Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач Державна іпотечна установа звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування вимог зазначив, що [PERSON] звернулася до відділення № 10 філіала «Південного регіонального управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) про отримання кредитних коштів, та на підставі цього між Банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 10-67-kis-2008 від 17.07.2008 (далі -Кредитний договір). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в розмірі 7000 доларів США зі сплатою по відсоткові ставці 16,5 відсотків річних. 17.07.2008 Банк здійснив видачу грошових коштів [PERSON] , які вона мала повернути до 16.07.2023. Згідно з пунктом 5 Кредитного договору, забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором є передача в іпотеку нерухомості : двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] , загальною площею - 53,1 кв.м, житловою площею - 28,6 кв.м. На виконання Закону України «Про іпотеку» та умов Кредитного договору, між Банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений 17.07.2008 приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. та зареєстрований в реєстрі № 1608 (далі - Іпотечний договір), за умовами якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно житлову квартиру [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить на праві власності відповідачу. 11.02.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Позивачем був укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 616. Відповідно до зазначеного договору 17.09.2015 позивач набув всіх прав вимоги за кредитним договором № 10-67-kis-2008 від 17.07.2008, іпотечним договором, договором поруки від 17.07.2008. Оскільки відповідачем умови кредитного договору не виконувались, що призвело до виникнення заборгованості станом на 15.05.2023 в розмірі 184486, 83грн, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи у відсутність його представника, проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідач правом відзиву на позов не скористалася, клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не заявила. Третя особа надала до суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд без її присутності. Приймаючи до уваги вказані обставини та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.280 ЦПК України розглянути справу в заочному судовому засіданні та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до відділення № 10 філіала «Південного регіонального управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) про отримання кредитних коштів, та на підставі цього між Банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 10-67-kis-2008 від 17.07.2008 (далі -Кредитний договір). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в розмірі 7000 доларів США зі сплатою по відсоткові ставці 16,5 відсотків річних. 17.07.2008 Банк здійснив видачу грошових коштів [PERSON] , які вона мала повернути до 16.07.2023. Згідно з пунктом 5 Кредитного договору, забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором є передача в іпотеку нерухомості : двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] , загальною площею - 53,1 кв.м, житловою площею - 28,6 кв.м. На виконання Закону України «Про іпотеку» та умов Кредитного договору, між Банком та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений 17.07.2008 приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенко В.В. та зареєстрований в реєстрі № 1608 (далі - Іпотечний договір), за умовами якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно житлову квартиру [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить на праві власності відповідачу. 11.02.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Позивачем був укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 616. Відповідно до зазначеного договору 17.09.2015 позивач набув всіх прав вимоги за кредитним договором № 10-67-kis-2008 від 17.07.2008, іпотечним договором, договором поруки від 17.07.2008. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона в силу ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 525, 526ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України також визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, кредитний договір № 10-67-kis-2008 від 17.07.2008, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , забезпечений нотаріально посвідченим іпотечним договором, предметом якого є квартира, що на праві власності належать відповідачу. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекокодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки), закріплене в статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку", згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Оскільки основне зобов`язання з повернення кредитних коштів (тіла кредиту та процентів за користування кредитом) не виконано, позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Частина 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Отже, реалізацію предмета іпотеки, на який звертається стягнення, слід проводити шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цьогоЗакону. Згідно з Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Послідуючими Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 08.02.2025. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону". Беручи до уваги, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. При цьому судом враховується постанова Верховного суду від 22 червня 2022 року (справа №296/7213/15, провадження N 61-10125св21), відповідно до висновків якої згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Передбачається, що у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість доводів позивача та наявність правових підстав для їх задоволення. Вирішуючи питання судових витрат у справі, понесених позивачем при зверненні до суду, суд вважає за необхідне відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України покласти їх на відповідача.

Outcome: approved