Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1;стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третини від усіх видів заробітку щомісячно на обох дітей, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 2;стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 4 085,84 грн., починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на дату подання позову, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте відповідачем подано позов про розірвання шлюбу. Від шлюбу в сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані за місцем реєстрації матері. Вказала, що обидві дитини мають здібності до вивчення англійської мови. Відповідно до довідки № б/н від 06.08.2024, виданої ФОП [PERSON] , ціна навчання англійської мови обох дітей складає 3 700,00 грн. на місяць, що підтверджується платіжними інструкціями, які частково сплачував батько. Крім того, обидві дитини протягом тривалого часу відвідують зайняття танцями. Відповідно до довідки № б/н від 06.08.2024, відвідування танцювальної студії THE DANCE за обох дітей складає 2 600,00 грн на місяць, що підтверджується квитанціями, які сплачувались позивачем. Крім витрат, пов`язаних із здібностями дітей, наявні витрати, пов`язані із лікуванням [PERSON] , відповідно до довідки від 15.04.2024, річні витрати становлять 22 460,00 гривень на рік, а щомісячні витрат складають 1 871,67 грн. Таким чином, сумарні витрати на дітей у вигляді додаткових витрат, складають 8 171,67 грн., половина додаткових витрат складає 4 085,84 грн. Зазначила, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач є здоровою, працездатною особою, інших утриманців не має. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2024 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано було 09.10.2024, що підтверджується його власноручною розпискою. 16.10.2024 до суду від відповідача, [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позовні вимоги визнає частково, зокрема щодо стягнення аліментів у заявленому розмірі. Водночас заперечив проти стягнення додаткових витрат. Пояснив, що витрати на навчання з англійської мови обох дітей сплачував одноосібно увесь період з початку навчання і до моменту подачі позову, що підтверджується позивачем і платіжними квитанціями, наданими позивачем і не заперечує надалі ділити їх наполовину із позивачем за наявної необхідності і бажання дітей навчатися. На момент подачі позову вартість навчання обох дітей з англійської мови складало 3 700,00 грн на місяць. Однак він, як батько, який сплачував за навчання і постійно возив дітей на заняття, стверджує, що дане навчання є додатковим та має нерегулярний характер (з моменту початку навчання діти відвідували різні курси англійської, у навчанні були перерви, до того ж, невідомо, як довго ще діти матимуть бажання додатково навчатися). Крім того, у разі задоволення позовних вимог про додаткові витрати на навчання з англійської мови, відповідач має сумніви, чи дійсно ці кошти будуть спрямовані позивачем за призначенням, адже після подачі позову проконтролювати відвідування дітей занять з англійської мови на регулярній основі у відповідача не має можливості. Витрати на відвідування дітьми танцювальної студії до моменту подачі позову відповідач сплачував частково готівкою. Позивач стверджує, що оплачувала заняття у розмірі 2 600 грн за двох дітей одноосібно, що не відповідає дійсності - наданих позивачем квитанцій недостатньо, що свідчить про нерегулярність платежів. Просив суд взяти до відома, що з початку відвідування дітьми студії і на момент подачі позову позивач працювала там адміністратором і мала знижку як працівник 50% на всі заняття, що відвідували діти. Крім того, на момент відкриття провадження у даній справі позивач звільнилася зі студії і діти припинили відвідування даного танцювального гуртка. Відповідач, як батько, який частково фінансував навчання дітей у студії, стверджує, що відвідування танцювального або будь-якого іншого гуртка має нерегулярний характер, діти ростуть, змінюються їхні інтереси тощо. Крім того, у разі задоволення позовних вимог про додаткові витрати на відвідування дітьми танцювальної студії або будь-якого іншого гуртка, відповідач має сумніви, чи дійсно ці кошти будуть спрямовані позивачем за призначенням, адже після подачі позову проконтролювати відвідування дітей занять на регулярній основі у відповідача не має можливості. За інформацією, наданою позивачем, додаткові витрати, пов`язані з лікуванням [PERSON] становлять 22 460,00 грн. Вказав, що був присутній на обстеженні, де дитині було рекомендоване дане лікування, як один із варіантів лікування. Серед запропонованих варіантів лікування були інші, не менш ефективні, але більш прийнятні для дитини цього віку. Лікар та батьки дитини вирішили спочатку лікуватися краплями для очей, які коштують 480 грн. Лікар зазначив, що у разі погіршення стану, що покаже або не покаже наступне обстеження, буде потрібне лікування, зазначене позивачем у позові. Крім того, навіть у разі остаточного призначення лікарем даного лікування, очевидним є той факт, що дитина не буде носити ці лінзи до повноліття, будуть інші обстеження, інші рекомендації тощо. 22.10.2024 до суду від відповідача, [PERSON] , надійшов лист з долученням доказів направлення відзиву на позовну заяву. У цій частині судом встановлено, що відзив до суду надійшов у встановлений судом строк та у відповідності до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України. 31.10.2024 до суду від позивача, [PERSON] , надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що позиція відповідача щодо додаткових витрат є двоїстою: він має бажання проконтролювати додаткові витрати і жодним чином не претендує перевіряти та контролювати суму аліментів, чи використані вони за призначенням. Відповідач підтвердив, що діти дійсно відвідували заняття з англійської мови та у танцювальній студії, підтвердив, що за часів спільного проживання сплачував за ці заняття та не вважав їх зайвими. Цілком зрозумілим є те, що іноді діти пропускали заняття, до прикладу, під час хвороби. Перерахунок оплати в такому випадку не відбувається, бо заняття не індивідуальні. Решта доводів відповідача також є зрозумілою як наслідок емоційної незгоди та погіршених стосунків батьків у зв`язку із розлученням. Однак, на її погляд, це не є поважною причиною порушення ч. 1 ст. 185 СК України. Відповідачем не спростовано відвідування дітьми додаткових занять, пов`язаних із здібностями дітей. На момент вирішення питання про такі відвідування в нього не виникало заперечень. Відповідач підтвердив проблеми із зором в сина. Під час знаходження сторін у шлюбі заперечень щодо лікування дитини не було. Змінився лише статус сторін - вони знаходяться у процесі розлучення, тому заперечення відповідача вона пов`язує лише з емоційною незгодою позивача продовжувати виконувати свої батьківські обов`язки. Розмір додаткових витрат на дитину визначається у твердій грошовій сумі, залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину з урахуванням того, що батьки, не залежно від того з ким проживає дитина, несуть обов`язок сплати таких витрат у рівних частках. Те, що відповідач здійснював додаткові витрати, доводить його можливість це робити. В подальшому питання додаткових витрат (у зв`язку зі зміною здібностей дітей або зміною стану здоров`я) може здійснюватися за згодою батьків, або буде кожен раз вирішуватись судом, якщо такий формат відповідача влаштовує більше. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебувають з 09.03.2012 у зареєстрованому шлюбі, про що 09.03.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис за № 88 (а.с. 5). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 3, 4). Діти: [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-8). Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, суд виходить з такого. Сторонами не було укладено договір про сплату аліментів на дітей у порядку ст. 189 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 3 ст. 183 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає разом з малолітніми дітьми, які перебувають на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги факт визнання відповідачем розміру аліментів, заявленого до стягнення на утримання дітей, приймаючи до уваги приписи ст. 183 СК України, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання спільних дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 15.04.2024, ціна нічних контактних лінз, які рекомендовані [PERSON] становить 15 960 грн. за дві лінзи на рік, річне обслуговування становить 4 000 грн. на рік, станом на 15.08.2024. Розхідні матеріали у вигляді розчинів. Маніпуляторів і крапель , орієнтовна ціна 2 500 грн на рік (а.с. 10). Згідно довідки ФОП [PERSON] від 06.08.2024, ціна навчання з англійської мови, яке відвідують [PERSON] та [PERSON] складає 3 700 гривень за двох на місяць (а.с. 11). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 06.08.2024, ціна навчання в танцювальній студії THE DANCE, яку відвідують [PERSON] та [PERSON] в групі від 9 років по направленню «Break Dance» складає 2 600 грн. за двох на місяць (а.с. 12). Як убачається із наданих до суду квитанцій про оплату послуг танцювальної студії та занять з англійської мови, як позивачем, так і відповідачем встановлено, що оплати проводились обома із батьків у відповідних розмірах. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного Суду України у постанові від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 183/1679/17, від 12.12.2019 у справі № 756/4947/17-ц, від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У цій конкретній справі встановлено, що дочка та син сторін у справі відвідували танцювальну студію та заняття з англійської мови. При цьому, син сторін у справі має проблеми із зором, які рекомендовано спостерігати в динаміці та продовжувати лікування. Водночас судом не встановлено, що відвідування дітьми вказаних занять зумовлено розвитком особливих здібностей, а лікування зору у сина потребує значних витрат, аніж такі можуть покрити аліментні зобов`язання. Ба більше, судом не встановлено факт ухилення відповідача від оплати занять дітей, що спростовується матеріалами справи, які містять докази оплати відповідачем додаткових занять дітей. Окрім цього, суд ураховує вік дітей, який не зумовлює виключно інтереси до танців та англійської мови у дітей в даний час, відтак недоцільно призначати стягнення додаткових витрат у цій частині до досягнення дітьми повноліття, оскільки з урахуванням розвитку дитини та становлення особистості, інтереси кожного з них можуть докорінно змінюватись. Поряд з цим, суд вважає за доцільне роз`яснити те, що у разі розвитку здібностей дитини, відповідних успіхів у певній сфері чи роду занять, той із батьків, з ким проживає дитина, може звернутися до суду та стягнути із другого із батьків ту частину витрат, яка обумовлена здібностями та була фактично понесена. Таким чином, зважаючи на встановлене та висновки суду, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 05.09.2024. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial