Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивачі) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Марина Леонідівна, Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Борисевич Таїсія Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , та [PERSON] (далі Відповідач) є рідними дітьми [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі набули у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою. Далі позивач зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] , і після його смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок та земельну ділянку за вказаною вище адресою з кадастровим номером № 1423682200:01:000:0040. Донька [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька, а син [PERSON] , який був зареєстрований разом із батьком, але фактично не проживав, заяву про прийняття спадщини не подав, отже, спадщину не прийняв. На час смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] , проживала разом із своїм чоловіком, фактично володіла та користувалась спірним житловим будинком, від спадщини не відмовилась та бажала прийняти її в повному обсязі. У зв`язку з чим, [PERSON] , в травні 2020 року звернулася до Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Марини Леонідівни, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно її померлого чоловіка [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса № 1683/02-31 від 25.09.2020 року їй було відмовлено та вмотивована тим, що подані документи не відповідають заявленим правам, як того вимагає п.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (в документі, що встановлює право власності, відсутня адреса об`єкта нерухомого майна), неможливо отримати інформацію відповідного БТІ, яка необхідна для проведення державної реєстрації прав, як того вимагає п.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав». Також, далі позивач зазначає, що з метою захисту своїх прав на спадкування, її мати, [PERSON] , звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя (справа № 265/6807/20), однак, до моменту розгляду справи по суті померла [INFO] , у зв`язку з чим, вона, [PERSON] , ухвалою суду від 07.02.2022 року, була залучена в якості правонаступника позивача у вищевказаній цивільній справі. Судове засідання було призначено на 10.03.2022 року, однак, так і не відбулося, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення рф та окупацією агресором м. Маріуполя. Позивач вказує,\~що за\~своє життя[PERSON] склала заповіт від 10.03.2009 року, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було та з чого б не складалось та взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповідала своїй доньці [PERSON] . Позивач зазначає, що вона звернулася із заявою до приватного нотаріуса про прийняття спадщині після смерті матері [PERSON] , було заведене спадкову справу № 40/2021, що підтверджується витягом із спадкового реєстру № 65577459 від 30. 04.2021 року. Проте, у зв`язку з не вирішенням питання по суті у справі № 265/6807/20, відсутності правовстановлюючого документа на майно у [PERSON] , що належало їй на праві власності, свідоцтво про право на спадщину не могло бути видано і їй, [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушена звернутись до суду та просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування на спадкове майно [PERSON] , що померла [INFO] , а саме: житловий будинок садибного типу з господарчими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,4 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., допоміжною площею 43, 5 кв.м., літніх неопалювальних приміщень 8,2 кв.м. та на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер № 1423682200: 01:000:0040. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві позивач зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від відповідачів будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у відкрите судове засідання \~не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся \~належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст.\~280\~ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 01.10.1957 року відділом РАГС Київського району м. Донецька, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1428 та видано сторонам свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 11.08.1977 року. Від зазначеного шлюбу народилося двоє дітей: син - [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.06.1958 року та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.09.1961 року. Судом також встановлено, що [PERSON] 27.09.1980 року уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.09.1980 року, і змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Матеріалами справи підтверджено, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відповідний актовий запис за № 526. Судовим розглядом також встановлено, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відповідний актовий запис за № 782. Також судом встановлено, що за життя [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок, жилою площею 20 кв.м. з усіма господарчими будовами, що розташований за адресою: с. Виноградне, Новоазовський район, Донецька область,\~на підставі Договору купівлі продажу від 20.06.1972 року, посвідченого державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори Донецької області Зелінською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 462, та виданого Бюро з технічної інвентаризації Новоазовської районної державної адміністрації Донецької області, за реєстровим № 462. Також судовим розглядом встановлено, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1409281842021 від 05.08.2021 року, земельна ділянка 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1635 га з кадастровим номером №1423682200:01:000:0040, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , на підставі Державного акту від 22.09.2003 серії ДН 027328. Матеріалами справі підтверджено, що ККП «МБТІ- Маріупольська нерухомість» станом на 20.09.2021 року розроблено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , замовником якого є [PERSON] . Відомості про обєкти самочинного будівництва у складі даного домоволодіння відсутні. Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 178 від 25.05.2020 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.03.1980 року по день смерті [INFO] . Актом про фактичне місце проживання від 15.07.2020 року, підписаним депутатом Виноградненської сільської ради м. Маріуполя Донецької області, в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] та [PERSON] , однак, за даною адресою не мешкає з 1997 року і по теперішній час. Матеріалами справи підтверджено, що постановою Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Марини Леонідівни від 25.09.2020 року за № 1683/02-31, було відмовлено [PERSON] у відачі свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] ,\~у зв`язку\~з тим,\~що подані\~документи не\~відповідають заявленим\~вимогам,\~як того\~вимагає п.1\~ст.3\~Закону України\~ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~(у\~документі,\~що встановлює\~право власності\~відсутня адреса\~об`єкта нерухомого\~майна),\~неможливо отримати\~інформацію відповідного\~БТІ,\~яка необхідна\~для проведення\~державної реєстрації\~прав,\~як того\~вимагає п.3\~ст.\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєсторацію \~речових прав».\~ \~ Як вбачається із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.04.2021 року, 30.04.2021 року Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Борисевич Таїсією Степанівною, було заведено спадкову справу № 67592730, номер у нотаріуса № 40/2021, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Матеріалами підтверджено, що на підставі рішення Маріупольської міської ради № 7/39-3519 від 26.02.2019 року вулицю «Радянську» переименовано на вулицю «Центральна». Доказів видачі свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі № 67592730, номер у нотаріуса № 40/2021, судом не здобуто. Матеріали справи не містять відомості та інформацію щодо того, за чиєю саме заявою була вищевказана заведена спадкова справа, та які саме особи звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . З боку сторони позивача будь-яких клопотань (заяв) про витребування чи забезпечення означених доказів до суду не надходило. Територія Маріупольського району Донецької області, на якій знаходиться вищевказане майно спадкодавця, з 05.03.2022 року віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004. Матеріалами справи підтверджено, що представником позивача [PERSON] адвокатом Бляхарською Юлією Олександрівною було зроблено запит до Міністерства юстиції щодо спадкових справ відносно [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] , та отримано відповідь, в якій зазначалось, що наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02 серпня 2022 року № 113/В «Про припинення нотаріальної діяльності [PERSON] » діяльність Приватного нотаріуса\~Маріупольського міського\~нотаріального округу\~Донецької області\~Борисевич Таїсії\~Степанівни по Маріупольському районному нотаріальному округу Донецької області припинена з 04 серпня 2022 року. Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Марина Леонідівна на підставі поданої нею заяви від 14 вересня 2022 року також зупинила діяльність на період дії воєнного стану. Документи нотаріального діловодства та архіву Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Марини Леонідівни та Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Борисевич Таїсії Степанівни до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. Отже, доступ до спадкової справи, заведеної 30.04.2021 року Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Борисевич Таїсією Степанівною № 67592730,\~номеру нотаріуса\~№ 40/2021,\~після смерті [PERSON] ,\~померлої [INFO] ,наразі відсутній, оскільки документи напрацьовані нотаріусом залишилися у приміщенні розташування його робочого місця: [ADDRESS] , та не були вивезені у зв`язку із введенням активних бойових дій на території міста Маріуполя. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Так, відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218\~ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частин першої, третьої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299\~ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (Постанова ВС від 24.07.2019 у справі № 2-6322/04). Відповідно, спір з приводу права на спадкове майно може бути або між спадкоємцями між собою, або між спадкоємцем та територіальною громадою у разі відсутності інших спадкоємців (так, у випадку відсутності інших спадкоємців, або спадкоємців які відмовились від спадщини, чи не прийняли її, відповідачем виступає\~територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування\~за місцем відкриття спадщини). Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18),\~від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження \~№ 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі \~№ 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інших. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Однак в даному випадку позовних вимог до територіальної громади позивачем не заявлялось. Також \~звертаючись до\~суду із\~вказаним позовом\~до [PERSON] позивач не вмотивувала, та не надала суду жодних доказів що підтверджували б що вказана особа є спадкоємцем відповідної черги, який претендує на спадщину у вигляді спірного домоволодіння (або є спадкоємцем який має право на обов`язкову частку у спадщині), що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та не зазначила у чому полягає цивільно-правовий спір позивача саме з таким відповідачем з приводу спадкового майна. Так, позивачем зазначено, що вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , проте, із копії Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі не вбачається, за заявою кого саме було заведено спадкову справу. Також, із наданих позивачем доказів взагалі неможливо встановити коло спадкоємців після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачем не надано достатніх, допустимих, належних та достовірних доказів, які давали б підстави стверджувати, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , інші спадкоємці відсутні або із заявами про прийняття спадщини не зверталися, чи є особи, які після смерті [PERSON] , мають право на спадкування. Суд із вказаного приводу зазначає, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В даному\~випадку,\~з боку\~позивача так\~і не\~надано суду\~вищенаведених доказів,\~що відповідали\~б критеріям\~достатності,\~належності і\~допустимості,\~які б\~підтверджували обставину\~звернення саме\~такого позивача\~до органу\~нотаріату із\~заявою з\~приводу отримання\~свідоцтва про\~право на\~спадщину та\~доказів відмови\~органу нотаріату\~у вчинені\~такої дії,\~наявного кола\~спадкоємців,\~а також\~доказів того,\~що саме\~відповідач є\~спадкоємцем відповідної черги, який претендує на спадщину у вигляді спірного майна (або спадкоємцями які мають право на обов`язкову частку у спадщині), яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Будь-яких клопотань про витребування чи забезпечення доказів від такого учасника справи чи її представника до суду не надходило. Частинами першою-третьою статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляла клопотання про вжиття заходів забезпечення додаткових доказів, окрім тих, що були витребувані судом. Отже, в даному випадку вказаний позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо подання до суду відповідної доказової бази, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, у тому числі щодо неподання відповідних доказів до суду. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. У зв`язку із чим суд вимушений відмовити у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко Марина Леонідівна, Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Борисевич Таїсія Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування, у його повному обсязі через недоведеність вимог позивача. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed