Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

11.03.2024 орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністраціїв інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від батька без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на її утримання, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , однак ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Дитина перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, оскільки відповідач як батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями. За період перебування дитини на обліку працівниками Служби у справах дітей та сім`ї з батьками дитини [PERSON] та [PERSON] систематично проводилися профілактичні бесіди щодо виконання батьківських обов`язків, вони попереджалися про адміністративну та кримінальну відповідальність за неналежне утримання та виховання дитини, однак під час відвідування адреси проживання родини працівниками служби було виявлено, що батьки перебували в стані алкогольного сп`яніння, батько кидався в бійку до працівників поліції та своїми діями створював загрозу оточуючим. 12.05.2023 дитину відповідно до направлення Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державної адміністрація) №58-В/З від 10.04.2023 було влаштовано до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї м. Києва, однак на підставі висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.06.2023 дитину було повернуто в родину з подальшим соціальним супроводом родини Подільським районним в місті Києві центром соціальних служб та з врахуванням рекомендацій, наданих психологом Центру. Матір дитини [PERSON] померла [INFO] , тому надалі вихованням сина займався батько дитини. 23.02.2024 на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація від адміністрації загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа № 193» про те, що батько дитини [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння прийшов до навчального закладу, поводив себе агресивно, погрожував вчителям та адміністрації фізичною розправою, кидався в бійку та своїми діями створював загрозу оточуючим. У зв`язку з протиправними діями з боку [PERSON] було викликано поліцію та представника Служби. У зв`язку з встановленням фактів загрози життю та здоров`ю малолітньої дитини працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з інспекторами сектору ювенальної превенції Подільського УП ГУНП у місті Києві, на підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, малолітнього [PERSON] було вилучено з родини та влаштовано до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1». В даний час відповідач ніде не працює, систематично зловживає алкогольними напоями та поводить себе дуже агресивно, що загрожує життю та здоров`ю дитини. Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації неодноразово проводились профілактичні бесіди з батьком щодо виховання та утримання малолітнього сина, але ситуація не покращилась. Наведене вказує на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує дитину належними умовами проживання, порушує право малолітнього сина на отримання освіти, створюючи конфлікти в приміщенні освіти. Ситуація, яка склалася в родині, несе безпосередню загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини, а тому позивач просить ухвалити рішення про відібрання малолітньої дитини від його батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав, передати дитину органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації для вирішення його подальшої долі та стягнути з відповідача на користь опікуна чи установи, під опікою якої буде перебувати дитина, аліменти в розмірі по 1 598,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 15.03.2024 відкрито провадження у справі за позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Ухвалою суду від 03.09.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки, згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12.01.2017, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] . До квітня 2022 року дитина проживала з батьками за зареєстрованою адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3007-7001917392 від 13.04.2022 малолітній [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] , який також є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до ч.5 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, коли той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України). При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХХІІ від 27.02.1991, в яких зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №69 від 16.05.2023 [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку Служби, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах, оскільки проживає в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Матеріалами справи підтверджується, що 08.05.2023 згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини малолітнього [PERSON] було доставлено до КНП «Дитяча клінічна лікарня №9 Подільського району міста Києва» (м. Київ, вул. Копилівська, 1/7) для проходження медичного обстеження, у зв`язку із встановленням фактів можливої загрози життю та здоров`ю дитини, оскільки батьки перебували в стані алкогольного сп`яніння, батько кидався в бійку до працівників поліції та своїми діями створював загрозу оточуючим. Відповідно до направлення Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державної адміністрація) №58-В/З від 10.04.2023 малолітнього [PERSON] 12.05.2023 було влаштовано до відділення загальної соціально-психологічної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї м. Києва, однак на підставі висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.06.2023 дитину було повернуто в родину з подальшим соціальним супроводом родини Подільським районним в місті Києві центром соціальних служб та з врахуванням рекомендацій наданих психологом Центру. Після смерті матері [PERSON] [INFO] дитина залишилася проживати з батьком [PERSON] . Відповідно до довідки загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа № 193» №01-42/1275 від 19.02.2024 малолітній [PERSON] є учнем 4-Б класу на очній формі навчання та має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня, переважають такі риси характеру як доброзичливість, чуйність, скромність. Встановлено також, що 23.02.2024 на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація від адміністрації загальноосвітнього навчального закладу «Спеціалізована школа № 193» про те, що батько дитини [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння прийшов до навчального закладу, поводив себе агресивно, погрожував вчителям та адміністрації фізичною розправою, кидався в бійку та своїми діями створював загрозу оточуючим. У зв`язку з протиправними діями з боку [PERSON] було викликано поліцію та представника Служби. У зв`язку із встановленням фактів загрози життю та здоров`ю дитини працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з інспекторами сектору ювенальної превенції Подільського УП ГУНП у місті Києві, на підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, малолітнього [PERSON] було вилучено з родини та влаштовано до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1». 27.02.2024 Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації було направлено клопотання №106/58-642 до виконувача обов`язків голови Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо прийняття рішення про негайне відібрання малолітнього [PERSON] , на підставі якого підготовлено розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №185 від 29.02.2024 про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав. Відповідно до направлення Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №22-В/З від 01.03.2024 малолітнього [PERSON] було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по акту про факт передачі дитини від 04.03.2024. Наведене вказує на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Наявними матеріалами справи також підтверджується, що відповідач ніде не працює, систематично зловживає алкогольними напоями та поводить себе агресивно, що загрожує життю та здоров`ю дитини. Службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не одноразово проводились профілактичні бесіди з батьком щодо виховання та утримання малолітнього [PERSON] , однак ситуація не покращилась. За приписами статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Так, держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, за необхідності, направлення до відповідних установ по догляду за дітьми. Статтею 4 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що до системи заходів щодо охорони дитинства в Україні входить забезпечення належних умов для охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, а ч.1 ст. 12 цього Закону встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу Хазе проти Німеччини (Haase v. Germany), №11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. ... У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів (див. згадані вище рішення у справах К. і Т., п. 166; Кутцнера, п. 67, та Мозера, п. 70) і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Стаття 11 Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно з ст. 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У частині 2 пункту 16 пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідача дитини, у зв`язку з ухиленням його від виконання обов`язків, що виразилось у неналежному вихованні, яке пов`язано з зловживанням алкогольних напоїв та агресивною поведінкою, що загрожує життю та здоров`ю дитини як психологічного так і фізичного, що на даний час буде відповідати інтересам дитини. Водночас, згідно з ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.4 ст.170 цього Кодексу при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд, у відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платників аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд виходить із наданих стороною позивача доказів, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на спростування обставин, наведених позивачем в обґрунтування позову, відповідачем суду не надано. Крім того, судом не здобуто жодних відомостей, які б вказували на наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні питання про стягнення аліментів. При розгляді даної справи судом також приймаються до уваги положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, при розгляді даної справи суд також виходить із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, а також межі вимог позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь опікуна чи установи, під опікою якої буде перебувати дитина, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 598,00 грн. на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача із даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved