Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) припинити станом на день набрання рішенням суду законної сили стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.05.2023 № 711/3433/23; 2) зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.05.2023 №711/3433/23, та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.12.2023 до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду, а саме з 28.12.2023 і до повноліття дитини. 4) звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 10\~572,07 грн. у виконавчому провадженні №71923348, що знаходиться на примусовому виконанні Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування\~вимог в\~позові зазначено,\~що з\~позивача на\~користь відповідачки\~стягуються аліменти\~на утримання\~їх неповнолітніх\~доньки та\~сина,\~що були\~присуджені судовим\~наказом від\~30.05.2023.\~Натомість на\~теперішній час\~син проживає\~разом з\~позивачем і\~перебуває на\~його повному\~утриманні.\~Наявність відкритого\~виконавчого провадження\~з виконання\~судового наказу\~про стягнення\~аліментів з\~позивача порушує\~його майнові\~права та\~інтереси,\~оскільки саме\~він має\~право розпоряджатися\~аліментами,\~які стягуються\~на утримання\~сина.\~Враховуючи,\~що син\~проживає разом\~з позивачем,\~а донька\~з відповідачкою,\~а між\~сторонами відсутня\~згода щодо\~вирішення питань\~матеріального забезпечення\~дітей,\~то позивач\~просить стягнути\~з відповідачки\~аліменти на\~утримання сина\~і змінити розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання доньки. Також позивач зазначає, що у виконавчому провадженні з виконання судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина та доньки на теперішній час за позивачем обліковується заборгованість в розмірі 21\~144,14 грн., а оскільки син фактично проживає з позивачем, то суду слід звільнити позивача від сплати половини такої суми заборгованості. Відповідачка визнала\~позовні вимоги\~в частині\~припинення стягнення\~з позивача\~на її\~користь аліментів\~на утримання\~їх сина\~та в\~частині зміни розміру стягуваних з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання їх доньки. Проте заперечила проти стягнення з неї аліментів на утримання їх сина в частині розміру аліментів та моменту початку їх стягнення, оскільки вважає за необхідне визначити розмір таких аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1598 грн. на місяць та стягувати їх з дня звернення позивача з позовом до суду. Також відповідачка заперечила проти звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 10\~572,07 грн., оскільки вважає, що позивач може бути звільнений лише від оплати аліментів в розмірі 1439,50 грн., що відповідає половині аліментного платежу за січень 2024 року. 21.08.2024 судом відкрито провадження у справі. 12.09.2024 на адресу суду від відповідачки надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено позицію відповідачки щодо позовних вимог. В обґрунтування заперечень у відзиві відповідачка вказує про те, що з 17.08.2023 до 29.08.2024 вона щомісячно перераховувала сину кошти на загальну суму 38\~310 грн., тобто в добровільному порядку здійснювала участь у матеріальному забезпеченні сина. У свою чергу позивач не надає матеріальної допомоги своїй доньці, яка проживає разом з відповідачкою. На теперішній час відповідачка разом з донькою проживає у дачному будинку в с. Будище, оскільки не має іншого житла, а позивач разом з сином проживають у м. Черкаси в квартирі, в якій до літа 2024 року проживала відповідачка з дітьми. Донька сторін є дитиною з особливими потребами і потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, внаслідок чого відповідачка не має можливості працевлаштуватись та здійснює догляд за донькою. Єдиним доходом відповідачки є державна соціальна допомога, що виплачується дітям з інвалідністю, розмір якої на теперішній час складає 8044,70 грн. на місяць. Стан здоров`я доньки потребує постійних додаткових витрат на лікування. В той же час син сторін не має вад здоров`я і не потребує додаткових витрат на лікування, а тому вона вважає за доцільне в подальшому визначити розмір аліментів на утримання доньки на рівні 1/4 частини доходів позивача, а на утримання сина в твердій грошовій сумі на рівні половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначає, що син став проживати з батьком лише у грудні 2023 року, а відтак відсутні підстави для звільнення батька від сплати аліментів за період з травня по грудень 2023 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідачка та її представник підтримали свою позицію, яка викладена у відзиві. Представник відповідачки адвокат Семенюк О.Г. додатково пояснила, що судовий наказ про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні, але позивач жодного разу не сплачував аліменти, що визначені таким судовим наказом. Син переїхав до позивача 28.12.2023, а відтак звільнення позивача від обов`язку сплачувати аліменти на користь відповідачки на утримання їх сина можливе лише за період з січня 2024 року. Зауважила, що враховуючи особливості майнового стану сторін та стану здоров`я дітей, то відповідачка погоджується на стягнення з неї аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1450 грн. або в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів з моменту надходження позову до суду і шляхом стягнення відповідних аліментів безпосередньо на банківську картку сина. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідачка перебували у шлюбі та мають двох спільних неповнолітніх дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Також у сторін є повнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо один від одного, а місце проживання дітей визначалось за домовленістю між сторонами і неповнолітні діти проживали разом з відповідачкою. 30.05.2023 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі №711/3433/23 винесено судовий наказ стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, починаючи стягнення з 29.05.2023 і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Відповідний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Другому ВДВС у м. Черкаси в рамках виконавчого провадження №71923348, проте [PERSON] не здійснював аліментних платежів на користь [PERSON] на виконання такого судового наказу. За період з 29.05.2023 по 31.01.2024 розмір заборгованості [PERSON] по аліментним платежам станом на 01.02.2024 складав 21\~144,14 грн. З 28.12.2023 син сторін [PERSON] проживає разом з батьком (позивач), який опікується вихованням та утриманням дитини. Дитина має задовільний стан здоров`я і навчається у 11 класі загальноосвітньої школи. Донька сторін Аделія проживає разом з матір`ю (відповідачка). Дитина має статус дитини з інвалідністю підгрупи А внаслідок захворювання опорно-рухового апарату ДЦП (спастична тетраплегія) у зв`язку з чим потребує постійної сторонньої допомоги та періодичної підтримуючої реабілітаційної допомоги. Також у дитини у серпні 2024 року діагностовано абсансну епілепсію (малі напади, не уточнені). Дитина навчається у 3 класі загальноосвітньої школи. Позивач та відповідачка мають задовільний стан здоров`я та забезпечили належні умови для проживання дітей з кожним з них і кожен опікується дитиною, яка проживає з ним. На теперішній час позивач працевлаштований та має стабільний дохід. Відповідачка не працевлаштована, але отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю на доньку [PERSON] в середньому розмірі на рівні 8000 грн. на місяць. Всі вищевикладені обставини, окрім їх часткового підтвердження письмовими доказами, визнаються сторонами і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд визнає такі обставини доведеними. Між сторонами відсутня згода щодо порядку участі у матеріальному забезпеченні дітей, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо порядку забезпечення утримання дітей, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів. Надаючи оцінку доводам сторін суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК слід виснувати, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Виносячи судовий наказ від 30.05.2023 суд вочевидь виходив з того, що неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю окремо від батька, а батько не надає належної матеріальної допомоги дітям. Разом з тим, на теперішній час син [PERSON] проживає з батьком, а донька [PERSON] з матір`ю. Отже право на отримання аліментів на утримання сина [PERSON] на теперішній час належить позивачу, як батькові, з яким проживає дитина. Натомість позивач з огляду на принцип обов`язковості судових рішень зобов`язаний виконувати судовий наказ від 30.05.2023 та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь [PERSON] . При цьому примусове стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки на теперішній час саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, що передбачений статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). У своєму відзиві від 12.09.2024 відповідачка зазначила, що визнає позов в частині вимог про припинення стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] та в частині зміни стягуваних з позивача на її користь аліментів на утримання їх доньки Аделії і визначення розміру таких аліментів на рівні 1/4 частки з усіх видів доходів платника аліментів. За таких обставин, з огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст. 7, 10, 181, 192 СК, в контексті положень ст.ст.2, 5, 206, 273 ЦПК України, ст.ст. 13, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнання відповідачкою позову в цій частині не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання їх сина [PERSON] . Відповідно до положень ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Варто звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру аліментних платежів пропорційно доходам платника аліментів. Натомість орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну шосту доходу платника аліментів у випадку їх стягнення на одну дитину, коли у платника аліментів існує зобов`язання по утриманню двох дітей. Отже законом передбачено, що такий розмір частки доходів є мінімальним належним і достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконання батьківського обов`язку, що відповідає засадам справедливості. Відступлення від такого розміру допускається з урахуванням конкретних обставин спірних правовідносин. При цьому суд зауважує, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батьків є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від об`єктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум і т.і). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що на теперішній час у відповідачки існує зобов`язання по утриманню двох неповнолітніх дітей син [PERSON] та донька [PERSON] . Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність у відповідачки доходів, окрім державної соціальної допомоги для дитини з інвалідністю, судом не встановлено. Суд враховує ту обставину, що разом з відповідачкою проживає дитина з інвалідністю, яка потребує додаткового стороннього догляду, проте це не звільняє відповідачку від обов`язку надавати матеріальну допомогу своєму синові. До того ж всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що відповідачка не має можливості працевлаштування через здійснення постійного догляду за дитиною інвалідом. Таким чином, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), відповідачка зобов`язана надавати своєму синові матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 1/6 частини з усіх видів її доходів, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме достатній баланс забезпечення якнайкращих інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідачки. За таких обставин, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, на даному етапі життя дітей сторін, з врахуванням розміру місячного доходу відповідачки та змісту її зобов`язань по утриманню інших осіб, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина [PERSON] буде визначення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо звільнення позивача від обов`язку сплати заборгованості по аліментах. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що син [PERSON] фактично проживає з позивачем з 28.12.2023, що визнається сторонами. Аліментні платежі нараховуються та сплачуються щомісячно, а відтак розрахунком періодом для таких платежів є календарний місяць. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 273 ЦПК України позивач підлягає звільненню від обов`язку зі сплати аліментів на утримання сина за період, починаючи з січня 2024 року. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам розмір аліментних платежів, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки на виконання судового наказу від 30.05.2023 №711/3433/23 за січень 2024 року складає 2879,50 грн. Отже, враховуючи зміст позовних вимог, то позивач підлягає звільненню від сплати половини такого платежу, що складає суму в розмірі 1439,75 грн. Стосовно порядку стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною другою статті 191 СК передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За матеріалами справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про можливість застосування до позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина Матвія положень ч. 2 ст. 191 СК через їх недоведеність. Оскільки позовна заява надійшла до суду 19.08.2024, то саме такий термін є датою початку стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання сина [PERSON] . Натомість, аналіз змісту положень СК свідчить, що на правовідносини про зміну розміру стягуваних аліментів (ст. 192 СК) не розповсюджуються правила, передбачені ст. 191 СК щодо часу, з якого присуджуються аліменти, а відтак у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання законної сили рішенням про зміну розміру аліментів. Зазначений висновок узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За таких обставин необґрунтованими є позовні вимоги в частині, що передбачає вимогу про стягнення з позивача аліментів у зміненому розмірі з іншої дати, ніж дата набрання даним рішенням суду законної сили. Необґрунтованими є і доводи сторони відповідача щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] безпосередньо на рахунок дитини, оскільки судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неналежне виконання позивачем його обов`язку розпоряджатися аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати суд бере до уваги, що відповідні витрати складаються з судового збору. Враховуючи особливості предмету спірних правовідносин та положення п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 6 ст. 141 ЦПК України, то витрати з оплати судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial