Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 95\~000,00 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2020 та 10.09.2020 між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори безвідсоткової позики, за умовами яких позичальник передав позикодавцю у власність грошові кошти у загальній сумі 95 000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2022. 30.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19.07.2024\~\~на виконання ухвали суду від 17.06.2024 від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації надійшла відповідь. 27.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме відомості щодо доходів [PERSON] за 2007 2020 роки. 01.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки через військовий стан в Україні він позбавлений можливості належним чином працювати та віддавати борг у строк, встановлений договорами. Зазначає, що неодноразово пропонував позивачу продовжити строк повернення боргу, від виконання своїх зобов?язань по поверненню грошових коштів у сумі 95 000,00 доларів США не відмовляється. 02.10.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. 14.10.2024 на виконання ухвали суду від 17.06.2024 від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації надійшла відповідь. 15.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.10.2024 на виконання ухвали суду від 17.06.2024 від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації надійшла відповідь. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2020 та 10.09.2020 між [PERSON] (позикодавеуь) та [PERSON] (позичальник) були укладені договори безвідсоткової позики, за умовами яких позичальник передав позикодавцю у власність грошові кошти у загальній сумі 95 000,00 доларів США зі строком повернення до 31.12.2022. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд враховує, що наявність оригіналів Договорів безвідсоткової позики грошових коштів у Позивача свідчить про неповернення боргу Відповідачем. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.\~Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта,\~крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.\~У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку\~позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначена позиція наведена у постанові ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті\~містяться й у постанові ВП ВС від\~04.07.2018 у справі № 14-134цс18. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, доказів виконання позичальником зобов`язання перед\~позикодавцем суду не надано, навпаки, у відзиві на позовну заяву відповідач визнає наявність у нього заборгованості перед позивачем у сумі 95\~000,00 доларів США, а акож враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами позики від 15.06.2020 та від 10.09.2020 в сумі 95\~000,00 доларів США Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 13 420,00 грн.

Outcome: approved