Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

27 червня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд: 1) Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошові кошти за усним договором позики та розпискою від 25 квітня 2024 року в сумі 79 274,87 грн., а саме: 40 000,00 грн. основного боргу, 74,87 грн. за користування грошовими коштами та 39 200,00 грн. пені за прострочення грошового зобов`язання. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07 жовтня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, змінений перед початком судового розглядуй по суті, задоволено повністю. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошові кошти за усним договором позики та розпискою від 25 квітня 2024 року в сумі 40 000,00 грн. та судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1 211,20 грн. 01 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача про ухвалення додаткового рішення у справі, згідно з якою позивач просить суд стягнути на його користь судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 13400,00 грн. Заява обґрунтована тим, що у заяві про зміну предмету позову ним було заявлено про подання заяви про ухвалення додаткового рішення\~ щодо стягнення витрат на правничу допомогу. До заяви долучено: 1) Договір про надання правничої (правової) допомоги від 15 травня 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Гарнага Наталі Юріївною; 2) Додаток до договору від 15 травня 2024 року, згідно з яким встановлено розмір гонорару у фіксованому розмірі в сумі 7400,00 грн за складання позовної заяви про стягнення боргу за усним договором та розпискою; 3) Повідомлення про зарахування коштів від 17 травня 2024 року від [PERSON] на рахунок [PERSON] в сумі 7400,00 грн в якості гонорару за складання позову згідно договору від 15.05.2024; 4) Додаток до договору від 15 травня 2024 року, згідно з яким встановлено розмір гонорару у фіксованому розмірі в сумі 4000,00 грн за підготовку до кожного судового засідання у справі № 357/9136/24, та участь у ньому 5) Повідомлення про зарахування коштів від 04 вересня 2024 року від [PERSON] на рахунок [PERSON] в сумі 4000,00 грн в якості гонорару за участь у судовому засіданні 09.09.2024 року\~ згідно договору від 15.05.2024; 6) Акт про повернення залишкової частини гонорару від 16 вересня 29024 року, згідно з ким сума повернутої частини гонорару становить 2000,00 грн; 7) Повідомлення про зарахування коштів від 04 жовтня 2024 року від [PERSON] на рахунок [PERSON] в сумі 4000,00 грн в якості гонорару за участь у судовому засіданні 07.10.2024 року\~ згідно договору від 15.05.2024. Розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення судом призначено на 31 жовтня 2024 року, Через перебування головуючого на лікарняному 31 жовтня 2024 року, справу знято з розгляду та повторно призначено на 28 листопада 2024 року. В судове засідання 28 листопада 2024 року сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно. Від заявника позивача [PERSON] 28 листопада 2024 року на адресу суду надійшла заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за його відсутності, підтримання заяви у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Неявка осіб належним чином повідомлених про розгляд справи, не перешкоджає її розгляду. Фіксування судового розгляду технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч.2 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі\~ № 922/445/19. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 4 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, провадження № 61-19062св21, викладено наступний висновок «Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19. Враховуючи відсутність клопотання іншої сторони про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу та підтвердження позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами понесених ними суми судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у заявленому розмірі., тобто в сумі 13 400,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved