яким повністю задоволені позовні вимоги. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2024 року (головуючий суддя Дмитрюк О.В. - а.с. 55-56) вищезазначену заяву [PERSON] у цій справі залишено без розгляду. Вказану ухвалу суду [PERSON] отримав 24 липня 2024 року, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Вказана ухвала суду у встановленому законом порядку не оскаржена, що свідчить про те, що позивач з нею погодився. Ухвала набрала законної сили 24 липня 2024 року. 04 серпня 2024 року представник заявника, повторно, звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 336/13561/23. Заявник просив ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2024 року заяву [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 336/13561/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння повернуто заявнику без розгляду. Представник заявника не погодився з ухвалою суду та подав апеляційну скаргу. Відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2024 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2024 року (головуючий суддя Дмитрюк О.В. - а.с. 39-42) позов [PERSON] задоволено; витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] транспортний засіб марки WEKA, модель 6602, спеціалізований напівпричіп фургон Е, номер шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2000,00 грн. В пункті 2 позовної заяви (вх. від 28.12.2023 року - а.с. 5-6) позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] понесені судові витрати, зокрема 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та інші судові витрати, що будуть понесені позивачем протягом розгляду цієї справи та будуть підтверджені доказами, які будуть подані суду, та додавав до своєї позовної заяви докази на підтвердження понесення останніх, а саме: - договір про надання правничої допомоги (а.с. 12-14), укладений між [PERSON] та [PERSON] , та - квитанцію від 14.12.2023 року на суму 7000,00 грн. (а.с. 15), відповідно до якої [PERSON] оплатив виконану роботу [PERSON] , які полягала у складенні вищезазначеної позовної заяви у цій справі. Позивач до позову надав документи на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу 7000,00 грн. (а.с. 12-15). Вимога позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, при ухваленні рішення, судом не вирішена. Відповідно до частини 1, 3, 4 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Заочним рішенням Шевченківського районного суду від 19 березня 2024 року у цивільній справі № 336/13561/23 питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. не вирішено. Суд першої інстанції може ухвалити додаткове рішення за власною ініціативою у порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України, а позивач [PERSON] має право подати суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, якщо його вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, при ухваленні рішення, судом не вирішена. Така заява позивачем може бути подана у строк до закінчення строку на виконання 3 (три) роки стаття 12 частини 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження») заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2024 року з дня набрання останнім законної сили. Позивач [PERSON] не надавав до своїх заяв від 28.06.2024 року (а.с. 47) та від 04.08.2024 року (а.с. 59) будь-яких нових доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн., а лише просив суд першої інстанції вирішити питання про розподіл останніх на виконання вимог статті 264 частини 1 пункту 6 ЦПК України. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин 1-2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позову додано: договір про надання правничої допомоги (а.с. 12-14), укладений між [PERSON] та [PERSON] , та - квитанцію від 14.12.2023 року на суму 7000,00 грн. (а.с. 15), відповідно до якої [PERSON] оплатив виконану роботу [PERSON] , які полягала у складенні вищезазначеної позовної заяви у цій справі. Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У Цивільному процесуальному кодексі у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує питання як розподілити судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04, п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач до позову надав документи на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу 7000,00 грн. (а.с. 12-15). Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє суд повинен оцінювати витрати, що мають компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. З урахуванням досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що вказаними доказами підтверджується надання адвокатом професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі, проте суд вважає, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру, обсягу правничої допомоги, витраченого часу та складності справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу. Сторони погодили вартість правничої допомоги, загальний розмір становить 7000,00 грн. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Враховуючи вище наведене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, те що розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що вимога представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції підлягає задоволенню частково на суму 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. В іншій частині вимог слід відмовити.

Outcome: partial