Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося \~до суду\~з позовом\~ до [PERSON] про стягнення заборгованості: \~ \~ \~ \~- за договором про надання фінансових послуг №2106454541631 «Стандартний» від 05.03.2021 року в сумі 51064,65 грн. (в т.ч.: 4500,00 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 46564,65 грн заборгованість по відсоткам), \~ \~ \~ \~- за договором позики №3485012778-51893 «Проста позика» від 05.03.2021 року в сумі 15842,00 грн (в т.ч.: 2000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 13842,00 заборгованість по відсоткам), а також понесених витрат у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. Представник позивача у змісті позовної заяви просив суд розглядати справу у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 5 березня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник), було укладено договір про надання фінансових послуг №2106454541631«Стандартний» від 05.03.2021 року (надалі - Договір), згідно з яким Позичальник надав відповідачу кредит в розмірі 4500,00 грн., з орієнтовним строком кредитування 16 днів, граничним строком кредитування - 1 рік. Відповідно до п. 1.4 Договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) у розмірі 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4. б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4. в). Договір, додаток №1 заява-анкета (для отримання кредиту), додаток №2 графік платежів, додаток №3 паспорт споживчого кредиту, були підписані сторонами за допомогою електронного підпису вчиненого одноразовим ідентифікатором (а.с. 7-12). 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі, за договором про надання фінансових послуг №2106454541631«Стандартний» від 05.03.2021 року, укладеним між Позикодавцем та Позичальником. В подальшому, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до відповідача за Договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підтверджується наявним у матеріалах справи договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, реєстром боржників (а.с. 42-47). 5 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» (надалі Позикодавець 1) та [PERSON] було укладено договір позики №3485012778-51893 «Проста позика» (надалі Договір 1), відповідно до якого Позикодавець 1 надав Позичальнику кредит у сумі 2000,00 грн строком на 14 днів з 05.03.2021 по 19.03.2021 (а.с. 14-19). Сторони домовилися, що за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю 1 плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору 1. Згідно умов Договору 1 Позичальник повинен сплачувати Товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00 проценти річних (п. 9.4 Договору 1). Сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані на підставі частини дргуої ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі, передбаченому п. п. 9.4. цього Договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги Позикодавця Позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти Позичальника (п. 9.7 Договору 1). 07.07.2021 між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір №07-07/21 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК ІНКАСО ФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за договорами позики зазначеними у Додатку № 1 до цього договору, в тому числі і щодо відповідача за договором позики №3485012778-51893 «Проста позика» від 05.03.2021. В подальшому, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до відповідача за Договором 1 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підтверджується наявним у матеріалах справи договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, реєстром боржників (а.с. 48-54). Договір 1, додаток №1 графік розрахунків, паспорт споживчого кредиту, були підписані сторонами за допомогою електронного підпису вчиненого одноразовим ідентифікатором (а.с. 14-21). По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані\~\~ в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію\~\~\~\~ укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~\~\~\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. \~ \~ \~ \~За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається\~\~\~ в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. \~ \~ \~ \~Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. В свою чергу, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.\~205,\~207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було укладено два договори позики, за умовами яких, відповідач мав отримати грошові кошти, шляхом їх перерахування на рахунки Позичальника, зазначені у вказаних договорах. Наведені вище правочини було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані на мобільний номер телефону відповідача. Відповідно до положень\~ Закону України «Про електронну комерцію»\~укладання вказаних договорів прирівнюється до укладених в письмовій формі. За таких обставин справи, суд приходить до висновку, що Договір, Договір 1 були підписані Позичальником за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номер телефону, зазначений [PERSON] , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договорів містяться коди ідентифікатори відповідача, що і є його безпосереднім підписом. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на підтвердження виконання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язань за Договором, позивачем надано до суду лист-відповідь ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 04.07.2024 року (а.с. 22) з якої вбачається, що на платіжну картку відповідача [NUMBER] зазначену ним в заяві-анкеті (для отримання кредиту) було перераховано грошові кошти у сумі 4500,00 грн 05.03.2021 о 17:22:45, номер договору згідно інформації від кредитора 2106454541631. На підтвердження виконання ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» зобов`язань за Договором 1, позивачем надано до суду інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» від 27.03.2024 року (а.с. 23), з якої вбачається, що на платіжну картку відповідача [NUMBER] зазначену ним в Договорі 1 було перераховано грошові кошти у сумі 2000,00 грн 05.03.2021 о 16:16:50, опис: переказ для позики 3485012778-51893. Таким чином, суд вважає доведеним факт перерахування ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» грошових коштів відповідачу за Договором та Договором 1. В свою чергу, докази щодо повернення кредитних коштів відповідачем за Договором та Договором 1 та сплати процентів за користування кредитними грошима у матеріалах справи є відсутніми. Поряд з цим, суд не погоджується з розміром процентів, які підлягають стягненню із [PERSON] на користь позивача за Договором 1, виходячи з наступного. За змістом\~статті 1048 Цивільного кодексу України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі №300/438/18. Як вбачається зі змісту пункту 9.7 Договору 1, укладеного\~\~ між ТОВ\~\~«ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] ,\~\~ сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані на підставі частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги Позикодавця Позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти Позичальника. Таким чином, підставою для сплати процентів за користування кредитом, нарахованих на підставі частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі, передбаченому пунктом 9.4 Договору 1\~\~є відправлення відповідної вимоги Позикодавця Позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Враховуючи те, що\~\~матеріали справи\~\~ не\~\~містять доказів\~ направлення\~\~відповідачу вимоги, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з\~\~відповідача на користь позивача відсотків, нарахованих\~\~у розмірі, передбаченому\~\~пунктом\~\~9.4 Договору 1, а саме в сумі\~13842,00\~грн. При цьому\~\~\~\~наявні\~\~правові підстави для\~\~задоволення\~\~позовних вимог\~\~в частині\~\~стягнення\~\~з\~\~відповідача на користь\~\~позивача заборгованості за Договором 1 в розмірі 2504,00 грн., яка включає в себе заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 2000,00 грн, та 504,00 заборгованість по відсоткам згідно з акційної кредитної ставки за їх користування. За таких обставин, позов слід задоволити частково. Заборгованість Позичальника за Договором, Договором 1 станом на день звернення до суду (розрахунки заборгованості, а.с. 29-30) складає відповідно: 51064,65 грн (в т.ч. 4500,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 46564,65 грн - заборгованість по відсоткам) за Договором; 2504,00 грн (в т.ч.: 2000,00 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 504,00 грн - заборгованість по відсоткам) за Договором 1) та підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, уповноважений представник позивача надав суду разом з позовною заявою: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (надалі Адвокатське об`єднання), прайс-лист Адвокатського об`єднання, платіжну інструкцію №0459940000 від 12.09.2024, заявку на надання юридичної допомоги №200 від 05.07.2024, витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року. Так, вартість послуги за надання усної консультації з вивченням документів за 2 год. складає 4000,00 грн., складання позовної заяви за 4 год становить 12000,00 грн. Зазначені послуги були надані Адвокатським об`єднанням позивачу, що підтверджується витягом з акту №3 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року (а.с. 64). Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18. Враховуючи складність справи та принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу визначений стороною позивача у сумі 16000,00 грн, є завищеним, зважаючи, зокрема, на ціну позову та незначну кількість підготовлених процесуальних документів. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі №301/2534/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. Відповідно до частини першої ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2424,36 грн., виходячи з розрахунку: 53568,65 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3028,00 грн. (судовий збір) ? 66906,65 грн. (розмір заявлених позовних вимог). На підставі наведеного та

Outcome: approved