Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Балтський відділ державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати аліментів, На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до судового наказу від 06.03.2023 року, виданого Балтським районним судом Одеської області у справі № 493/252/23 з нього утримуються аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач, посилаючись на те, що на теперішній час відповідачка [PERSON] не проживає разом з дитиною, про що свідчить акт фактичного проживання дитини, вважає, що вона втратила право на отримання аліментів. При цьому позивач посилається на ст. 273 СК України, відповідно до якої якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати, а також за наявності інших підстав, зазначених в статтях 267-271 СК України. Ухвалою судді від 13.032024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, за клопотанням позивача витребувані докази. Ухвалою суду від 29.10.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що відповідачка перебуває на роботі поза межами території України, дитина проживає з дідусем та бабусею, по причині чого вона втратила право на отримання аліментів. [PERSON] , позивач по справі, перебуває в лавах ЗС України, тому взяти дитину на своє утримання у нього не має можливості. Відповідачка викликалася до суду шляхом направлення їй судових повісток, які поверталися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не позбавляє суд можливості розглянути справу за відсутності відповідачки. Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), а 06.03.2023 року Балтським районним судом Одеської області за заявою відповідачки [PERSON] був ухвалений судовий наказ у справі № 493/252/23, відповідно до якого з позивача [PERSON] підлягали утримуванню аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На підставі заяви [PERSON] від 08.05.2023 року, Балтським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса), було відкрито виконавче провадження ВП № 71233988 щодо стягнення аліментів на підставі наказу суду та стягувалися аліменти в примусовому порядку, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] станом на 20.06.2024 року. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості вбачається, що з лютого 2023 року по серпень 2023 року позивач взагалі не сплачував аліменти. Позивач [PERSON] , надав акт фактичного проживання дитини, не датований, але підписаний членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про те, що дитина [PERSON] , 2021 року народження, поживає в [ADDRESS] , з дідусем та бабусею, а мати дитини [PERSON] на даний час знаходиться на роботі за кордоном та вважає вказаний документ достатньою підставою для задоволення його позовних вимог. Суд констатує, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, вирішуючи які суд виходить з того, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Також згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. За умовами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 188 СК України батьки, за рішенням суду, можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Стаття 188\~СК України\~була продубльована\~п.\~19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Отже, повне звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом, за наявності встановлених судом вищезазначених обставин. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з дідусем та бабусею, в той час як мати малолітньої дитини [PERSON] знаходиться на роботі за межами України, пред`являючи суду акт фактичного проживання дитини, який не датований, що позбавляє суд можливості визначити період фактичних обставин, на які посилається позивач. Суд вважає, що тимчасова відсутність матері, відповідачки по справі [PERSON] , за місцем проживання малолітньої дитини, не є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів, а доказів того, що малолітня дитина отримує дохід, який набагато перевищує дохід позивача, суду не надано. Натомість суд констатує, що батько дитини, позивач по справі [PERSON] , з лютого 2023 року по серпень 2023 року взагалі не сплачував аліменти, поставивши дитину на межу виживання, що можливо підштовхнуло матір шукати заробітку не за місцем свого проживання. З показів представника позивача, адвоката Єланського О.Г., вбачається, що позивач [PERSON] перебуває в лавах ЗС України, у зв`язку з чим автоматично збільшується розмір аліментів, що не влаштувало позивача та породило даний спір. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених для звільнення позивача від сплати аліментах у даній справі не має. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed