Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.09.2022 року і від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що ще до розірвання шлюбу вона звернулась до суду та судовим наказом з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина. Зазначає, що відповідач зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого влаштовував скандали, погрожував їй фізичною розправою в присутності малолітнього сина, за що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Крім того, відповідач протягом 2023 року взагалі не бачився із дитиною, жодним чином не цікавився життям свого сина, а у 2024 році поцікавився у неї, який садок відвідує син [PERSON] , після чого із малою періодичністю, але з ознаками алкогольного сп`яніння почав приходити до дитини в садок під час денних прогулянок дітей. Також вказує, що відповідач з червня 2023 року по травень 2024 року не сплачував аліменти на утримання дитини, внаслідок чого станом на червень 2024 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39741,25 грн. Вважає, що свідоме та тривале нехтування своїми батьківськими обов`язками та небажання займатися вихованням дитини, навіть бачитися із дитиною та якісно проводити з дитиною час є цілком свідомим вибором відповідача, однак така бездіяльність батька дитини суперечить її інтересам та приносить шкоду дитині. Неодноразове вчинення насильства над матір`ю дитини при самій малолітній дитині також дуже шкодить у психологічному плані розвитку дитини, що у майбутньому може мати куди гірші наслідки ніж просто пережитий стрес у ранньому дитячому віці. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, вказавши, що останній цікавиться розвитком дитини та намагається брати участь у його вихованні та утриманні. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 6). При цьому, як слідує із постанов Луцького міськрайонного суду Волинської області, відповідач [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї (а.с. 10-25). Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, у [PERSON] станом на 27.05.2024 року наявна заборгованість в розмірі 2738,16 грн. (а.с. 8-9), яка до цього була значно більша і лише після звернення до суду була погашена Орган опіки і піклування виконавчого комітету Луцької міської ради у поданому висновку №240 від 09.09.2024 року вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. ). Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини не виконує, систематично вчиняв домашнє насильство в сім`ї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, яке відбувалось в присутності дитини, а тому вважає, що позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього сина є доцільним та в його інтересах. При цьому, суд не враховує доводи відповідача та його представника про зміни в поведінці і ставленні батька до дитини, оскільки вони носять періодичних характер, відбулися лише після звернення позивача до суду про позбавлення батьківських прав і суд не розцінює їх як реальні наміри відповідача стосовно змін у ставленні до дитини і не спрямовані на належне виконання батьківських обов`язків. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корись позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 164, 165 СК України, ст.18 Конвенції про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved