Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] через свого представника, адвоката Войтовича\~Є.М., звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності. Позивачка просить визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2322155600:05:015:0000, загальною площею 0,104 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В обґрунтування позову зазначено, що 12.07.2003 відповідач [PERSON] продав, а позивачка [PERSON] придбала належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С. за реєстровим № 777. У той же день [PERSON] уповноважив [PERSON] , який помер [INFO] , розпорядитися на свій розсуд належною [PERSON] земельною ділянкою. Довіреність посвідчено приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартановою\~О.С. за реєстровим № КД-3018. У той же день [PERSON] передав позивачці державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 015825, відповідно до якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,104 га в межах Кушугумської селищної ради, [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності став договір купівлі-продажу від 26.06.2002, зареєстрований в реєстрі за № 2473. Окремого договору купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] не укладалося. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції від 20.06.2007) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Оскільки п. 1 договору купівлі-продажу житлового будинку, який укладено між [PERSON] та [PERSON] передбачений розмір земельної ділянки, а саме 1040\~кв.м., позивачка вважає, що 20.06.2007 до [PERSON] перейшло й право власності на земельну ділянку в цілому. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Войтович Є.М., у судове засідання не з`явились. 04.12.2024 через канцелярію до суду надійшла заява адвоката Войтовича Є.М. про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області у судове засідання не з`явився. У письмових поясненнях від 12.04.2024 голова Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області Сосуновський В.С. зазначив, що своїми діями відповідач ніяким чином не порушує (не порушував) права позивачки щодо обставин, викладених у позові. При вирішенні справи покладається на розсуд суду, просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані у справі письмові докази, суд доходить наступних висновків. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Приписами ч. 1 ст. 13 ЦК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Положеннями ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 015825 від 07.02.2003, за договором купівлі-продажу від 26.06.2002, зареєстрованому в реєстрі за №\~2473, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,104 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Кушугмської селищної ради у [ADDRESS] . Землю передано для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.\~6). Згідно з договором купівлі-продажу серії ВАМ № 449823 від 12.07.2003, [PERSON] продав [PERSON] належний йому на праві приватної власності жилий будинок за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстровано в реєстрі за № 777 та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С. (а.с. 7). За змістом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1779702 від 21.10.2003, жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 10). Як видно з доручення серії ВАМ № 449825 від 12.07.2003, [PERSON] уповноважив [PERSON] продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну йому земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Доручення видано на три роки. Доручення зареєстровано в реєстрі за № КД-3018 та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С. (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.07.2010 Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, Україна, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 34 (а.с. 9). Відповідно до висновку ЖАБГПД688500 про ринкову вартість майна земельної ділянки площею 0,1040 га, експертом-оцінювачем ФОП [PERSON] встановлено ринкову вартість земельної ділянки в розмірі 73971,00 грн. (а.с. 11). На виконання ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 21.08.2024 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С. листом № 473/01-16 від 28.08.2024 повідомлено суд, що документи, які були надані та бралися нею до уваги при посвідченні договору купівлі-продажу за реєстровим № 777 від 12.07.2003 та довіреності за реєстровим номером КД-3018 від 12.07.2003 від імені [PERSON] , передані на зберігання до Запорізького обласного державного нотаріального архіву (а.с. 80). На виконання ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 21.08.2024 завідувачем Запорізького обласного державного нотаріального архіву Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кибальною Т.М. листом № 1070/01-21 від 28.08.2024 повідомлено суд, що приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартановою\~О.С. на зберігання передані нотаріальні документи за період 1999-2004 роки. У справі № 52 «Договори відчуження жилих будинків та документи, на підставі яких вони посвідчувались» за період з 01.07.2003 про 31.07.2003 на с. 95-100 зберігається договір купівлі-продажу жилого будинку, посвідчений 12.07.2003 за реєстровим № 777, де сторонами за договором є [PERSON] продавець та [PERSON] покупець та копії документів на підставі яких він посвідчений. Серед зазначених документів не зберігаються документи, які посвідчують особу [PERSON] . У справі № 24 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» за період з 30.04.2003 по 20.08.2003 на с. 112 прописано посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку 12.07.2003 за реєстровим № 777, де стороною за договором є [PERSON] , 1939 р.н., паспорт серії [NUMBER] , виданий Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області 25.07.2002. Справи «Нотаріально посвідчені довіреності» за 2003-2004 роки приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартанової\~О.С., які були передані на зберігання до нотаріального архіву, знищені Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом на підставі протоколу засідання ЕК Головного управління юстиції у Запорізькій області № 2 від 22.02.2011. У справі № 30 «Реєстр для реєстрації копій та доручень» за період з 10.07.2003 по 14.08.2003 на с. 17 прописано посвідчення доручення 12.07.2003 за реєстровим № КД-3018 від імені [PERSON] , 1939 р.н., паспорт серії [NUMBER] , виданий Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області 25.07.2002. На підставі вищенаведеного, надати затребувані документи, що посвідчують особу [PERSON] немає можливості (а.с. 78). Згідно з ч. 1 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону. Важлива роль у захисті прав і законних інтересів громадян, юридичних осіб та держави в земельних і пов`язаних із ними майнових правовідносинах належить судам. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на момент набуття [PERSON] права власності на житловий будинок) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 у справі №\~910/18560/16 зазначила, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25.10.2001 (у період з 01.01.2002 до 20.06.2007) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України; стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України від 27.04.2007 № 997-V) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 в справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як встановлено судом, позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] . За умовами договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.07.2003, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1040 кв.м. Хоча власником земельної ділянки дотепер значиться [PERSON] , проте матеріали справи не містять відомостей про те, що після продажу житлового будинку [PERSON] він мав і має намір наразі користуватись цією земельною ділянкою. Невіддільність об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований, вказує на те, що [PERSON] , укладаючи договір купівлі-продажу жилого будинку від 12.07.2003, правомірно розраховувала й на можливість використання земельної ділянки на тих же умовах, на яких її використовував попередній власник. Як з`ясовано судом, на теперішній час неможливо у позасудовому порядку вирішити даний спір, уклавши відповідний договір щодо земельної ділянки, адже неможливо з`ясувати місце проживання [PERSON] . Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, проаналізувавши приписи законодавства, суд приходить до висновку, що вимога позивачки\~про визнання\~за нею\~права власності\~на спірну\~земельну ділянку є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved