Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

позивач [PERSON] та його представник просять суд провести поділ спадкового житлового будинку та господарських споруд за [ADDRESS] відповідно до часток та та провести поділ земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222288801:01:357:0008, розташованої за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарської будівель і споруд /присадибна ділянка/ та земельна ділянка, площею 0,1300 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222288801:01:357:0007, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства згідно часток та , обґрунтовуючи позов наступним. Він та відповідачка по справі є рідними брат і сестра та являються співвласниками спадкового майна, після смерті їхньої матері [PERSON] , на частку кожний, а саме: домоволодіння за № 9 з відповідними прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 31.07.2019 року виданого державним нотаріусом Кагарлицької райдержнотконтори Київської області та земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222288801:01:357:0008, розташованої за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарської будівель і споруд /присадибна ділянка/ та земельна ділянка, площею 0,1300 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222288801:01:357:0007, розташованої за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства. Але між ним та відповідачкою склалися вкрай неприязні стосунки, її чоловік забороняє йому та його дружині користуватися належним його на праві власності вищевказаним спадковим майном. Обзиває його та дружину нецензурними словами, погрожує їм фізичною розправою. Оскільки він не може в повній мірі розпоряджатися вільно, безперешкодно та без будь яких обмежень своїм спадковим майном із-за неприязних стосунків, які виникли між його сім`єю та відповідачки, виникла необхідність здійснити поділ вищевказаного спадкового житлового будинку та земельних ділянок. Отже, житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] необхідно поділити між ним та відповідачкою та виділити у власність частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їхніх часток у праві спільної часткової власності з урахуванням поділу земельної ділянки та встановлення її частки для кожного із співвласників. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб / співвласників, належить їм на праві спільної власності /спільне майно/. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно с. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Таким чином, з моменту набуття сторонами права спільної часткової власності на житловий будинок та земельні ділянки, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майно, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дії, які б не були узгоджені усіма співвласниками. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст.367 ЦК України та ст. 88 ЗК України , поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленості між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо будь хто із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ /виділ/ спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. В зв`язку з тим, що він з відповідачкою не може спільно проживати та утримувати разом вищезазначене спадкове майно та мирним шляхом здійснити поділ його в натурі, він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернуться до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин /фактів/, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до практики розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема: відповідно до абз.1 п.6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10 1991 року /з подальшими змінами та доповненнями/, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Верховний Суд України в п.7 вищевказаної постанови ПВС роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку,яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася. Крім того, в абзаці 4 п.7 та п. 8 даної постанови Пленум ВС роз`яснив, що при поділі житлового будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі /літні кухні, сараї тощо/ є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Щодо порядку користування земельною ділянкою, такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється надається право саме на ту частину землі на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Відповідно до вимог ч. 4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю або споруд до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди, якщо інше не передбачене у договорі відчуження будівлі і споруди . Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10 1991 року /з подальшими змінами та доповненнями/, що судам підвідомчі спори, пов`язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема про виділ частки з будинку /поділ будинку/, що є спільною власністю /частковою або сумісною/. У п. 6 роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст..115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири. Отже,частка його та відповідачки у спільній часткові власності згідно свідоцтв про право за законом становлять по 1/2, тому з вищевказаного спадкового будинку може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійним виходом, тобто поділений на дві самостійні квартири із самостійними виходами та відповідно поділені і земельні ділянки. Відповідачка [PERSON] та її представник просять суд провести поділ спадкового житлового будинку та господарських споруд за [ADDRESS] відповідно до часток та , провести поділ земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222288801:01:357:0008, розташованої за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарської будівель і споруд /присадибна ділянка/ та земельна ділянка, площею 0,1300 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222288801:01:357:0007, розташованої за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства згідно часток та , відмовити в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача - [PERSON] , судових витрат, а саме судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи в повному обсязі та врахувати різницю у вартості майна, обґрунтовуючи наступним. В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває справа № 368/988/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Відповідно до частини першої статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає обставини, які визнаються відповідачем. По перше, позивачем не було здійснено досудового врегулювання спору. Позивач не звертався та не повідомляв відповідача про наміри звернутися до суду з позовною заявою про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки. Натомість, відповідач кілька разів наголошувала позивачу та його дружині, що не має наміру заперечувати проти поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки та ніяким чином не порушувала права та законні інтереси позивача. Відповідач не заперечує проти поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки. Але, враховуючи, що позивач не здійснив досудового врегулювання спору, не надав доказів, що звертався до відповідача з проханням щодо поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки та не надав доказів врегулювання даного питання мирним шляхом, відповідач заперечує щодо стягнення з [PERSON] судових витрат в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, у відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній (частковій та сумісній) власності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій\~статті 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно до\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з\~ст. 361 ЦК України\~співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 183\~ЦК України\~передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 364\~ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності за заповітом від 31.07.2019 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками по частині кожний домоволодіння [ADDRESS] , що належав спадкодавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Черніхівською сільською радою від 27.03.2003 року за № 383. Згідно свідоцтва про право власності за заповітом від 31.07.2019 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками по частині кожний земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222288801:01:357:0008, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), що належав спадкодавцю - [PERSON] на підставі Державного акта про право власності на землю ІІ-КВ № 099183, виданого 15.07.1999 року Черніхівською сільською радою. Згідно свідоцтва про право власності за заповітом від 31.07.2019 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками по частині кожний земельної ділянки, площею 0,1300 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222288801:01:357:0007, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарство, що належав спадкодавцю - [PERSON] на підставі Державного акта про право власності на землю ІІ-КВ № 099183, виданого 15.07.1999 року Черніхівською сільською радою. У\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності та встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша\~статті 316 ЦК України). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналіз зазначених вище норм права свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно із статтею 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно до статті 356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частинами першою, другою статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною третьою статті 358\~ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частиною першою статті 367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Частиною першою статті 364\~ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України\~від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15, від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються,\~а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно з частиною першою\~статті 88 ЗК України\~володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні\~статті 88 ЗК України\~при вирішенні спорів потрібно брати до уваги цю угоду. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна, зокрема земельної ділянки, в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є усталений порядок користування цим майном, розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 06 листопада 2020 року по справі було призначено судову будівельно технічну та земельно - технічну експертизу ( т. 1 а.с. 85-87). Відповідно до висновку судового експерта № 26869/21-43 від 17.05.2024 року за результатами проведеної судової будівельно технічної та земельно - технічної експертизи ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на дату оцінки становить: 668\~394,00 грн., в тому числі 217824 грн. - оціночна вартість земельних поліпшень (будинку, будівель і споруд) домоволодіння; 343006 грн. - ринкова вартість земельної ділянки - кадастровий номер 3222288801:01:357:0008 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 107564 грн. - ринкова вартість земельної ділянки - кадастровий номер 3222288801:01:357:0007 площею 0,1300 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] між співвласниками з дотриманням ідеальних часток, які належать кожній стороні: [PERSON] - 1/2 частка, та [PERSON] - 1/2 частка неможливо. Поділити житловий будинок [ADDRESS] між співвласниками, технічно можливо лише з відступом від рівності часток співвласників та при умові проведення одночасно з поділом будівельних робіт з реконструкції будинку для приведення частин будинку у відповідність до вимог пунктів 5.18, 5.19, 5.20, 5.21, 5.22, 5.23, 7.1 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення». Можливі варіанти поділу домоволодіння (будинку з господарськими будівлями і спорудами) по [ADDRESS] у частках 1/2 та 1/2 розраховані, описані в дослідницькій частині та зображені на схемах в додатку 2, аркушах 1 і 2. При першому варіанті поділу домоволодіння розмір компенсації другому співвласнику за виділені об`єкти нерухомого майна меншої вартості, ніж розмір належної йому частки, становить 3182 грн. При другому варіанті поділу домоволодіння розмір компенсації другому співвласнику за виділені об`єкти нерухомого майна меншої вартості, ніж розмір належної йому частки, становить 7373 грн. Поділити земельну ділянку кадастровий номер 3222288801:01:357:0008 площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельну ділянку 3222288801:01:357:0007 площею 0,13 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] з дотриманням розміру часток та між співвласниками, а з урахуванням розташування приміщень які виділяються співвласникам у власність, можливо. Варіанти поділу ділянок описані у дослідницькій частині та зображені на схемах додатку 3 до висновку на аркушах 1 і 2. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. У постанові Об`єднаної палати КЦС у складі Верховного Суду у від 06 листопада 2023 року, погоджуючись з висновком судів попередніх інстанцій у справі № 707/2516/18, зауважила, що під час поділу будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, на окремі частки, розглядаючи варіанти такого поділу на підставі наданих висновків відповідної технічної експертизи, суд має сукупно враховувати,

Outcome: approved