Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі Довіреності від 21.07.2023 (строк дії до 31.12.2024) через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за електронним договором про відкриття кредитної лінії № 0793-3103 від 09.09.2021, яка виникла станом на 19.10.2023у сумі 27\~850,00 гривень, з яких: 5\~000,00 гривень прострочена заборгованість за кредитом, 22\~850,00 гривень прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам,. Позов обґрунтовано тим, що 09.09.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №0793-3103, відповідно до якого Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А364, для підписання Кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 5 000,00 грн.; строк кредитування (строк на який надається кредит) - 300 днів; заявлений строк кредитування (строк, протягом якого може бути використано право користування кредитом за Пільговою та/або Заниженою процентною ставкою) - 14 днів; знижена % ставка - 2,0 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % на день. Позивачем умови кредитного договору виконані у повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 19.10.2023 виникла заборгованість по сплаті кредиту у сумі 27\~850,00 гривень, яку позивач просить стягнути разом із сплаченим судовим збором у сумі 2\~147,20 гривень. Ухвалою суду від 30.11.2023 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 13.12.2023 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» [PERSON] , який діє в інтересах відповідача [PERSON] на підставі довіреності від 12.12.2023, сформованої в системі «Електронний суд», подано відзив на позов та клопотання про витребування доказів. У відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що 1) в матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтвердили факт перерахування кредитних коштів саме на картковий рахунок, що належить відповідачу, і саме в такій сумі, як зазначає позивач; 2) наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, бо він не є первинним документом а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову; 3) позивачем незаконно нараховано відсотки за підвищеною ставкою 3,0% - замість 2,0% в день по договору; 4) строк дії Договору повинен складати 14 днів, а проценти за користування кредитом відповідно 1400 грн. (за умови доведення позивачем суми тіла кредиту в розмірі 5000 грн.; 5) з пояснень позивача Відповідач частково здійснював оплату на загальну суму 6050,0 грн шляхом здійснення платежів: 22.09.2021 на суму 1400 грн., 07.10.2021 на суму 1550 грн.22.10.2021 на суму 1550 грн., 06.11.2021 на суму 1550 грн., а тому враховуючи недоведеність суми тіла кредиту, відповідач вважає виконаними свої зобов`язання перед позивачем; 6) умови договору щодо встановлення сторонами відсотків в розмірі 1139966% на рік, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка в понад двадцять разів перевищує розмір виданої суми позики, у разі прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором. У разі формування електронного доручення за допомогою підсистеми «Електронний суд» від особи не потрібно вимагати додаткового надання паперового примірника такої довіреності або іншого документа, що посвідчує повноваження представника (Постанови ВС від 08.09.2021 у справі № 486/259/21 (61-9466св21), від 25.01.2023 у справі № 235/8501/21 (провадження № 61-11615св22). 15.12.2023 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» [PERSON] подано клопотання про витребування оригіналу Договору відкриття електронної лінії №0793-3103 від 09.09.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». 12.01.2024 на електронну адресу суду представником позивача [PERSON] , який діє на підставі Довіреності №5 від 22.12.2023 (строк дії до 31.12.2024) подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою суду від 22.02.2024, у позивача витребувано: 1) виписку по особовому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] ; 2) підтвердження того, що картка № [NUMBER] відкрита саме на ім`я [PERSON] (надати повний номер карти), докази того, що відповідач самостійно надав номер відповідної карти для перерахунку на неї грошових коштів; 3) для огляду в суді оригінал електронного Договору відкриття кредитної лінії №0793-3103 від 09.09.2021. 22.03.2024 представник позивача Полякова І.Ю., яка діє на підставі Довіреності від 05.03.2024, сформованої в системі «Електронний суд» через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подала клопотання про долучення доказів по справі, а також витребування в порядку ст.62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». У клопотаннях просила долучити до справи докази, витребувані ухвалою суду від 22.02.2024, а також витребувати у АТ «ТАСКОМБАНК» інформацію щодо власника банківської картки № [NUMBER] , на яку 09.09.2021 було перераховано кредитні кошти за Кредитним договором №0793-3103 від 09.09.2021 в сумі 5 000,00 грн. (ID транзакції: 989129893 ), а саме: Прізвище, ім`я, по-батькові; РНОКПП; Адреса реєстрації. 25.03.2024 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» [PERSON] подано заперечення на клопотання про долучення доказів та про витребування доказів, які обґрунтовані тим, що позивач повинен був подати всі наявні в нього докази ще під час звернення з в казаним позовом до суду. Крім того, позивачем не надано доказів самостійного звернення до банку з запитом на витребувану інформацію, а також те, що Банк відмовив в її наданні. Ухвалою суду від 22.04.2024 клопотання представника позивача задоволено, у АТ «ТАСКОМБАНК» витребувано докази. Витребувані докази надійшли до суду 25.06.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі, не надав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а представник позивача не заперечує проти розгляду справи, суд приходить до висновку про прийняття рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено\~та підтверджується\~матеріалами справи, що 09.09.02021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №0793-3103, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А364. Вказаний одноразовий ідентифікатор також було застосовано позичальником при підписанні Правил відкриття кредитної лінії. Обґрунтовуючи свої вимоги до відповідача, позивачем також було надано Паспорт споживчого кредиту. Проте вказаний документ не містить ані особистого, ані електронного підпису позичальника, у зв`язку з чим, враховуючи позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові, суд не приймає вказаний доказ як належний та який би підтверджував обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту не є складовою єдиного договору. (п.7.1.) Відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії №0793-3103 від 09.09.2021, [PERSON] отримав кредитний ліміт у сумі 5\~000,00 грн. (п.1.1.) строком на 300 днів (п. 7.6.) зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 3,0 % (Стандартна ставка) від непогашеної суми Кредиту за кожен день користування Кредитом та можливістю скористатися правом отримання зниженої процентної у розмірі 2,0% (Знижена ставка) від непогашеної суми Кредиту за кожен користування кредитом. (п.2.4.) Заявлений строк користування кредитом (тобто обраний Позичальником в момент укладення цього договору строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за Пільговою та/або зниженою процентною ставкою) складає 14 днів. (п.2.5.) Тип процентної ставки за користування кредитом фіксована (п.2.3.), реальна річна процентна ставка 1\~139\~966% (п.2.7.). Відповідно до п. 2.8. Договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладання Договору склала 50\~000,00 грн. та включає в себе: суму кредиту 5\~000,00 грн. та проценти за користування - 45\~000,00 грн. (п.2.8.) Відповідно до умов п.3.1. Договору, Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю отриманий кредит, проценти за користування та нараховану неустойку (якщо така буде) не пізніше, ніж останній календарний день Строку кредитування, вказаний у п. 7.6. Договору шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах відкриття кредитної лінії. Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий Кредит, тобто до закінчення Строку кредитування у будь-який момент. У такому випадку Позичальник сплачує проценти за фактичний строк користування Кредитом за ставкою визначеною умовами даного Договору, тобто за строк з моменту отримання Кредиту до моменту повернення Кредиту Кредитодаацю шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодааця у порядку, визначеному у Правилах. При цьому, якщо Позичальник достроково поверне частину Кредиту, зобов`язання Позичальника підлягають відповідному коригуванню. (п.3.2.) Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за кожен календарний день користування Кредитом за ставкою, визначеною у п. 2.4. цього Договору. Проценти нараховуються на неповернену суму Кредиту за кожен календарний день користування Кредитом у Строк кредитування.(п.3.3.) Протягом Заявленого строку користування Кредитом Позичальник може скористатися правом користування Кредитом за Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою у відповідності до Правил. Зокрема, відповідно до цього Договору Позичальник може скористатися правом користування Кредитом за Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою таким чином: Знижена процентна ставка у розмірі 24 в день на 14(чотирнадцять) дні (-ів) з дати видачі Кредиту, включаючи день видачі Кредиту. При цьому, якщо даним пунктом передбачено право користування Кредитом у Заявлений строк виключно за Пільговою ставкою, Позичальник може скористатися цим правом за умови сплати процентів за користування Кредитом у останній календарний день Заявленого строку, у разі невикористання права користування Кредитом за Пільговою ставкою, користування Кредитом здійснюється за Стандартною ставкою, як визначено абз.2 п.3.6. цього Договору.(п.3.4.) Позичальник та Кредитодавець дійшли згоди, що обов`язок здійснити першу сплату процентів за користування Кредитом протягом Заявленого строку виникав у Позичальника в останній календарний день Заявленого строку. В подальшому Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування Кредитом на 14 календарний день після закінчення Заявленого строку та кожен наступний 14 календарний день користування Кредитом (далі - День сплати процентів). Розмір процентів за користування Кредитом належний до сплати на відповідний День сплати процентів, зазначається у Особистому кабінеті Позичальника.(п.3.5.) Сума процентів до сплати в останній календарний день Заявленого строку у разі використання Позичальником права користування за Пільговою та/або Зниженою процентною ставкою, складає: 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. У разі користування Позичальником Кредитом у Заявлений строк, за Стандартною процентною ставкою: сума процентів до сплати 2 100 (дві тисячі сто) грн.(п.3.6.) Якщо Позичальник сплачує Проценти за користування Кредитом протягом Заявленого строку в останній календарний день Заявленого строку, то такі Проценти нараховуються на неповернену суму Кредиту за ставкою, вказаною у п. 3.4. цього Договору. В подальшому якщо Позичальник, як Сумлінний позичальник, сплачує проценти за користування Кредитом не пізніше ніж кожний черговий День сплати процентів, то проценти нараховуються на неповернену суму Кредиту за Зниженою ставкою, зазначеною у п. 2.4. цього Договору. Занижена процентна ставка надається Кредитодавцем виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням Позичальника, з метою сумлінного користування Кредитом.(п.3.7.) Якщо Позичальник не скористається правом користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою при виконанні умов, передбачених п.3.7. цього Договору, то сплата Процентів за користування Кредитом після останнього календарного дня Заявленого строку та/або після відповідного Дня сплати процентів здійснюється за Стандартною ставкою (п.3.8.) Позичальник має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним Кредиту, про що зобов`язаний повідомити Кредитодавця у письмовій формі до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів. В такому випадку Позичальник зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів з дати падання письмового повідомлення про відмові від кредитного договору повернути Кредитодавцю Кредит , одержаний згідно Договору та сплатити проценти за період з дня одержання кредиту до дня його повернення, за ставкою, яка діяла під час фактичного користування кредитом.(п.4.1.) У разі несплати Позичальником процентів за користування Кредитом протягом 30 днів після останнього календарного дня Заявленого строку або певного чергового Дня сплати процентів, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення Кредиту до закінчення Строку кредитування, визначеного п. 7.6. даного Договору, в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування Кредитом за Стандартною ставкою згідно ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». (п.5.4.) Цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі Істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця (https://creditkasa.ua). повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.(п.7.1.) Позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця Інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creditkasa.ua, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. (п.п.7.2.1.) Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту Позичальнику (далі Строк кредитування). Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. (п.7.6.) Невід`ємними додатками до Договору є (1) Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), (2) Паспорт споживчого кредиту, (3) Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором відповідно до Методики НБУ. (а.с.30) На підтвердження укладання Договору про відкриття кредитної лінії №0793-3103 від 09.09.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем, представником позивача надано електронний доказ в паперовій формі (Договір від 09.09.2021), підписаний одноразовим ідентифікатором А364, що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір, а також Правила надання відкриття кредитної лінії, затверджених Наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №181-П від 02.08.2021 (а.с.27-37). Стороною позивача у позові наведено покрокове підтвердження процедури Договору про відкриття кредитної лінії №0793-3103 від 09.09.2021 з [PERSON] (а.с. 113-115). Укладання у такий спосіб кредитного договору між позивачем та відповідачем відбулося за допомогою веб-сайту https://creditkasa.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і як у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» https://creditkasa.ua у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо Договору про відкриття кредитної лінії та порядку його укладення, а саме, документи: Договір, Правила; Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Для безпосереднього оформлення кредиту, до підписання договору, відповідач в ITC обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом Договору про відкриття кредитної лінії, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 5\~000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . (а.с.46) З пояснень представника позивача, не спростованих відповідачем та його представником, перерахування відповідачу кредитних коштів здійснювалося через ТОВ «ФК «Контрактовий дім», що обумовлено наявністю укладеного між останнім та позивачем 10.06.2020 Договору №02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів, у відповідності до умов якого (п1.1.) ТОВ «ФК «Контрактовий дім» надає Позивачу послуги з переказу коштів (платежів). За цим Договором ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» доручило ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за відповідну плату здійснювати перекази коштів (Платежів) з використанням Реєстру виплат на користь Отримувачів (Отримувач - Фізична особа-резидент України), якій ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за посередництвом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» переказується Платіж, відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send) відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send, для забезпечення проведення операцій з надання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредитів Отримувачам. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу, представником позивача до позовної заяви було долучено Довідку про перерахування суми за кредитом №0793-3103 від 09.09.2021. Крім того, у листі ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №3381 від 20.10.2023 зазначило, стосовно кредитного договору №0793-3103 від 09.09.2021: ID платежу 989129893: Сума - 5\~000,00; Валюта UAH. (а.с. 46) \~ \~ \~ \~ Крім того, факт отримання відповідачем від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» грошових коштів у сумі 5\~000,00 грн. на картку, відкриту на його ім`я в АТ «ТАСКОМБАНК» підтверджується відповідною довідкою Банка (а.с. 168). З огляду на вказане, твердження представника відповідача про те, що відповідачем не було отримано відповідної суми на кредитну картку повністю спростовується матеріалами справи. Відповідно до ч.1, 2ст 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України, визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). В силу положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підписавши 09.09.2021 Договір про відкриття кредитної лінії №0793-3103, [PERSON] взяв на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит та проценти за користування кредитом в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Зазначений Кредитний договір: як вбачається із його змісту, разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. У відповідності до норм ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У відповідності до ч.1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за Кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою. Згідно довідки про укладення Договору про відкриття кредитної лінії №0793-3103 від 09.09.2021, сума заборгованості відповідача перед Товариством станом на 19.10.2023 складає 27\~850,00 гривень, з яких: кредит - 5\~000,00 грн., проценти за користування кредитом - 22\~850,00 грн. (а.с.15-26). З вказаного розрахунку вбачається, що сума відсотків, що підлягають стягненню за Договором починаючи з 05.07.2022 не збільшувалася, що повністю відповідає положенням п.7.6. Договору (строк кредитування 300 календарних днів). (а.с.19) та відповідає вимогам правової позиції, висловленої у постановах Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/128, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В даному випадку, позивачем не було заявлено вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України. Щодо укладання договору в електронній формі суд вважає за необхідне послатись висновки постанови Верховного Суду від 12.12.2021 (справа № 524/5556/19), відповідно до яких «будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.» Щодо необхідності витребування від позивача оригіналу кредитного договору, суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 12.06.2023 (справа № 263/3470/20), відповідно до якої «суд вважає, що відсутні підстави для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу. З огляду на це, безпідставними є доводи відповідача, що суд не звернув уваги на те, що у матеріалах справи немає даних про те, що позивача було належним чином ідентифіковано при реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, отже, відсутні докази підписання ним кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки судом встановлено, що оспорюваний Договір про відкриття кредитної лінії підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг бути укладений». Так, в матеріалах справи є роздруківки загальних умов Договору про відкриття кредитної лінії №0793-3103 від 09.09.2021 Правил відкриття кредитної лінії, тобто інформації, яка надається споживачу до укладання відповідного договору. Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не виникло сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що до моменту перерахування на картковий рахунок відповідача грошових коштів у сумі 5\~000,00 грн, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи представника відповідача у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач також їх не надав, що відповідно до статей 12, 81ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Отже, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить комбінацію цифр або букв та цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19)). За змістом положень ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Не заперечуючи по суті факт укладення кредитного договору в електронній формі, відповідач стверджує про несправедливість умов договору щодо встановлення відсотків у розмірі 1\~139\~966% на рік (ЗУ «Про захист прав споживачів» і ЗУ «Про споживче кредитування»), наполягаючи, що вказаний в цій частині Договір необхідно визнати недійсним. Разом з тим, згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З наданих суду письмових доказів вбачається, що з умовами кредитування, у тому числі щодо нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 2% в день (знижена процентна ставка), 3% в день (стандартна процентна ставка), [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується його електронним підписом у Договорі про відкриття кредитної лінії№0793-3103 від 09.09.2021. Згідно з пунктом 3.1. договору про відкриття кредитної лінії № 0793-3103 від 09.09.2021 позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий Кредит, проценти за користування кредитом та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо така буде) не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 2.8. цього договору шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), що затверджені кредитодавцем та діють на дату цього договору (далі - Правила). Відповідно до пункту 3.3. договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за кожен календарний день користування кредитом за ставкою, визначеною у п. 2.6. цього договору. проценти нараховуються на неповернену суму кредиту за кожен календарний день користування кредитом у строк кредитування. Пунктом 3.4. договору визначено, що протягом заявленого строку користування кредитом позичальник може скористатися правом користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою у відповідності до правил. Зокрема, відповідно до цього договору позичальник може скористатися правом користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою таким чином: Знижена процентна ставка у розмірі 2% в день на 14 (чотирнадцять) дні (-ів) з дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту. При цьому, якщо даним пунктом передбачено право користування кредитом у заявлений строк виключно за пільговою ставкою, позичальник може скористатися цим правом за умови сплати процентів за користування кредитом у останній календарний день заявленого строку, у разі невикористання права користування кредитом за пільговою ставкою (не сплати процентів), користування кредитом здійснюється за стандартною ставкою, як визначено абз.2 п.3.6. цього договору з дати видачі кредиту. Крім того, у відзиві зазначено, що: 1) «Відповідач, вважає що строк дії Договору повинен складати 14 днів, а проценти за користування кредитом відповідно 1400 грн. (за умови доведення позивачем суми тіла кредиту в розмірі 5000 грн)»; 2) «позивач вказує, що Відповідач частково здійснював оплату шляхом здійснення платежів, а саме: 22.09.2021 на суму 1400 грн.; 07.10.2021 на суму 1550 грн.; 22.10.2021 на суму 1550 грн.; 06.11.2021 на суму 1550 грн. Отже, Відповідачем всього було зроблено 4 перекази на загальну суму 6050 грн. Враховуючи недоведеність суми тіла кредиту, відповідач вважає виконаними свої зобов`язання перед Позивачем». Вказане твердження представника відповідача дає суду підстави вважати, що відповідачем фактично визнається необхідність сплати відсотків (за пільговою ставкою 2,0% річних) за користування кредитом протягом перших 14-ти днів, і категорично заперечується стягнення з нього заборгованості по відсоткам за користування кредитом поза пільгового строку, а саме у розмірі 3,0% річних. Проте, підписуючи умови Договору про відкриття кредитної лінії від 09.09.2021, відповідачем не було надано зауважень на вказаний пункт договору, а крім того він як Позичальник не скористався своїм правом, передбаченим у п.4.1 Договору, відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним Кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) викладені наступні висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах. «109.Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. 110.Приписи частин другої та третьої ст.6 ст.627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. 111.Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17. 112.У ч.3 ст.6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону. 113.Устатті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. 114.Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Отже, з огляду на наведені висновки суд має дослідити зміст кредитного договору, здійснити його тлумачення і встановити правову природу процентів, що нараховані позивачем. Згідно умов Договору про відкриття кредитної лінії від 09.09.2021, кредит видається строком на 300 календарних днів, тобто з 09.09.2021 по 05.07.2022 (п.7.6). У межах визначеного сторонами строку кредитування узгоджені окремі періоди: заявлений строк користування кредитом - перші 14 днів з дня отримання кредиту, упродовж яких боржник сплачує проценти у розмірі 2,0% річних від суми неповернутого кредиту. У разі неповернення кредиту у вказаний період, боржник сплачує протягом усього строку кредитування (до 300-того дня включно) проценти за стандартною ставкою 3% (п.2.4., 2.5, 3.2-3.4, 3.6-3.8) Пунктами 2.7. та 2.8. Договору визначена реальна процентна ставка за весь період кредитування і орієнтовна вартість кредиту. Наведені умови договору є чіткими і зрозумілими та не дають підстав вважати, що сплата процентів після закінчення першого пільгового періоду (14 днів) до кінця строку дії Договору (300-й день) є такою, що порушує права відповідача як споживача послуг, наданих Товариством. Посилання представника відповідача на те, що в Україні 17.03.2020 прийнято Закон № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)», який передбачає, що «за прострочення по виконанню зобов`язань за споживчими кредитами у період з 1 березня 2020 року споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У свою чергу, Закон № 540-ІХ вніс зміни до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України і Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими передбачено в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникнення, поширення і розповсюдження епідемій, зокрема COVID-19 у зв`язку із такими заходами, заборонити підвищення процентної ставки за кредитним договором», суд вважає помилковим та безпідставним, оскільки вказані вимоги стосуються заборони стягнення зі сторони грошових коштів, нарахованих відповідно до положень ст.625 ЦПК України, а не відповідно до умов Договору. Суд наголошує на тому, що позивачем не було заявлено стягнення з відповідача грошових коштів у відповідності до ст.625 ЦПК України. Навпаки, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, передбаченими виключно умовами Договору від 09.09.2021 підписаними відповідачем без зауважень та доповнень. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Аналіз змісту Договору про відкриття кредитної лінії від 09.09.2021 свідчить про те, що він не містить умов, які є нікчемними відповідно до вищенаведеної норми закону. Щодо посилання представника відповідача на те, що поданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до висновків Великої палати Верховного Суду, наданих у постанові від 04.07.2023 у справі №553/1501/15-ц (провадження №14-50цс22), суд при прийнятті рішення повинен належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю або частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок (постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №204/2217/16, від 11 листопада 2020 року у справі №723/602/17, від 05 серпня 2020 року у справі №367/786/17, від 13 лютого 2019 року у справі №753/23979/15 та від 31 липня 2019 року у справі №753/11963/15). Так, з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами Договору про відкриття кредитної лінії від 09.09.2021, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, суми погашення заборгованості з датами внесення таких грошових коштів на рахунок Товариства, залишок нарахованих не погашених відсотків та тіла кредиту. За змістом постанови Верховного Суду від 16.09.2020 по справі №200/5647/18 вбачається, що розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові від 08.07.2020 у справі №464/4985/15-ц (провадження №61-43538св18) зазначається, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. У позиції Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц (провадження №61-40036св18) Верховним Судом було підтримано позицію суду апеляційної інстанції, про те що розрахунок заборгованості погоджується зі змістом договору та є належним доказом. Суд звертає\~окрему увагу\~на те,\~що ані\~відповідачем,\~ані його\~представником не\~було спростовано\~факту отримання\~грошових коштів,\~активного користування\~ними,\~сплати заборгованості\~по кредиту на загальну суму 6050,0 грн шляхом здійснення платежів: 22.09.2021 на суму 1400 грн., 07.10.2021 на суму 1550 грн.22.10.2021 на суму 1550 грн., 06.11.2021 на суму 1550 грн. До того ж, представником відповідача у відзиві визнавалося те, що відповідно до наданого розрахунку, відповідач фактично сплатив заборгованість за тілом кредиту та відсотками, передбаченими п. 3.6. Договору. Вказане дає підстави вважати, що фактично відповідачем визнається наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний доказ. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не надав, доказів сплати заборгованості за кредитним договором у відповідності до його умов, до суду не подав. На підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що вимоги позивача є обґрунтованими, а отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2\~147,20 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №322 від 22.11.2023. Виходячи з цього суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вказану суму у повному обсязі.

Outcome: approved