Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої кошти за договором від 16.06.2021 року в розмірі 146 770,00 грн та судові витрати. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з серпня 2008 року по 2021 рік проживав однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Під час спільного проживання у них народились діти: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідачка весь цей час перебувала у тяжкому матеріальному становищі, власного житла вона не мала, збережень на купівлю житла також. Згодом [PERSON] виявила бажання придбати двокімнатну квартиру, на яку попросила кошти у позивача. [PERSON] погодився надати кошти в розмірі 3 000 доларів США на купівлю квартири на відповідних умовах, про що 16.06.2021 року уклали договір, згідно якого: - [PERSON] не претендує на виплату аліментів на утримання сина [PERSON] протягом двох років після укладення договору; - в придбаній квартирі повинні проживати їх діти без будь-яких інших чоловіків; - [PERSON] повинна доглядати за позивачем, прати його речі, прибирати у його помешканні двічі на тиждень. Крім того, відповідачка після укладення договору брала ще 800 доларів у позивача. Однак, отримавши обумовлену договором суму, відповідачка порушила умови договору та ігнорує неодноразові звернення позивача щодо належного виконання вказаних умов договору. Тому позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, вказані в позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачка до їхнього знайомства перебувала у тяжкому матеріальному становищі, за час спільного проживання ніде не працювала, весь час знаходилась у декретній відпустці, заощаджень не мала, власного житла також, повністю перебувала на його утриманні. Старший син записаний на нього, а дві доньки ні. Коли сторони вирішили розійтись, позивач надав відповідачці деякі меблі і побутову техніку, готовий був допомагати дітям всім необхідним, і хоча вони роз`їхались, але підтримували добрі відносини. Однак останнім часом відповідачка стала поводити себе дивно, дітей почала налаштовувати проти нього, щоб ті з ним не спілкувались, а коли вже порушила умови договору, був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Відповідач про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі і через розміщення оголошення на сайті Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, але в судове засідання не з`явилась, про причину своєї неявки суд не повідомила, клопотань, про розгляд справи у її відсутності не надала. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до такого висновку: З письмового договору, укладеного 16 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] надає [PERSON] 3000 доларів США на придбання квартири, а відповідачка зобов`язується: - не претендувати на виплату аліментів на утримання сина [PERSON] протягом двох років після укладення договору; -в придбаній квартирі повинні проживати їх діти без будь-яких чоловіків. -доглядати за позивачем, прати його речі, та прибирати у його помешканні двічі на тиждень; - [PERSON] не може навмисно обвинувачувати [PERSON] в будь-яких видах насильства, в тому числі і сексуального. (а.с.6) Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.7) Відповідно до судового наказу, виданого Гадяцьким районним судом Полтавської області від 30 березня 2023 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, і до повноліття дитини. (а.с.8) З листа начальника Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області від 28.03.2023 за № А-Б/1846/72/01-2023 вбачається, що [PERSON] звертався до Шосткинського РУП по факту викрадення у нього 700 доларів [PERSON] (а.с.10) Відповідно до ст. ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 4 вказаної статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Приписами ч.1 ст.190 СК України визначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків ,хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. При цьому, частино 2 вказаної статті визначено, що набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. З дослідженого в судовому засіданні договору, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що він стосується безпосередньо сплати аліментів на дитину, однак, при цьому не було дотримано вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а отже в силу положень ст. 220 ЦК України вказаний договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. (ст. 271 ЦК України) Згідно ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.1,2 ст. 301 ЦК України фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Таким чином умова договору про проживання відповідачки у придбаній квартирі без будь-яких чоловіків безпосередньо є порушенням права особи на особисте життя та порушенням конституційної заборони на втручання в нього. А отже в силу приписів ст. 228 ЦК України вказаний договір є нікчемним. Щодо посилань позивача на заволодіння відповідачкою його коштами в сумі 700 доларів США та отримання від нього 100 доларів США - вказані твердження не підтверджені належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні заявлених вимог за приписами ст.141ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed