Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

25.09.2024 [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 5000.00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу з [PERSON] має дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.09.2014 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки, [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.12.2021 розмір аліментів було збільшено до 2000 грн. На даний час [PERSON] є повнолітньою, однак продовжує навчатися на 1 курсі медсестринського відділення Миколаївського базового медичного фахового коледжу на денній комерційній формі навчання та не має змоги влаштуватися на роботу щоб самостійно себе утримувати. Батько фінансової допомоги дочці не надає, хоча має стабільний заробіток. Витрати матері на утримання дочки в середньому у місяць складають 15000 грн. На підставі вищевикладеного просить стягувати з відповідача на утримання [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох років -у зв`зку з тим, яка з цих обставин настане першою. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.10.2024 за вхід. №6523/24 від представника відповідача [PERSON] адвоката Куцар Христини Петрівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що ознайомившись із вимогами позовної заяви, заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що витяг про реєстрацію місця проживання не підтверджує факту спільного проживання позивача та дочки, а відтак, і не являється підтвердженням права на вимогу матір`ю дитини призначення аліментів саме на її користь. Разом з тим відповідач не заперечує обов`язок фінансової допомоги своїй дочці, та по мірі можливості перераховує кошти на її картковий рахунок. Вважає, що оскільки дочка проживає окремо, то право на вимогу отримання аліментів належить саме їй. Відповідно на дату подання позову позивачем не доведено: право на вимогу отримання аліментів матері дитини, докази спільного проживання матері та дитини та обґрунтування розміру аліментів. Також вказав, що офіційно не працевлаштований, дохід має від періодичних заробітків на будівництві, який в сукупності складає 8-10 тис. грн на місяць. У зв`язку з проблемами зі здоров`ям не має змоги працевлаштуватися на постійній основі. Окрім того, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та хвора мати, яка потребує постійного догляду і який здійснюється відповідачем. Оскільки відповідач не в змозі фінансово забезпечити утримання своїх дітей, хвору матір та оплату витрат, пов`язаних з його лікуванням, то значний фінансовий внесок в це робить його дружина, яка також, у випадку відсутності можливості у відповідача, добровільно надає кошти [PERSON] . Також зазначає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, що підтверджують додаткові витрати, пов`язані з навчанням дочки та не довела в зв`яку з цим потребу додатковій матеріальній допомозі. З огляду на відсутність у нього стабільного доходу, заначив, що вбачає можливість надавати дочці кошти в розмірі 2000 грн щомісячно в якості оплати за навчання. Тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки та стягнути з неї витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 27.11.2024 через канцелярію суду позивачка подала докази витрат на навчання повнолітньої дочки, що підтверджують потребу у додатковій матеріальній допомозі, а також право вимоги отримання аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. 27.11.2024 від представника відповідача поступили додаткові пояснення, в яких представник з урахуванням доданих позивачкою матеріалів зазначає, що останні подані в поза процесуальний строк; що довідка №45 від 11.12.2024 містить суперечливу інформацію та не підтверджує факт здійснення витрат матір`ю, пов`язаних із навчанням дитини; що довідка №246-02-42/3 від 11.11.2024 спростовує інформацію про спільне проживання та утримання позивачкою дитини; що квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №42 від 27.08.2024 підтверджує, що право вимоги належить [PERSON] ; що договір оренди приміщення від 26.08.2024 не може бути належним та допустимим доказом оскільки встановити дійсні обставини з його тексту неможливо і він є нікчемний з огляду на відсутність акту прийому передачі приміщення, відсутність підтвердження володіння [PERSON] приміщенням, договір власноручно написаний однією особою, що ставить під сумнів наявність підпису орендодавця; що квитанції про оплату канцелярських товарів не доводять потребу у додаткових витратах, оскільки долучені відповідачем квитанції підтверджують, що він добровільно покрив зазначені витрати. Позивачка у судове засідання 28.11.2024 не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Представник позивача в судове засідання 28.11.2024 не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та додаткові пояснення щодо дійсної потреби в додатковій матеріальні допомозі повнолітній дитині, яка продовжує навчання та заперечення на відзив відповідача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, 27.11.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 03 грудня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 28 листопада 2024 року, датою ухвалення даного рішення є саме 03 грудня 2024 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Із досліджених судом письмових доказів, судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 10.04.2019. (а.с.5) Із копії витягу з реєстру територіальної громади від 21.08.2024 (а.с.4) судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Із копії витягу з реєстру територіальної громади від 08.08.2024 (а.с.8) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту довідки, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 11.11.2024 №45, вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своєю дочкою [PERSON] [INFO] , яка знаходиться на повному її утриманні за адресою: [ADDRESS] .(а.с.91) Із копії довідки виданої Миколаївським базовим медичним фаховим коледжем від 01.09.2024 №557 встановлено, що [PERSON] навчається на 1 курсі медсестринського відділення Миколаївського базового медичного фахового коледжу на денній комерційній формі навчання (а.с. 16). Вартість освітньої послуги за 2024-2025 навчальний рік становить 23200,00 грн, а в цілому за весь період навчання - 69600,00 грн, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору (контракту) №37 укладеного 16.08.2024 (а.с. 17). Відповідно до даного контракту [PERSON] здійснено оплату вартості навчання за перший семестр у розмірі 11 600,00 грн, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №42 від 27.08.2024 (а.с 92). Також в матеріалах справи наявні товарні чеки на придбання канцелярських товарів, чеки на оплату проїзду до місця навчання, що підтверджують потребу у фінансових витратах. (а.с 95-97) Згідно з відомостями, що вказані в довідці Галицинівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області №246-02-42/3 від 11.11.2024, [PERSON] , яка навчається в Миколаївському базовому медичному фаховому коледжі, винаймає квартиру у [PERSON] та проживає без реєстрації за адресою : [ADDRESS] .(а.с.93) В матеріалах справи також наявний договір оренди приміщення, укладений 26.08.2024 про те, що [PERSON] орендує кімнату за адресою : [ADDRESS] для проживання та сплачує за оренду 2500,00 грн та частину комунальних послуг.(а.с.94). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.07.2014 та серії [NUMBER] від 28.04.2020 у відповідача у шлюбі з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2019 (а.с. 57) є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 55, 56). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.05.2023 вбачається, що батьками відповідача є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.58). Із консультації лікаря загальної практики-сімейного лікаря від 12.07.2024 [PERSON] потребує постійного стороннього догляду (а.с. 64). Згідно інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] за 2000-2003, 2004, 2011-2013 роки (а.с. 61, 62) відповідач отримував соціальні виплати. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за 2,3 квартали 2024 (а.с. 63), а також перевіреної судом вказаної інформації шляхом отримання таких відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за 2024 рік (а.с. 117) [PERSON] в 2024 році отримав доходи в розмірі 20676,88 грн. (а.с. 118,119). Із копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого [NUMBER] [PERSON] з 09.04.2024 по 16.04.2024 пройшов курс лікування у Київській міській клінічній лікарні №12, протипоказань щодо трудової діяльності немає (а.с. 66). Із копій платіжних інструкцій від 31.08.2024, 05.09.2024 вбачається, що [PERSON] отримала аліменти у загальній сумі 3000 грн. (а.с. 67, 68). Також в матеріалах справи містяться копії підтвердження про переказ коштів, отримувачем зазначено [PERSON] (а.с 39-75). При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Правовідносини з утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України. Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями п. п. 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття( незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий дохід) Відповідно до положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як визначено статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При установленні потреби в утриманні повнолітньої дочки чи сина суд повинен ураховувати всі джерела, що утворюють її/його дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Отже, враховуючи вищевикладені правові норми, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей та беручи до уваги те, що позивач є працездатною людиною (протилежного суду не доведено) та має обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання до досягнення нею 23-х років, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання [PERSON] на період її навчання. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, мають повну цивільну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки неможна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Також суд враховує і те, що відповідач має на своєму утриманні неповнолітніх дітей, є працездатною особою, протипоказань до праці немає, тому може знайти роботу відповідно до особливостей стану його здоров`я. Посилання відповідача на те, що договір оренди житла від 26.08.2024 не може бути належним та допустимим доказом оскільки встановити дійсні обставини з його тексту неможливо і він є нікчемний з огляду на відсутність акту прийому передачі приміщення, відсутність підтвердження володіння [PERSON] приміщенням, договір власноручно написаний однією особою, що ставить під сумнів наявність підпису орендодавця, суд не приймає, оскільки в сукупності із іншими доказами, зокрема, довідкою Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 11.11.2024 №246-02-42/3, довідкою Миколаївського базового медичного фахового коледжу від 01.09.2024 №557, підтверджує те, що [PERSON] на період навчання проживає в населеному пункті за місцем знаходження навчального закладу, а саме: по [ADDRESS] , це потребує коштів як для оренди житла, так і оплати комунальних послуг. Суд не приймає до уваги довідки щодо пенсійного забезпечення за 2000-2003, 2005-2011, 2013, яка сформована засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 23.08.2024 (а.с.61-63), на підтвердження матеріального становища відповідача, оскільки інформація в них не стосується періоду розгляду даної справи. Посилання відповідача на те, що [PERSON] проживає без реєстрації в с. Українське, відповідно не проживає з матір`ю і нею не утримується, суд не приймає, так як це спростовується іншими доказами: витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 5, 8), довідкою виданою виконкомом Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 11.11.2024 №45. (а.с 91). Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться матір і він фактично здійснює за нею постійний догляд, суд не приймає, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що мати перебуває на його утриманні, що вона потребує постійного догляду, і що такий догляд фактично здійснюється відповідачем. Суд також не приймає твердження відповідача про те, що докази позивачем надані в поза процесуальний строк, відповідно повинні бути залишені без розгляду, оскільки такі подані з врахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві, відповідно суд приходить до висновку про задоволення клопотання про встановлення додаткового строку для їх подання, та приймає такі. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на час навчання його доньки у розмірі 3500 грн щомісяця на період навчання доньки і до закінчення навчання, але не більше як досягнення нею 23 років, починаючи з часу звернення позивача з заявою до суду. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням доньки 25 вересня 2024 року, тому є підстави для стягнення аліментів із 25 вересня 2024 року. Судом встановлено, що позивачка на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Також позивачка при зверненні до суду понесла витрати на правову допомогу у сумі 6000 грн, які просить стягнути з відповідача. На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді надала: - ордер серії АВ №1165774 від 15.11 2024 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Шуляк В.М. у Тростянецькому суді Вінницької області; - квитанцію до платіжної інструкції від 13 листопада 2024 року про сплату [PERSON] за надання правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн; - копію договору про надання правничої допомоги у цивільній справі від 25.09.2024 адвокатом Конякіним М.С. та акт прийому-передачі наданих послуг від 25.09.2024; - копію квитанції до платіжної інструкції від 25.09.2024 про сплату [PERSON] за надання правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). В питанні надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги позиці Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Враховуючи те, що позивачкою на підтвердження надання їй правничої допомоги адвокатом Шуляк В.М. не надано копію договору про надання правничої допомоги, а також характер виконаної адвокатами роботи, критерій реальності адвокатських витрат та розумність їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді, в розмірі 2 000 гривень.

Outcome: partial