Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] ,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором №\~б/н\~від 27.09.2017\~року у\~розмірі 78833,83\~грн.,\~ витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 7100 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27.09.2017 року між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору від 27.09.2017 року [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 20.09.2021 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 78833,83 грн. 13.08.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування пояснень представник відповідача посилається на те, що позивачем не надано доказів відступлення прав вимоги за договором факторингу, а саме факту передачі повного реєстру боржників згідно акту приймання -передачі, додатків №№ 1-6 договору факторингу. Відповідач не має власного примірника оригіналу кредитного договору з додатками, не підписував електронним цифровим підписом і не отримував примірника оригіналу договору, підписаного первісним кредитором. Як вбачається з паспорту споживчого кредиту, строк дії договору складає 12 місяців, а тому відповідно, кінцевий термін повернення кредиту 27.09.2018 року. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, однак позивачем нараховано заборгованість з 27.01.2018 року по 20.09.2021 року, тобто поза межами строку дії картки. Матеріали справи не містять доказів про направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості, тобто позивач жодного разу не намагався врегулювати спір в досудовому порядку. З огляду на категорію та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, пред`явлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є несправедливою та неспірмірною. Крім того, на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вона додатково зазначає, що позивачем не надано доказів перевипуску картки, строк дії виданої [PERSON] картки закінчився 27.09.2020 року, однак проценти банком нараховувались до 20.09.2021 року. Також вказує на те, що згідно з розрахунком заборгованості за період з 27.01.2018 року по 20.09.2021 року позивачем нараховано та за рахунок коштів відповідача стягнуто комісію у розмірі 18465,51грн. Однак, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту комісії та платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Банком не зазначено, за які саме послуги, що надаються позичальнику, сплачується комісія. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 27.09.2017 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 35,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідно до п. ІІ угоди для клієнта випущена міжнародна платіжна карта МС DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 27.09.2017 року по 08.04.2024 року. Відповідно до виписки по кредитному рахунку [PERSON] користувався кредитними коштами з 25.01.2018 року до 27.08.2020 року. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК "Еліт\~Фінанс"\~ укладено договір факторингу № 3, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК "Еліт\~Фінанс"\~ за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "Еліт\~Фінанс"\~ прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, зокрема за кредитним договором від 27.09.2017 року, укладеним з [PERSON] . Згідно п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом заборгованість [PERSON] станом на 20.12.2021 року становить 78833,83 грн. Крім того, з розрахунку вбачається, що протягом дії кредитного договору банком нараховувалась комісія, в рахунок сплати комісії банком зараховано сплачені [PERSON] кошти на загальну суму 18465,51грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «ФК "Еліт Фінанс" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22) зазначив, що встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суди попередніх інстанцій не врахували, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи судом встановлено, що 27.09.2017 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, що підтверджується підписом позичальника на оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та паспорті споживчого кредиту, з огляду на що посилання представника відповідача про відсутність у відповідача примірника договору та непідписання ним договору кредиту є необґрунтованими. Відповідно до паспорту споживчого кредиту строк кредитування визначено 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання умов договору. При цьому, відповідно до п. ІІ угоди для клієнта випущена міжнародна платіжна карта МС DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] протягом строку дії картки, тобто до 27.09.2020 року, користувався кредитними коштами, а тому суд дійшов висновку про те, що погоджений сторонами строк кредитування по договору від 27.09.2017 року складає саме три роки. Посилання відповідача на припинення строку кредитування 27.09.2018 року є необґрунтованими, оскільки строк дії договору та строк кредитування є різними правовими категоріями. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено, що у відповідності до умов кредитного договору від 27.09.2017 року [PERSON] отримував кредитні кошти, користувався ними та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення протягом строку дії картки, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано позивачем. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки за період строку кредитування [PERSON] отримано кредитні кошти на загальну суму 404790,91грн., на погашення кредиту позичальником за вказаний період внесено грошові кошти на загальну суму 395405,50грн. За користування кредитними коштами за період строку кредитування з 27.09.2017 року по 27.09.2020 року банком нараховано проценти на загальну суму 28696,38грн. Оскільки строк термін кредитування закінчився 27.09.2020 року, суд зазначає, що з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування банком процентів за користування кредитом за період з 28.09.2020 року по 20.09.2021 року є безпідставним, а тому відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині. При цьому, взяті на себе зобов`язання за договором від 27.09.2017 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними за період з 27.09.2017 року по 27.09.2020 року у повному обсязі не сплатив. При цьому, з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за кредитною карткою [PERSON] вбачається, що протягом користування кредитними коштами банком нараховано позичальнику щомісячну комісію на загальну суму 18465,51 грн., вказана комісія погашена за рахунок сплачених позичальником коштів. Однак, в кредитному договорі від 27.09.2017 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), сторонами кредитного договору не погоджувався розмір та періодичність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд прийшов до висновку, що банком неправомірно нараховано позичальнику комісію на загальну суму 18465,51 грн. та стягнуто вказану суму за рахунок внесених позичальником коштів. З огляду\~на викладене,\~стягненню з\~ [PERSON] \~на користь\~ТОВ "ФК\~"Еліт\~Фінанс"\~підлягає заборгованість\~за кредитним\~договором в\~розмірі 38081,79 грн. (404790,91грн. знято коштів+28696,38грн. проценти - 395405,50грн.внесено коштів=38081,79грн.). Посилання представника відповідача на відсутність доказів відступлення прав вимоги за договором факторингу спростовуються доданими до позовної заяви копіями \~договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року, укладеному між AT «Альфа Банк» та TOB «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», на підставі якого TOB «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 27.09.2017 року, укладеним між AT «Альфа Банк» та відповідачем; додатку 1.1 до договору Факторингу №3 від 20 вересня 2021 року, платіжного доручення №559 від 20.09.2021 року та акту приймання - передачі реєстру боржників від 20.09.2021 року. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" сплачено 3028 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 2575 від 27.05.2024 року. Приймаючи до уваги, що частка задоволених позовних вимог складає 48,31%, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1462,72 грн. (3028грн.*48,31/100). Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «ФК "Еліт Фінанс» витрат на правничу допомогу у розмірі 7100 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: Договір про надання правничої допомоги № 05-10/23 від 05.10.2023, укладений між ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" та адвокатом Макєєвим В.М., акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 року та платіжна інструкція № 1132 від 07.03.2024 про оплату ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" адвокату Макєєву В.М. 7100 грн. згідно договору № 05-10/23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023 року. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial