Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

що позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони і відповідач є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] 8 вересня 2023 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Хомин Н.Б. позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право власності, реєстровий номер 2493, спадкова справа № 144/2022, на 1/4 ч. вищевказаної квартири, яка набута у шлюбі із [PERSON] . Цього ж дня зареєстровано право власності за нею на 1/4 ч. квартири на підставі означеного вище свідоцтва про право власності, підтвердженням чому є витяг від 08.09.2023 № 345798654 з Державного реєстру речових прав. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла 1/4 ч. квартири [ADDRESS] . Кожен із спадкоємців успадкував по 1/20 частці цієї квартири. [PERSON] належну їй 1/20 ч. квартири подарувала [PERSON] , згідно договору дарування від 01.11.2023, реєстровий номер 2839, який посвідчено приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Рожковецьким І.В. Відповідачка у квартирі не проживає. З довідки від 21.02.2024 № 1543/09.3-03 вбачається, що відповідачка зареєстрована по [ADDRESS] , тобто має право користування цим житловим приміщенням. Актами від 25.10.2023 і від 21.02.2024 підтверджується, що [PERSON] з дітьми проживає у спірній квартирі. З урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивачі просять суд припинити право власності відповідачки на 1/20 частки квартири [ADDRESS] , та визнати за ними право власності за кожним по 1/60 частці цієї квартири. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.06.2024 провадження у справі зупинено. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.10.2024 провадження у справі поновлено. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та законний представник позивачів - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за відсутності позивачів, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка відзив на позов не подала, у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності. При ухваленні рішення просить врахувати законні права та інтереси [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] народився [PERSON] (ас. 14-15). Їхніми батьками записані [PERSON] і [PERSON] . 7 квітня 2021 року Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зареєстровано шлюб між мною і [PERSON] , актовий запис № 153 (а.с. 13). 27 квітня 2021 року [PERSON] і [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.04.2021 реєстровий номер 1015, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Рожковецьким І.В. (а.с. 9-11). На підставі цього договору, 27 квітня 2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 ч. квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом від 27.04.2021 № 254658491 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 16). 8 вересня 2023 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Хомин Н.Б. [PERSON] видано свідоцтво про право власності, реєстровий номер 2493, спадкова справа № 144/2022, на 1/4 ч. вищевказаної квартири, яка набута у шлюбі із [PERSON] , та зареєстровано це право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 17-18). За таких обставин до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла 1/4 ч. квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що кожна із сторін у цій справі успадкувала по 1/20 частці зазначеної квартири (а.с. 19-27). Матеріалами справи також підтверджується, що [PERSON] належну їй 1/20 ч. квартири подарувала [PERSON] , на підставі договору дарування від 01.11.2023, реєстровий номер 2839, який посвідчено приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Рожковецьким І.В. (а.с. 39-40). На момент звернення до суду, відповідачка є власником спірної 1/20 частки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 41-42). Позивачі стверджують, що відповідачка у квартирі не проживає. Відповідач зазначену обставину не спростувала, протилежного нею не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим із наявної в матеріалах довідки від 21.02.2024 № 1543/09.3-03 вбачається, що відповідачка зареєстрована по [ADDRESS] , а отже має право користування цим житловим приміщенням (а.с. 29). Місце проживання відповідачки зареєстровано за адресою по [ADDRESS] (а.с. 53). З актів від 25.10.2023 і від 21.02.2024 слідує, що [PERSON] з дітьми проживає у квартири [ADDRESS] (а.с 29, 30). Згідно звіту про оцінку майна № 18В-231013-023, ринкова вартість цієї квартири становить 631 313 грн. (а.с. 34-38). Позивачкою додано до позовної заяви квитанцію про внесення на депозитний рахунок суду 31 565,65 гривень, що становить вартість 1/20 частки квартири (а.с. 8). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Таким чином, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 219/1551/17, від 27 квітня 2021 року в справі № 524/2579/18, від 29 січня 2021 року в справі № 629/511/17, від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21). Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Слід також зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, право на частку якого припиняється, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Врахувавши всі обставини цієї справи, зокрема: особливості об`єкта, який є спільним майном; особливості набуття сторонами права спільної часткової власності; не проживання відповідачки у квартирі; розмір частки відповідача у спільному майні, яка є незначною і не може бути виділена в натурі; наявність у відповідачки права на користування житловою площею у іншій квартирі; вік дітей - позивачів у справі; неможливість спільного володіння і користування майном його співвласниками; внесення позивачем на депозитний рахунок суду коштів за частку відповідача, суд вважає, що наявні підстави для припинення права відповідачки на частку у спільному майні, належному разом з позивачами, і таке припинення не завдасть їй істотної шкоди.

Outcome: approved