Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

27.02.2023 р. до Фрунзенського районного суду м. Харкова звернулось Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» в особі представника за довіреністю Маркевич Я. С. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з централізованого опалення та гарячої води за період з 01.02.2012 року по 31.01.2022 року у сумі 72543,56 грн., а також стягнення суми судового збору в розмірі 2684 грн. на власну користь. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що КП "Харківські теплові мережі" надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, згідно із\~Законом України «Про житлово - комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та отримує за вказаною послуги з централізованого опалення та гарячої води згідно чинного законодавства. Відповідач не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ними виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.02.2012 року по 31.01.2022 року у сумі 72543,56 грн., яку сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.02.2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.06.2023 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячу воду за період з 01.02.2012 року по 31.01.2022 року у сумі 72543,56 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. 05.07.2024 року від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.06.2023 року у цивільній справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води. Ухвалою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~17\~липня 2024\~року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.06.2023 року по справі № 645/696/23 провадження № 2/645/349/23 скасовано. 05.08.2024 від відповідача [PERSON] , в особі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якому сторона відповідача зазначили, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , і його частка становить 1/3, що підтверджується договором міни квартир від 22.10.1996р., посвідчений державним нотаріусом та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 385591840 від 04.07.2024р., однак позивач намагається стягнути заборгованість тільки з відповідача. Таким чином, у разі задоволення позовних вимог, вказана заборгованість повинна стягуватись з урахуванням частки відповідача, тобто 1/3. Крім того вказали, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні. Так, позивач намагається стягнути заборгованість за період з 01.02.2012р. по 31.01.2022р. КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду за захистом своїх прав лише 27.02.2023р. Таким чином, вимоги щодо стягнення цих послуг з 01.02.2012р. по 01.02.2020р. є безпідставними, оскільки вони стягуються поза межами строків позовної давності. Якщо суд застосує строки позовної давності та не буде стягувати з Відповідача заборгованість за період з 01.02.2012р. по 01.02.2020р., в такому разі, заборгованість починаючи з 01.02.2020р. до 31.01.2022р., з урахуванням 1/3 частки відповідача в спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS] , він визнає. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кузнецов А.І. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи без їх участі, просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з даними, які містяться в інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади м. Харкова, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «Харківські теплові мережі». Облік нарахувань здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] , що відкрито на ім`я відповідача [PERSON] . Згідно з даними, які містяться в матеріалах справи, КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення, згідно із\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21.07.2005\~№630 (які діяли на час виникнення правовідносин), Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, Правилами надання послуг з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Стосовно зазначеного стороною відповідача, що заборгованість повинна стягуватись з урахуванням частки відповідача, тобто 1/3, суд зазначає наступне. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пп.1, 5 ч.2\~ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1\~статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1\~ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 28.02.2023, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Облік нарахувань здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] , що відкрито на ім`я відповідача [PERSON] . Згідно договору міни квартир від 22.10.1996р., посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Гавриловою та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 385591840 від 04.07.2024р. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , і його частка становить 1/3. Відповідно до ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Статтею\~67, 68 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.\~Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою КабінетуМіністрів Українивід 21липня 2005року за№630\~(яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Стаття 509\~цього Кодексу\~визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до положень статей\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за відповідачем утворилась заборгованість за надані послуги з теплопостачання та гарячу воду за період з 01.02.2012 по 31.01.2022 у сумі 72543 грн. 56 коп. Статтею 541 ЦК України\~передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 543 ЦК України\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивач\~правомірно вимагає виконання обов`язку, а саме стягнення заборгованості за централізоване опалення та гарячу воду з одного боржника, який зареєстрований за адресою надання послуг. Даючи оцінку заяві відповідачів про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд виходить з наступного. За приписами\~статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частинами 1, 5 ст. 261\~ЦК України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267\~ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Звертаючись до суду з цим позовом, КП «ХТМ» просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2022 року у розмірі 75227 грн. 56 коп. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні було безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України\~від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу\~редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України\~передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ. Змінами, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ, Указом від 07 листопада 2022 року № 757/2022, \~затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №\~2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року №\~58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №\~2915-IX), воєнний стан було продовжено. Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №\~3057-IX), воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, відповідно до Указу від 06.11.2023 № 734/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб до 14 лютого 2024 року. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, згідно Указу Президента України від 06 листопада 2023 року № 10456/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 13 травня 2024 року; згідно Указу Президента України від 8 травня 2024 року № 3684/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 12 серпня 2024 року; згідно Указу Президента України від 23.07.2024 №\~469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 10 листопада 2024 року; згідно Указу Президента України від 28.10.2024 №\~740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 08 лютого 2025 року. Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана 27 лютого 2023 року, тобто зі спливом строків позовної давності щодо вимог позивача за період з 01 лютого 2012 року по 01 квітня 2017 року (оскільки нарахування за послуги здійснюється станом на 01 число місяця). За таких обставин, підлягає застосуванню положення про строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаний період. Матеріали справи не містять доказів про наявність у позивача поважних причин пропущення позовної давності для звернення до суду. Крім того, в своїй заяві представник позивача не надав будь-яких заперечень з приводу застосування строку позовної давності за вказаними вимогами. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно до ч.4\~ст. 267 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що є підстави для застосування позовної давності та ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів суми заборгованості за період з 01 лютого 2012 року по 01 квітня 2017 року. Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду, які нараховано за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року, сума яких складає 48558,34 гривень, є обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у сумі 48558 (сорок вісім тисяч п*ятсот п*ядесят вісім) грн. 34 коп. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2684 грн. У пропорції до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1732 гривні 50 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial