Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивачки матеріальну шкоду в сумі 1595,76 грн. та моральну шкоду у сумі 30000 грн., поклавши на відповідачку судові витрати. Зазначив, що 29.09.2023, близько 22-00 год., [PERSON] , знаходячись поруч із кафе «Крик» за\~адресою: [ADDRESS] ,\~маючи умисел\~на спричинення\~тілесних ушкоджень [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих\~особистих неприязних відносин, що виникли під час перебування у приміщенні закладу, усвідомлюючи суспільно\~небезпечний характер\~свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні\~наслідки і\~бажаючи їх\~настання,\~з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдала [PERSON] \~два удари\~кулаками обох\~рук по\~обличчю,\~у виличні ділянки по обидві сторони,\~після чого\~схопивши лівою\~рукою [PERSON] \~за волосся\~та утримуючи їх в своїй руці, нанесла останній кулаком правої\~руки 10\~ударів по\~обличчю, спричинивши [PERSON] тілесні ушкодження\~у вигляді: гострої закрито черепно-мозкової травми з синцем в правій навколоочній ділянці (переорбітальна гематома праворуч), субкон`юктивальним крововиливом правого ока, синця (гематоми) правої скроневої ділянки, саден на шкірі правої щоки і струсу головного мозку, зриву нігтьової пластини з поверхневою забійною раною третього пальця лівої кісті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2024 [PERSON] визнано винуватою за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 1700 гривень. На лікування [PERSON] витратила 1595,76 грн., крім того, їй спричинена моральна шкода, яку позивачка оцінює у 30000 грн., оскільки вона зазнала фізичного болю та було порушено нормальний спосіб життя. Позивачка та її представник адвокат Аверянов О.Ю. у судове засідання не з`явились, адвокат надав заяву, в якій просить справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка та її представник адвокат Габор В.В. у судове засідання не з`явились, від відповідачки надійшов відзив, у якому вона просила позовні вимоги задовольнити частково в сумі 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Зазначила, що заявлена до стягнення сума матеріальної та моральної шкоди є завищеною, необґрунтованою та недоведеною належними доказами. Так, в обґрунтування розміру завданої моральної шкоди представник позивачки лише зазначає, що [PERSON] була позбавлена можливості тривалий час жити повноцінним життям. Разом з тим, будь-яких об`єктивних та обґрунтованих доводів на підтвердження викладеного сторона позивачки не наводить. Відповідачка зазначила, що визнає той факт, що її діями були спричинені легкі тілесні ушкодження [PERSON] , які призвели до того, що тиждень остання була змушена проходити стаціонарне лікування. Вона попросила вибачення у позивачки та щиро розкаялась. З урахуванням характеру ушкоджень, які зазнала [PERSON] , ступеню наставших негативних явищ в житті позивачки (тиждень лікування), її намагання добровільно відшкодувати шкоду, враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості, вважає, що сума моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. є цілком прийнятною та адекватною для компенсації негативних емоцій та переживань, які зазнала [PERSON] внаслідок її протиправних дій. Також вказала, що вона є багатодітною матір`ю, на її утриманні перебувають троє малолітніх дітей. Наразі вона перебуває у декретній відпустці та позбавлена можливості працювати. Єдиною допомогою для неї є державна допомога на дітей, яка по суті є власністю дітей і спрямована на задоволення потреб саме дітей. Таким чином, заявлена позивачкою до стягнення сума моральної шкоди у розмірі 30000 грн. фактично поставить її та її дітей у скрутне матеріальне становище, оскільки така сума є для неї є непосильною. Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди зазначила, що з наданих позивачкою квитанцій неможливо встановити, що витрати на медичні препарати понесені саме нею. Відомості про платника за зазначеними квитанціями відсутні. Так само відсутні будь-які медичні виписки та рекомендації, які б підтверджували найменування та кількість ліків, призначених лікарем саме [PERSON] . Відтак, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 1595,76 грн. є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно правничої допомоги зазначила, що ціна адвокатських послуг є необґрунтовано завищеною, неспівмірною з обсягом роботи адвоката та часом, витраченим адвокатом. Крім того, до справи не додано договір про правничу допомогу, укладеного між адвокатом Авер`яновим О.Ю. та позивачкою, а долучений витяг щодо перерахунку коштів в сумі 7246,05 грн. відповідно до положень ст. 15, 77 ЦПК України не є належними доказом сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного Судом встановлено,\~що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2023, який набрав законної сили 26.01.2024 року, визнано [PERSON] винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 1700 гривень. З вироку вбачається, що 29.09.2023,\~близько 22-00\~год.,\~ [PERSON] , знаходячись поруч \~із кафе\~«Крик» за\~адресою:\~ [ADDRESS] , маючи умисел\~на спричинення\~тілесних ушкоджень [PERSON] ,\~на ґрунті\~раптово виниклих особистих неприязних\~відносин,\~що виникли\~під час\~перебування у\~приміщенні закладу, усвідомлюючи суспільно\~небезпечний характер\~свого діяння,\~передбачаючи його суспільно небезпечні\~наслідки і\~бажаючи їх\~настання,\~з метою\~заподіяння тілесних ушкоджень, завдала [PERSON] \~два удари\~кулаками обох\~рук по\~обличчю,\~у виличні ділянки по обидві сторони,\~після чого\~схопивши лівою\~рукою [PERSON] \~за волосся\~та утримуючи їх в\~своїй руці,\~нанесла останній\~кулаком правої\~руки 10\~ударів по обличчю, спричинивши [PERSON] \~тілесні ушкодження\~у вигляді: гострої закрито черепно-мозкової травми з синцем в правій навколоочній ділянці (переорбітальна гематома праворуч), субкон`юктивальним крововиливом правого ока, синця (гематоми) правої скроневої ділянки, саден на шкірі правої щоки і струсу головного мозку, зриву нігтьової пластини з поверхневою забійною раною третього пальця лівої кісті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1\~ст. 15 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ні дії (бездіяльність) га чи вчинені вони цією особою. Частиною сьомою ст. 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. З виписки № 6804/1 із медичної картки вбачається, що [PERSON] у період з 30.09.2023 по 07.10.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Лозівське територіальне медичне об`єднання» Лозівської міської ради з діагнозом: гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, інфікована рана нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої кісті, забій м`яких тканин голови, лівого колінного суглобу, периорбітальна гематома повік праворуч, субкон`юнктивальний крововилив правого ока, стено-невратичний синдром. Було проведено лікування: лізину есцинат, магнезії сульфат, саксенда, тіоцетам, ліра, вертінекс, реналган, ревмоксикам, гліцин, кейвер, мебікар, віта-мелатонін, тризіпін, армаді, тау фон. Позивачкою додані чеки на придбання у період з 30.09.2023 по 04.10.2023, препаратів: біостимуляторів, анестезуючих, нейролептиків, гіпотензивних, антиаретмічних, а також перев`язочних матеріалів на загальну суму 1595,76 грн. На переконання суду позов у частині стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1595,76 грн. за сукупністю дійсних обставин та наявних доказів і матеріалів справи є доведеним у достатній мірі, задоволення його в цій частині відповідатиме вимогам закону та буде справедливим щодо обох сторін. Так, судом встановлено, що мали місце: факт заподіяння відповідачкою тілесних ушкоджень позивачці, лікування позивачки у конкретний період часу з відповідним діагнозом саме у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, здійснення позивачкою витрат на медикаменти та інші медичні засоби в період такого лікування, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі\~1595,76 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно пункту 9 даної Постанови зазначено, що суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення\~статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»). Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які … зіткнулися з проблемами ... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц роз`яснено: «У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий». Судом встановлено, що неправомірними діями відповідачки [PERSON] позивачці [PERSON] було завдано легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення нею фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Отже, внаслідок винуватих дій [PERSON] позивачці було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та страждання, яких зазнала позивачка у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевного страждання, яких зазнала позивачка у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. При цьому судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачці є відшкодування їй відповідачкою спричиненої моральної шкоди у розмірі 10000 грн., на підставі чого позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у межах зазначеної суми. Таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи. Щодо клопотання позивачки про стягнення з відповідачки на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Частини 1-3\~статті 134 ЦПК України\~визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 2-4 ст.\~137\~ЦПК України за\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів позову додано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правової допомоги, скріншот переказу в розмірі 7246,05 грн., а також розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Долучений до позову витяг щодо перерахунку коштів в сумі 7246,05 грн. відповідно до положень ст. 15, 77 ЦПК України не є належними доказом сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. З вказаного документу неможливо встановити ким і на користь кого було здійснено перерахунок вказаних коштів, в рахунок чого сплачена вказана сума. Крім того, оскільки позивачкою не надано договору про правничу допомогу, укладеного між адвокатом Авер`яновим О.Ю. та нею, не можливо встановити, що погоджений між сторонами розрахунок стосується даної цивільної справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку про те, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно правової позиції Об`єднаної Палати КГС ВС, викладеної в постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. В зв`язку з ненаданням стороною позивачки договору про надання правничої допомоги, відсутня можливість встановити та перевірити дійсність витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, їх погодження між сторонами. Враховуючи викладене, а саме, що позивачкою не надано суду договір про надання правничої допомоги, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про стягнення таких витрат. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України,\~стягує з відповідачки на користь держави судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial