Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] [INFO] звернулася до суду 28 березня 2024 року із заявою про встановлення факту родинних відносин. Заявник у своїй заяві посилалася на те, що вона, після смерті чоловіка [PERSON] , звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перехід пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, однак отримала відмову через те, що у трудовій книжці померлого чоловіка зазначено прізвище російською мовою із помилкою, а саме: « [PERSON] », замість « [PERSON] » у зв`язку із чим, не враховується частина трудового стажу. Свою заяву про встановлення факту заявниця мотивувала тим, що має намір отримати пенсію по втраті годувальника у належному розмірі, який відповідає усьому сукупному трудовому стажу відповідно до записів згідно із трудовою книжкою померлого чоловіка. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не з`явились. При цьому, заявник [PERSON] подала заяву 12.11.2024р. про розгляд справи без її участі, вимоги підтримує в повному обсязі, а також додаткові пояснення по справі (а.с. 72, 75). Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Кібка А.А. направила в суд заяву від 10.05.2024р., згідно з якою вирішення справи залишає на розсуд суду за наявними матеріалами, а розгляд просить провести без участі представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із подальшим повідомленням про прийняте рішення (а.с. 53, 57, 65, 69). Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області жодних заяв чи клопотань в суд не подав, правом на подання пояснень по суті справи не скористався. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, беручи до уваги належне повідомлення учасників справи про судове засідання, суд прийшов висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п.п. 1, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України Серії [NUMBER] , виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області області 20.03.1998, відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , копії свідоцтва про смерть від 03.07.2023 - прізвище померлого чоловіка записано як « [PERSON] » (а.с. 21, 22, 25). Крім того, у свідоцтві про народження дітей серії [NUMBER] від 16.11.1969 та серії [NUMBER] від 19.08.1975 у графі батько, записано « [PERSON] » (а.с.27). При дослідженні копії трудової книжки № [NUMBER] встановлено, що вона видана 04 березня 1960 року на прізвище « [PERSON] » (а.с.4) У той же час у продовженні трудової книжки, записи у якій розпочаті 14.07.1969, прізвище померлого аписано як « [PERSON] », відповідний запис міститься і у вкладці до трудової книжки (а.с.10, 14). Відповідно до відповіді ПАТ «Дніпропетровська автобаза №5» від 29.11.2023 [PERSON] , працював в Автотранспортній конторі №5 з 07.03.1960 року, відповідно до наказу №34-к від 04.03.1960, що узгодження із копією трудової книжки, долученої заявником (а.с.40). Встановлення факту належності трудової книжки має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення, проте зарахувати трудовий стаж за трудовою книжкою записи у якій розпочаті 04.03.1960 не можливо, у зв`язку з тим, що вона заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме не правильно вказано прізвище померлого. Згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації, відомості про стягнення до неї не заносяться. У відповідності до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до приписів нормативно-правової бази законодавства України, яке регулює порядок нарахування пенсії, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи. Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Заявник із 13.11.2023 року чотири рази зверталася із листами щодо внесення змін до трудової книжки померлого чоловіка, однак отримала відповідь, що Автотранспортна контора №5 наразі остаточно перейменована на Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровська автобаза №5», що унеможливлює внесення виправлень до трудової книжки (а.с.33, 34, 36, 38). Таким чином допущені у документі невідповідності є перешкодою реалізації заявником права на призначення пенсії по втраті годувальника. Згідно п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Отже у суду відсутні будь-які обґрунтовані сумніви, що трудова книжка від 04.03.1960 року належить саме [PERSON] . Суд виснує, що було допущено помилку при перекладі прізвища, унаслідок якої прізвища у трудових книжках від 04.03.1960 року та від 14.07.1969 року наразі не збігаються, а навпаки є різними. Суд також приймає до уваги і ті обставини, що саме по собі неправильне тлумачення та написання правописно прізвищ померлого у трудових книжках при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про одруження) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи. У даному випадку встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки суд не встановлює факт наявності трудового стажу для призначення пенсії заявнику, а законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 733/324/21. Із врахуванням наведеного, суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги заявника є обґрунтованими, доведеними і підтверженими доказами у цивільній справі, та такими, що спрямовані на створення умов для конституційного права заявника на соціальний захист, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved