Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Представник позивача свої вимоги мотивує тим, що у період з 18.10.2023 по 01.05.2024 позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Наукове-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш». 01.05.2024 позивача було звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Відповідач останнім часом виплачував заробітну плату не регулярно, а згодом перестав платити. Внаслідок чого станом на день звільнення утворилася заборгованість в сумі 39 830,28 грн., яку виплатити позивачу відмовилися. В тому числі заборгованість станом на кінець березня 22\~254,59 грн., за квітень 10\~545,45 грн., за травень 502,16 грн. та компенсацію 13 днів невикористаної відпустки 6\~528,08 грн. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.09.2024 стягнуто з відповідача нараховану , але не виплачену заробітну плату у розмірі 22\~794, 47 грн. Відтак, середній заробіток слід обраховувати за період з 02.05.2024 по 02.11.2024, що в межах 6 місячного строку. Позивач звільнився в травні 2024, отже згідно до розрахункових листів та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ №100 заробітна плата та фактично відпрацьовані робочі дні за два останні місяці, що передували звільненню становлять: за березень 2024 10 000,00 грн., 21 р.д. за лютий 2024 7 100,00 грн., 21 р.д., що в сумі складає 17 100,35 грн / 42 р.д. = середньоденна заробітна плата 407,14 грн. Затримка виплати заробітної плати склала 132 днів, з наступного робочого дня після звільнення (з 02.05.2024 по 02.11.2024): травень 2024 22 р.д., червень 2024 20 р.д., липень 2024 - 23 р.д., серпень 2024 22 р.д., вересень 2024 21 р.д., жовтень 2024 23 р.д., листопад 2024 1 р.д., враховуючи п`ятиденний робочий тиждень. Таким чином середній заробіток, що підлягає стягненню становить (407,14 грн. * 132 днів) = 53 742,48 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 53 742,48 грн. Представник позивача разом із позовною заявою надав клопотання про розгляд справи без його участі та його довірителя. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.10.2023 позивач був прийнятий на роботу до Приватного акціонерного товариства «Наукове-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8) 01.05.2024 на підставі наказу №264-к від 01.05.2024 трудові відносини між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Науково виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» були припинені у відповідності до п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.9) Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.09.2024 стягнуто з відповідача нараховану , але не виплачену заробітну плату у розмірі 22\~794, 47 грн. (а.с.12) Згідно з ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У відповідності до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20\~постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, представник позивача вважає, що позивач звільнився в травні 2024, отже згідно до розрахункових листів та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ №100 заробітна плата та фактично відпрацьовані робочі дні за два останні місяці, що передували звільненню становлять: за березень 2024 10 000,00 грн., 21 р.д. за лютий 2024 7 100,00 грн., 21 р.д., що в сумі складає 17 100,35 грн / 42 р.д. = середньоденна заробітна плата 407,14 грн. Затримка виплати заробітної плати склала 132 днів, з наступного робочого дня після звільнення (з 02.05.2024 по 02.11.2024): травень 2024 22 р.д., червень 2024 20 р.д., липень 2024 - 23 р.д., серпень 2024 22 р.д., вересень 2024 21 р.д., жовтень 2024 23 р.д., листопад 2024 1 р.д., враховуючи п`ятиденний робочий тиждень. Таким чином середній заробіток, що підлягає стягненню становить (407,14 грн. * 132 днів) = 53 742,48 грн. Оскільки представником відповідача відзиву до суду подано не було, заперечень на спростування розрахунку до суду не надходило, як і заперечень щодо п`ятиденного робочого тиждня, а тому суд погоджується з розрахунком представника позивача. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 53 742,48 грн., з яких підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір (відповідно до вимог\~Податкового кодексу України). Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача, який становив 22 794,47 грн. (а.с.12), тому враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року №716/9584/15-ц, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у меншому розмірі. Встановлений\~ст.117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене\~ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1\~ст.9 ЦК України\~така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного\~товариства «Науково-виробниче\~акціонерне товариство\~«ВНДІкомпресормаш» на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 15 000,00 грн. (з суми середнього заробітку підлягають стягненню податки та обов`язкові платежі) У відповідності зі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial