Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій, та моральної шкоди, в якому позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 417822,13 грн, моральну шкоду у сумі 30 000 грн, оплату послуг адвоката у сумі 20000,00 грн, оплату послуг спеціаліста у розмірі 2500,00 грн, сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 4703,22 грн. В обґрунтування позивачем було вказано, що за результатами розгляду адміністративного матеріалу Лозівським міськрайонним судом ухвалено Постанову по справі №629/5825/23 від 24.10.2023 року, якою [PERSON] , відповідача по справі, визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Цією постановою суду було встановлено, що 29.09.2023 року о 17-30 год. в Харківській області, м.Лозова по вул.Вишнева водій [PERSON] керував автомобілем Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Машинобудівників, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані обставини підтверджуються особистими показаннями [PERSON] у судовому засіданні, який свою вину у вчиненні правопорушення визнав, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №288193 від 29.09.2023 року, схемою місця ДТП від 29.09.2023 року, рапортом ст. інспектора-чергового ЧЧ СМ Лозівського РВІ ГУНІ в Харківській області, письмовими поясненнями [PERSON] та правопорушника [PERSON] , фототаблицею з місця ДТП. Позивач вказав, що під час вказаної ДТП постраждав автомобіль Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував він. Даний автомобіль на праві власності належить йому, [PERSON] , що підтверджується реєстраційним документом на автомобіль- свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] . Згідно звіту №226/2023 про оцінку автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , від 17.11.2023 року, складеним ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власнику становить 333 785, 80 грн. Загальна сума ремонту, згідно з ремонтною калькуляцією становить 555 487, 13 грн. [PERSON] зазначив, що від страхової компанії ним отримано 142 955, 00 грн, однак дана сума не покриває всіх витрат на ремонт та відновлення пошкодженого автомобіля. Також, позивач вказав, що [PERSON] , знаючи про пошкодження автомобіля жодного разу не запропонував допомоги, добровільно відшкодовувати не бажає. Крім цього, позивач вказав, що в зв?язку з ДТП він вимушений був користуватися послугами евакуатора, за які ним було сплачено 4300,00 грн. Також, для проведення огляду пошкодженого автомобіля спеціалістом мені довелося оплатити проїзд спеціаліста, а саме: вартість паливно-мастильних матеріалів на суму 990,00 грн. Також позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає в отриманні стресу та порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими людьми. Це пов?язано з тим, що автомобіль йому потрібен не лише для побутових справ, а й для виконання роботи. Так, [PERSON] вказав, що значний проміжок часу він не міг користуватися автомобілем, було порушено звичайний спосіб життя, що приносило великий дискомфорт для нього та згубно вплинуло на стан здоров?я. Зважаючи на вище вказане, [PERSON] був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивачем також було долучено заяву, якою уточнену ціну позову. 11.04.2024 року у справі було винесено заочне рішення, яким задоволено вимоги позивача в повному обсязі. Відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення, в якій [PERSON] просив скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.09.2024 року було скасовано заочне рішення, в частині вимоги про розгляду в порядку загального позовного провадження відмовлено та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано строк учасникам справи для подання заяв по суті. Відзив відповідачем подано не було. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Постановою у справі №629/5825/23 від 24.10.2023 року було визнано [PERSON] винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн(а.с.12). В зазначеній постанові суду було встановлено, що 29.09.2023 року о 17-30 год. в Харківській області, м.Лозова по вул. Вишнева водій [PERSON] керував автомобілем Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул.Машинобудівників, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] (а.с.11), автомобіль Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] . Так, причиною завдання позивачу матеріальної шкоди, стало порушення відповідачем правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в якій автомобіль позивача отримав пошкодження, в зв`язку з чим саме на відповідача покладається обов`язок спростувати свою вину у вказаному цивільно-правовому делікті. Відповідно до звіту №226/2023 про оцінку автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER] , від 17.11.2023 року, складеним ФОП [PERSON] (а.с.18-41), матеріальний збиток, завданий власнику становить 333 785, 80 грн. Також долучено квитанцію про оплату послуг спеціаліста на суму 2500, 00 грн(а.с.56). В заяві про перегляд заочного рішення відповідач вказав, що звіт 226/2023 є недопустимим доказом, так як звіт не містить даних про те, що автомобіль позивача був декілька разів у ДТП та він не був запрошений на огляд транспортного засобу. Перевіриши матеріали справи, твердження [PERSON] , суд приходить до висновку, що доказів на підтвердження участі автомобіля позивача в ДТП надано не було, як і жодних доказів щодо невірності розрахунку збитків, визначених оцінювачем, крім того, заява про перегляд заочного рішення не є відзивом у справі та досліджується лише для вирішення питання стосовно наявності підстав для скасування заочного рішення. Щодо твердження відповідача про те, що його не було запрошено на огляд транспортного засобу, суд дійшов висновку, що сам факт відсутності [PERSON] в акті огляду не свідчить про те, що його не було запрошено на проведення огляду, тому не можна виключати варіант того, що відповідач сам вирішив не бути присутнім на огляді транспортного засобу. Загальна сума ремонту, згідно з ремонтною калькуляцією становить 555 487, 13 грн(а.с.42-49). [PERSON] зазначив, що від страхової компанії ним отримано 142 955, 00 грн, про що свідчить копія довідки про рух коштів(а.с.15). Витрати позивача на послуги евакуатора становлять 4 300, 00 грн, що підтверджується рахунком № [NUMBER] , актом та квитанцією(а.с.13- 14, 56). На підтвердження послуг адвоката Сходовим В.А. надано розрахунок оплати послуг, а також квитанцію(а.с.17, 57). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч.2 ст.22 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов?язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з частинами 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально- правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 Цивільного кодексу України, встановлює, що власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG» № 38432/97 від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Так, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. [PERSON] в заяві про перегляд заочного рішення вказував на те, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди. Позивач в позові посилався на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в отриманні стресу та порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими людьми, оскільки автомобіль йому потрібен не лише для побутових справ, а й для виконання роботи, та значний проміжок часу він не міг користуватися автомобілем, тобто було порушено його звичайний спосіб життя, що приносило великий дискомфорт згубно вплинуло на стан його здоров?я. Дослідивши матеріали справи, вивчивши викладене сторонами, суд встановив наявність причино-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, тому вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази в їх сукупності, з урахуванням викладеного сторонами, зважаючи на відсутність відзиву відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу, 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послут); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Перевіривши матеріали справи, надані позивачем, суд вважає вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу та на оплату послуги спеціаліста є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4 703, 22 грн. Враховуючи те, що вимоги задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення, не підлягає стягненню з позивача. Зважаючи на вище викладене,

Outcome: approved