Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

У вересні 2024 року представниця заявниці [PERSON] адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд встановити факт належності [PERSON] , диплому серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] 06 травня 1994 року про закінчення Новоайдарського професійно-технічного училища №121 за професією «кравець». Свої вимоги мотивувала тим, що заявниця з метою призначення пенсії звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Під час проведення розрахунку стажу для обчислення розміру пенсії, встановлено, що у дипломі заявниці запис по батькові не відповідає запису у інших правовстановлюючих документах, у зв`язку з чим до страхового стажу неможливо зарахувати періоди навчання з 01 вересня 1991 року по 05 травня 1994 року. Встановлення вказаного факту необхідно заявниці для реалізації її права на отримання пенсії у відповідному розмірі. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2024 року було відкрито провадження у даній справі за правилами окремого провадження та призначено дату судового засідання. Представниця заявниці в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та відсутності заявниці, заявлені вимоги підтримала. Представниця заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив, згідно якого просила розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи та просить суд відмовити у задоволенні заяви. Так, на їх думку, у вказаному випадку присутній спір про право, оскільки встановлення факту заявниці треба для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України, а отже пов`язано з вирішенням спору про право, а саме права на пенсію. А тому є підстави для залишення заяви без розгляду. Суд, враховуючи процесуальну позицію представниці заявниці, представниці заінтересованої особи, викладених у заявах та відзиві, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В силу вимог п.6 ч.1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до вимог ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого «Успенским поссоветом Лутугинского района Ворошиловградськой обл.» 01 липня 1975 року, заповненого російською мовою, « [PERSON] » народилася [INFO] в Успенці Лутугинського району Ворошиловградської області Української РСР, про зроблено відповідний актовий запис про народження № 98. Батьком заявниці записаний « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 січня 1994 року, заповненого російською мовою, « [PERSON] » народилася [INFO] у м. Успенка Луганського району Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис про народження № 98. Батьком заявниці записаний « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 08 серпня 2024 року Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 04 листопада 1995 року, про що складено відповідний актовий запис № 73. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . 15 лютого 2021 заявниці було видано паспорт громадянина України № [NUMBER] , орган що видав паспорт - 6123, згідно якого заявниця записана як [PERSON] , дата народження [INFO] . Вказані прізвище, ім`я, по батькові та дата народження заявниці також зазначені у витязі з реєстру територіальної громади від 22 січня 2024 року. Згідно копії диплома кваліфікованого робітника серії [NUMBER] , вказано, що цей диплом видано [PERSON] , в тому що вона 01 вересня 1991 року вступила до Новоайдарського професійно-технічного училища №121 і 05 травня 1994 року закінчила повний курс названого училища за професією кравець з отриманням повної загальної середньої освіти. Рішенням державної кваліфікаційної комісії від 05 травня 1994 року присвоєно кваліфікацію кравець четвертого розряду. Диплом видано 06 травня 1994 року. Реєстраційний №777. Згідно копії додатку до диплому «Підсумкові оцінки успішності» прізвище ім`я та по батькові особи якій видано вказаний додаток зазначено: « [PERSON] » Згідно рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області, від 23 серпня 2024 року №192350009322, [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та вказано про не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1991 року по 05 травня 1994 року, оскільки у дипломі № [NUMBER] від 05 травня 1994 року були виявлені розбіжності написання по батькові заявниці, з паспортними даними. Відповідно листа ВСУ від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт, про вставлення якого просить заявник, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для отримання пенсії у розмірі, відповідно до трудового стажу та періоду навчання, частина якого не зарахована, у зв`язку із певними технічними описками, а саме невірно записаним прізвищем та по батькові заявниці. Відповідно до п.8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі диплому, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на перерахунок пенсії. Як вбачається з матеріалів справи, підставою звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, слугувало рішення ГУ ПФУ у Миколаївській області про відмову у перерахунку пенсії, у зв`язку із розбіжностями у написанні по батькові заявниці у дипломі, та її анкетних даних у паспорті громадянина України. Тобто, заявниця не може нести відповідальність за ці недоліки, оскільки диплом про освіту, заповнялися відповідними особами, за дії яких заявниця відповідати не може. Аналіз поданих доказів, у сукупності з тим, що оригінали всіх документів, виданих компетентними органами знаходяться у заявниці, наявність яких сама по собі, свідчить про належність їй вказаних документів, тому у суду є всі підстави для встановлення юридичного факту, на якому наполягає заявник. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у дипломі про її освіту і невірність написання її прізвища та по батькові не може бути підставою для позбавлення заявника її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії. Щодо доводів представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про наявність спору про право слід зазначити, що такий спір відсутній, оскільки у даній цивільній справі встановлюється лише факт належності особі документу про освіту, в якому неправильно записане прізвище заявниці. На думку суду, розбіжність в документах щодо написання імені (по батькові) не є спором про право та усувається при розгляді справи в порядку окремого, а не позовного провадження. Заявник у своїх вимогах не ставить питання щодо підтвердження отримання нею освіти чи визначення їй розміру пенсії, а лише просить визнати належність їй документу, а саме диплому про освіту, у якому є певні описки та неточності. Положеннями ст.ст.80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою, факт належності правовстановлюючого документу заявниці підтверджено належними та допустимими доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved