Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Донецький національний університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського, Державне підприємство «Інфоресурс» Міністерства освіти і науки України, про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно автоматизованої системи розподілу судових справ між суддями матеріали позовної заяви були розподіленні до провадження судді Бойка О.М. В заяві просить суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] проходила навчання з 01 вересня 1992 року по 13 червня 1997 року у Донецькому Державному комерційному інституті за спеціальністю 7.050108 «Маркетинг» та здобула освітньо-кваліфікаційний рівень «спеціаліста» за спеціальністю «Економіст-маркетолог». Обґрунтовує свої вимоги тим, що 01 вересня 1992 року, [PERSON] , зарахована студенткою 1-го курсу комерційного факультету денної форми навчання до Донецького державного комерційного інституту на підставі ПР №696/є від 03.08.1992 року. 13 червня 1997 року закінчила Донецький Державний комерційний інститут за спеціальністю 7.050108 «Маркетинг», що підтверджується копією Диплома ЛВ ВС №009414 від 18 червня 1997 року. Присвоєно кваліфікацію спеціаліста - Економіст - маркетолог. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] . В кадровій службі Відокремленого структурного підрозділу «Маріупольський фаховий коледж Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського» знаходився оригінал Диплома ЛВ ВС №009414 від 18 червня 1997 року. У зв`язку з проведенням АТО на території Донецької області Донецький національний університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського було переведено до м. Кривий Ріг згідно з наказом МОН України від 17.10.2014 р. №1178 «Про організацію навчального процесу у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського». Архіви, кадрова та фінансова документація залишилися у м. Донецьк. Інформація про працівників та студентів-випускників відсутня у повному обсязі, що підтверджується висновками Саксаганського РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.10.2014 р. №31/ЖЄО-2783, від 15.12.2014 р. №31/ЖЄО-3487. Зазначене підтверджується відповіддю Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського від 15 січня 2024 року за №01.01-17/12. У зв`язку з чим оригінал Диплома ЛВ ВС №009414 від 18 червня 1997 року було втрачено. 16 грудня 2023 року [PERSON] звернулась до Державного підприємства «Інфоресурс» з запитом щодо відомостей про диплом спеціаліста ЛВ [NUMBER] , який був виданий 18 червня 1997 року. Листом №01-13/3805 від 28.12.2023 року ДП «Інфоресурс» повідомило про відсутність зазначених відомостей в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Метою встановлення факту здобуття освіти для заявниці є необхідність подальшої самореалізації в житті, зокрема, для доведення наявності фахової освіти при трудових правовідносинах та працевлаштуванні. У зв`язку з вищевикладеним, на думку заявниці, можливо встановити, що [PERSON] проходила навчання з 01 вересня 1992 по 13 червня 1997 року у Донецькому Державному комерційному інституті та здобула освітньо-кваліфікаційного рівень «спеціаліста» за спеціальністю «Економіст - маркетолог». В судовому засіданні заявниця не з`явилась. Про час та місце була належним чином повідомлена. Надала заяву в якій підтримала вимоги заяви та просила суд задовольнити їх. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення вимог заяви з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що 01 вересня 1992 року, [PERSON] , зарахована студенткою 1-го курсу комерційного факультету денної форми навчання до Донецького державного комерційного інституту на підставі ПР №696/є від 03.08.1992 року. 13 червня 1997 року закінчила Донецький Державний комерційний інститут за спеціальністю 7.050108 «Маркетинг», що підтверджується копією Диплома ЛВ ВС №009414 від 18 червня 1997 року. Присвоєно кваліфікацію спеціаліста - Економіст - маркетолог. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки [NUMBER] виданої на ім?я [PERSON] . В кадровій службі Відокремленого структурного підрозділу «Маріупольський фаховий коледж Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського» знаходився оригінал Диплома ЛВ ВС №009414 від 18 червня 1997 року. У зв?язку з проведенням АТО на території Донецької області Донецький національний університет економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського було переведено до м. Кривий Ріг згідно з наказом МОН України від 17.10.2014 р. №1178 «Про організацію навчального процесу у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського». Архіви, кадрова та фінансова документація залишилися у м. Донецьк. Інформація про працівників та студентів-випускників відсутня у повному обсязі, що підтверджується висновками Саксаганського РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.10.2014 р. №31/ЖЄО-2783, від 15.12.2014 р. №31/ЖЄО-3487. Зазначене підтверджується відповіддю Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського від 15 січня 2024 року за №01.01-17/12. У зв?язку з чим оригінал Диплома ЛВ ВС №009414 від 18 червня 1997 року було втрачено. 16 грудня 2023 року [PERSON] звернулась до Державного підприємства «Інфоресурс» з запитом щодо відомостей про диплом спеціаліста ЛВ [NUMBER] , який був виданий 18 червня 1997 року. Листом №01-13/3805 від 28.12.2023 року ДП «Інфоресурс» повідомило про відсутність зазначених відомостей в Єдиній державній електронній базі з питань освіти. Отримати інформацію стосовно документа про освіту, що міститься в Реєстрі документів про освіту Єдиної державної електронної бази з питань освіти, у разі здобуття вищої освіти після 2000 року, можна в Державному підприємстві «Інфоресурс» за посиланням: https://www.inforesurs.gov.ua. Як зазначалось вище, Заявник 13 червня 1997 року закінчила Донецький Державний комерційний інститут за спеціальністю 7.050108 «Маркетинг», у зв?язку з чим присвоєно кваліфікацію спеціаліста - Економіст - маркетолог. У зв?язку з чим, отримати інформацію стосовно документа про освіту, що міститься в Реєстрі документів про освіту Єдиної державної електронної бази з питань освіти не є можливим. Якщо інформація про факт видачі документа про вищу освіту, дублікат якого замовляється, немає в ЕДЕБО, та недоступні, втрачені, знищені (частково знищені) архіви закладу вищої освіти, відповідальна особа закладу освіти завантажує у замовлення рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення відповідного юридичного факту здобуття особою відповідного ступеня (освітньо-квіліфікаційного рівня) вищої освіти із зазначенням номера судової справи, форми та дати судового рішення або офіційний лист відповідного уповноваженого органу, яким підтверджено факт проставлення штампа «Apostille» або вчинення консульської легалізації. Метою встановлення факту здобуття освіти для заявниці є необхідність подальшої самореалізації в житті, зокрема, для доведення наявності фахової освіти при трудових правовідносинах та працевлаштуванні. Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статі 293 ЦІК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов?язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Пунктом 1 Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 року № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до п. 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях №162 від 20.06.1974 року «Студентам, учням, аспірантам і клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання в денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів. Як визначено ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження є самостійним видом цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту інтересів громадян і організацій. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК У країни). Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що вимоги заяви слід задовольнити у повному обсязі. На підставі вищезазначеного, та

Outcome: approved