Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності №323/12 від 23.01.2023, звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Черкасиводоканал» заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 67\~219,43грн та судовий збір в сумі 3028грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за відповідачами станом на 01.08.2024 обліковується заборгованість в розмірі 67\~219,43грн з оплати послуг водопостачання та водовідведення до житла за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснювали оплати послуг позивача, то позивач вимагає стягнути заборгованість з усіх відповідачів в солідарному порядку. Відповідачі заперечили проти позову та просили застосувати до позовних вимог строки позовної давності. 04.09.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 30.09.2024 за клопотанням представника позивача судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] .. 24.10.2024 до суду надійшов відзив [PERSON] проти позову, в якому відповідачка просила відмовити в частині позовних вимог про стягнення з неї та з [PERSON] будь-яких сум заборгованості. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що нарахування вартості послуг з водопостачання та водовідведення здійснюються за кількістю зареєстрованих у помешканні осіб. Натомість [PERSON] з 22.08.2021 виїхала за межі території України, а тому не споживала послуг позивача, внаслідок чого всі нарахування, починаючи з 01.09.2021 на неї є неправомірними. На територію України відповідачка повернулась у червні 2024 року і у жовтні 2024 року знову виїхала з України. За період з червня по жовтень 2024 року [PERSON] сплатила вартість нарахованих на неї послуг позивача в сумі 1000 грн., а відтак не має ніякої заборгованості. Стосовно позовних вимог, що ґрунтуються на нарахування вартості послуг позивача за період їх надання до 01.09.2021, то такі вимоги заявлені поза межами строків позовної давності у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Додатково відповідачка зазначила, що у квартирі також зареєстрована її донька [PERSON] разом зі своєю дитиною, але фактично вони також не проживають у такому житлі через неприязні стосунки з [PERSON] , яка створила у квартирі нестерпні умови для проживання. Оскільки [PERSON] не користується послугами позивача в даному житлі, то нарахування на таку особу також є неправомірними, а всі претензії до 01.09.2021 підлягають відхиленню через сплив строків позовної давності. 31.10.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] .. У даній заяві вказується, що оскільки житло не є об`єктом приватної власності, то всі повнолітні мешканці такого житла несуть солідарну відповідальність по зобов`язаннях, пов`язаних з оплатою житлово-комунальних послуг. Акцентується увага, що внаслідок дії на території України з березня 2020 року карантину для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, а з 24.02.2022 режиму воєнного стану, то строки позовної давності за позовними вимогами не сплинули. Також позивач вказує на недотримання відповідачами пп. 11-1 п. 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМУ №690 від 05.07.2019, в частині обов`язку споживачів інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні споживача та інших осіб у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду такої відсутності. Оскільки ніхто з відповідачів не повідомляв позивача у встановлений законодавством строк про відсутність [PERSON] та інших мешканців у відповідний період у житлі, яке є об`єктом надання послуг, то такі особи не можуть претендувати на настання для них позитивних наслідків у даних правовідносинах. Також вказується, що всі здійснені позивачем нарахування є коректними і відповідають наявній у позивача інформації про фактичну кількість мешканців у відповідному житлі. 25.11.2024 від [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позивачем строків позовної давності і відмовити в позовних вимогах, що нараховані поза межами позовної давності. Аналогічна за змістом заява про застування строків позовної давності надійшла на адресу суду 26.11.2024 від відповідачки [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. Додатково пояснила, що у квартирі відповідачів відсутній лічильник обліку холодної води, а тому нарахування вартості послуг водопостачання та водовідведення здійснювалось відповідно до кількості зареєстрованих мешканців у житлі за встановленими нормативами споживання на кожну особу згідно встановлених тарифів. Зауважила, що всі нарахування здійснені вірно, а тому заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку з усіх повнолітніх мешканців житлового приміщення, якими є всі відповідачі. Представник [PERSON] адвокат Лінник М.С., який діє на підставі ордера серії СА №1032742 від 18.10.2024, заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві свого довірителя. Відповідачка [PERSON] пояснила, що відповідачі користуються окремими приміщеннями квартири різними кімнатами. У 2015 році вона встановила лічильник обліку холодної води для обліку свого споживання води, а [PERSON] встановила свій лічильник, але не зареєструвала його належним чином і анулювала відомості про лічильник [PERSON] .. Зазначила, що вона сплачувала за послуги водопостачання та водовідведення відповідно до показників свого лічильника, а тому не має відношення до розміру існуючої заборгованості. Зауважила, що з вересня 2021 року по червень 2024 року [PERSON] перебувала за кордоном, а тому не користувалась водою, але її донька [PERSON] весь цей час проживала у квартирі. Просила відмовити у позовних вимог щодо неї та застосувати строки позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились і про причини неявки не повідомили, хоча були повідомлені про час і місце судового засідання розгляду справи, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідачі мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання та фактично використовуються для свого проживання житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (далі Квартира). Зазначене житло відноситься до державного житлового фонду. Окрім відповідачів у Квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , яка народилась [INFO] . Профілюючим видом діяльності КП «Черкасиводоканал» є надання населенню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, експлуатація водопровідних і каналізаційних мереж та споруд. В зону обслуговування входить м. Черкаси та інші прилеглі райони. Тож позивач надає послуги з водопостачання та водовідведення до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , - у зв`язку з чим до даного помешкання відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у письмовій формі між позивачем та відповідачами не укладався. В квартирі відповідачів відсутній належним чином зареєстрований засіб обліку холодної води у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з водопостачання та водовідведення за встановленими нормами відповідно до норм споживання на кожного мешканця квартири, який зареєстрований у такому житловому помешканні. В період часу з січня 2020 року по грудень 2023 року нарахування здійснювались на п`ятьох мешканців, з січня по травень 2024 року на чотирьох, а у червні та липні 2024 року на шістьох. Протягом усього часу вартість надаваних позивачем послуг обчислювалась виходячи з кількості зареєстрованих в помешканні осіб і сторонами не заперечується факт перебування відповідної кількості осіб на реєстрації їх місця проживання у житловому помешканні, яке є об`єктом надання послуг позивача, а відтак зазначена обставина (відповідність здійснених позивачем нарахувань за нормативами на одну особу фактичній кількості зареєстрованих осіб у помешканні в період часу з 01.01.2020 по 01.08.2024) не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України. В той же час в період з вересня 2021 року по травень 2024 року включно [PERSON] фактично не проживала у квартирі, оскільки перебувала за межами території України. Внаслідок відсутності [PERSON] у квартирі, 15.01.2024 її було знято з реєстраційного обліку на підставі заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.11.2023, ухваленого у справі №711/3251/23 за позовом адвоката Ульянова С.М., який діяв в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки відповідним заочним рішенням суду [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування Квартирою /а.с. 111-114/. Натомість відповідне заочне рішення було скасовано судом 05.04.2024, а 30.04.2024 судом постановлено ухвалу про залишення відповідного позову без розгляду /а.с. 115-118/. Внаслідок цього станом на 04.06.2024 було відновлено реєстраційний облік місця проживання [PERSON] у квартирі /а.с. 79/. Всі вищевикладені обставини, окрім їх часткового підтвердження письмовими доказами, фактично визнаються сторонами, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. 27.09.2024 [PERSON] звернулась до КП «Черкасиводоканал» з заявою, в якій просила здійснити перерахунок розміру заборгованості та відповідних нарахувань вартості послуг водопостачання та водовідведення щодо Квартири, обґрунтовуючи цю вимогу своєю фактичною відсутністю у житлі в період часу з 22.08.2021 по червень 2024 року, проте листом позивача від 08.10.2024 її було повідомлено про відсутність підстав для здійснення будь-яких перерахунків у зв`язку з пропуском строку інформування виконавця послуг про період тимчасової відсутності /а.с. 119-120/. 25.09.2024 [PERSON] здійснила оплату послуг КП «Черкасиводоканал» з водопостачання до Квартири в сумі 1000 грн. /а.с. 121/. Згідно довідки про нарахування плати та розмір платежів за особовим рахунком № [NUMBER] внаслідок обрахування руху коштів по особовому рахунку станом на 01.08.2024 наявна заборгованість з оплати послуг водопостачання в сумі 35\~360,76 грн. та водовідведення на суму 31\~836,19 грн., що разом складає 67\~219,43 грн. /а.с. 5-6, 106-108/. В той же час станом на 30.09.2024 розмір загальної заборгованості по такому особовому рахунку складає 69\~556,05 грн., з яких 36\~542,32 грн. борг по оплаті послуг водопостачання, 33\~013,73 грн. водовідведення /а.с. 105/. Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку оплатити відповідну заборгованість, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (далі Правила №690) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Щодо наявності у відповідачів обов`язку з оплати комунальних послуг при відсутності між сторонами відповідного договору, то слід звернути увагу на наступне. За змістом статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п. 10 ч. 1 ст. 7). Згідно ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладений як на виконавця (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189) так і на споживача (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є складеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Своєчасне укладення договору з водопостачальною організацією на водопостачання та водовідведення є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на централізоване водопостачання та водовідведення само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15). Окрім того, відповідно до п. 14 Правил №690 індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини регулюю ться між сторонами на умовах типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, передбаченого Правилами №690, та Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.03.2022, що розміщений на офіційному веб-сайті позивача (https://vodokanal-cherkasy.ck.ua/). Відповідно до п. 7, 9 Правил №690 виконавець забезпечує безпечне та безперервне постачання питної води споживачу у відповідній кількості та якості послуги, що встановлені нормативами. Пунктом 28 Правил №690 передбачено, що розподіл обсягу спожитої у будівлі холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, відповідно до обраної моделі договірних відносин. Споживач надає виконавцю інформацію про кількість осіб, які фактично користуються послугами у приміщенні (квартирі) споживача, або інші вихідні дані, необхідні для застосування обраного способу розподілу обсягів послуг, відповідно до Методики розподілу. У разі коли кількість осіб у житловому приміщенні багатоквартирного будинку, які фактично користуються послугами, не відповідає кількості осіб, що зареєстровані у цьому приміщенні, виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, можуть прийняти рішення щодо встановлення фактичної кількості осіб (споживачів) та проведення відповідних нарахувань. Згідно з п. 32 Правил №690 вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами. Відповідно до п. 37 Правил №690 розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до житла відповідачів. Судом встановлено, що відповідачі не мають квартирного засобу обліку використання води, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених тарифів споживання води, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України №348 від 19.03.2019, №283 від 04.02.2020, №2499 від 16.12.2020, №2863 від 22.12.2021. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку відповідно до норм споживання на кожного фактичного мешканця, який зареєстрований у Квартири. Наданий позивачем розрахунок вартості нарахованих послуг відповідає встановленим нормативам водоспоживання та затвердженим тарифам. В той же час суд бере до уваги, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону №2189 споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Аналогічне за своїм змістом право споживача передбачене і у пп. 11 п. 39 Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.03.2022, що розміщений на офіційному веб-сайті позивача, а також міститься у пп. 11 п. 37 Правил №690 (в редакції, яка діяла до 04.02.2022) та пп. 7 п. 45 Правил №690 в редакції, яка діє з 04.02.2022 по теперішній час. Системний аналіз змісту положень п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону №2189 свідчить, що споживач зобов`язаний сплачувати вартість житлово-комунальних послуг належної якості лише за умови їх фактичного споживання, окрім послуги з постачання теплової енергії та послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, оскільки такі послуги надаються безперервно і їх споживання обумовлене обов`язком власника утримувати майно, що йому належить (ст. 322 ЦК). У випадку ж відсутності фактичного споживання споживачем інших житлово-комунальних послуг, то споживач має право на неоплату вартості таких послуг за умови наявності документального підтвердження тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів. Зазначеному праву споживача кореспондує обов`язок виконавця комунальної послуги розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг (п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону №2189). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що [PERSON] протягом періоду часу з вересня 2021 року по травень 2024 року включно не споживала послуг позивача, оскільки перебувала за межами території України, а відтак не користувалась житловим приміщенням. Про зазначені обставини [PERSON] повідомила КП «Черкасиводоканал» у своїй заяві від 27.09.2024 з наданням підтверджуючих документів /а.с. 119/. Натомість позивачем не було здійснено відповідного перерахунку через недотримання споживачем вимог пп. 11-1 п. 47 Правил №690. В цьому контексті суд звертає увагу, що пункт 47 Правил №690 було доповнено підпунктом 11-1 згідно з Постановою КМУ №1405 від 29.12.2023, а до цього часу відповідного порядку не було передбачено. Враховуючи загальні засади дії нормативно-правових актів у часі, дія пп. 11-1 п. 47 Правил №690 розповсюджується на правовідносини, що виникли після 29.12.2023 і не має зворотної дії. За таких обставин відмова КП «Черкасиводоканал» у здійсненні перерахунку нарахувань вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за заявою [PERSON] суперечить положенням п. 6 ч. 1 ст. 7 та п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону №2189. Отже при визначенні розміру заборгованості позивачу слід було враховувати, що в період надання послуг з вересня 2021 року по травень 2024 року, їх вартість мала розраховуватись на одну особу менше, ніж кількість зареєстрованих у Квартирі осіб. Отже надаючи оцінку доводам позивача щодо розміру заборгованості по о/р № [NUMBER] суд виходить з наступного. Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У постанові від 22.09.2021 у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №910/14452/20 вказується, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Ураховуючи предмет спору у даній справі, саме до обов`язку позивача як надавача послуг належить обов`язок доказування обставин щодо розміру заборгованості відповідачів та обґрунтованості здійсненого розрахунку. Аналізуючи зміст наданого позивачем розрахунку розміру нарахувань вартості послуг по о/р № [NUMBER] , що викладений у довідці про нарахування плати та розмір платежів за період з 01.01.2020 по 01.08.2024, можна виснувати, що розмір заборгованості розрахований з врахуванням того, що лише в період січень-травень 2024 року фактична кількість мешканців Квартири складала менше на одну особу від зареєстрованих, тоді як відповідний період фактично складає проміжок часу вересень 2021 року по травень 2024 року. Також у розрахунку зазначено, що станом на 01.01.2020 по особовому рахунку вже обчислюється заборгованість в розмірі 11\~060,49 грн., з яких 6130,31 грн. заборгованість з оплати водопостачання, а 4930,18 грн. водовідведення. Натомість відповідачі заперечували обґрунтованість наданого позивачем розрахунку, посилаючись, в тому числі, і на необґрунтованість суми заборгованості станом на 01.01.2020. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 11\~060,49 грн., що обліковувалась по о/р відповідачів станом на 01.01.2020, є необґрунтованими, оскільки позивачем всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано суду доказів обґрунтованості таких нарахувань. В той же час щодо періоду надання послуг з 01.01.2020 по 31.07.2024, то розмір відповідних нарахувань мав здійснюватись виходячи з того, що у Квартирі послуга споживалась наступною кількістю споживачів: з 01.01.2020 по 31.08.2021 5 осіб; 01.09.2021 по 31.05.2024 4 особи; 01.06.2024 по 31.07.2024 6 осіб. Використовуючи наведені у наданій позивачем довідці про нарахування плати та розмір платежів /а.с. 5-6/ значення поточних тарифів при арифметичному розрахунку вартості послуг позивача слід дійти висновку, що за період з 01.01.2020 по 31.07.2024 загальний розмір нарахувань вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення по о/р [NUMBER] складає 54\~268,43 грн., з яких водопостачання 28\~271,22 грн., а водовідведення 25\~997,21 грн. За цей період часу споживачами була сплачено вартість послуг водопостачання в сумі 2313,88 грн., а водовідведення 2281,95 грн., що разом складає 4595,83 грн. Також у цей проміжок часу внаслідок перерахунку, який ніким із сторін не оспорювався, загальна вартість послуг збільшується на 95,48 грн. (водопостачання 47,82 грн.; водовідведення 47,66 грн.) і до загального розміру заборгованості додано абонентську плату за липень 2024 року в сумі 22,48 грн. Таким чином станом на 01.08.2024 загальний розмір заборгованості відповідачів складає 49\~790,56 грн. (54\~268,43 грн. - 4595,83 грн. + 95,48 грн. + 22,48 грн.). Таким чином обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості в загальному розмірі 49\~790,56 грн., що утворилась за період з 01.01.2020 по 01.08.2024. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що зобов`язання з оплати комунальних послуг несуть всі повнолітні наймачі житла солідарно, незалежно від того чи використовують вони таке житло для свого фактичного проживання чи ні. Таким чином, враховуючи, що Квартира є об`єктом державного житлового фонду, а всі відповідачі є наймачами такого житла, оскільки мають зареєстроване місце проживання у такому житлі, то всі вони несуть солідарну відповідальність по зобов`язаннях, пов`язаних з оплатою комунальних послуг. Беручи до уваги зміст пояснень відповідачів, суд зауважує, що відсутність між відповідачами згоди щодо порядку користування Квартирою, а також суперечності щодо порядку оплати комунальних послуг, не є підставою для звільнення кожного з них від солідарної відповідальності. В цьому контексті слід звернути увагу, що законні інтереси кожного з наймачів житла захищені законом у такий спосіб, що наймач, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти наймачів (солідарних боржників) у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ст. 544 ЦК). З урахуванням цих обставин суд відхиляє доводи відповідачки [PERSON] щодо зменшення суми стягуваної заборгованості на суму здійсненого нею 25.09.2024 платежу в розмірі 1000 грн., оскільки такий платіж є меншим за суму нарахувань вартості послуг водопостачання та водовідведення за один місяць і може враховуватись позивачем, як виконання одним з наймачів солідарного зобов`язання з оплати вартості комунальних послуг. Зокрема, у серпні 2024 року розмір вартості послуг з водопостачання та водовідведення по о/р № [NUMBER] на шість зареєстрованих мешканців житла складає 1488,02 грн. (водопостачання - 745,30 грн., водовідведення 742,72 грн.), а відтак платіж [PERSON] не покриває розміру вартості місячного платежу за серпень 2024 року. Разом з тим, відповідачка [PERSON] (дата народження [INFO] ) в період часу до грудня 2020 року була неповнолітньою особою, а відтак не мала нести обов`язку з оплати комунальних послуг, оскільки не набула повної цивільної дієздатності. Отже за частину заборгованості, що пов`язана з наданням послуг позивачем протягом періоду часу січень-листопад 2020 року, солідарне зобов`язання мають нести лише відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а за інший період часу (грудень 2020 року липень 2024 року) всі відповідачі. Використовуючи методику розрахунку, яка згадувалась вище, слід дійти висновку, що за період з 01.01.2020 по 31.11.2020 загальний розмір нарахувань вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення по о/р [NUMBER] складає 8731,76 грн., з яких водопостачання 4909,46 грн., а водовідведення 3822,30 грн. За цей період часу споживачами була сплачена вартість послуг водопостачання в сумі 498,29 грн., а водовідведення 405,10 грн., що разом складає 903,39 грн. Таким чином розмір заборгованості, що утворилась за період з 01.01.2020 по 31.11.2020, складає 7828,37 грн. (8731,76 грн. - 903,39 грн.) і підлягає стягненню в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а інша частина заборгованості в розмірі 41\~962,19грн. (49\~790,56 грн. - 7828,37 грн.) підлягає стягненню в солідарному порядку з усіх відповідачів. В той же час, заперечуючи проти позовних вимог відповідачі просили застосувати строки позовної давності до позовних вимог. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Статтею 263 ЦК унормовані положення щодо зупинення перебігу позовної давності. За змістом частини другої та третьої цієї статті перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, а від дня припинення таких обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258 (спеціальна позовна давність) ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК також передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259 ЦК, продовжуються на строк його дії. Відповідно до постанов КМУ №211 від 11.03.2020 та №651 від 27.06.2023 на всій території України в період часу з 11.03.2020 до 30.06.2023 було встановлено карантин для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 і по теперішній час діє режим воєнного стану. Таким чином враховуючи положення ст.ст. 257, 260, 263, п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, доводи відповідачів про пропуск позивачем строків позовної давності є необґрунтованими, оскільки період виникнення заборгованості, яка є предметом позовних вимог за даним позовом, охоплюється періодом часу з 01.01.2020 по 01.08.2024, а відтак перебуває в межах загальних строків позовної давності з урахуванням фактичного зупинення спливу таких строків з 11.03.2020 по теперішній час. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 49\~790,56 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів наступним чином: 7828,37 грн. солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; 41\~962,19 грн. солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 3028 грн. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 49\~790,56 грн., що складає 74% від загальної ціни позову (67\~219,43 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачів 2240,72 грн. судового збору (3028 грн. * 74% / 100%). Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог стосовно кожного з відповідачів, то обов`язок з відшкодування позивачу витрат з оплати судового збору слід розподілити між відповідачами пропорційно до розміру задоволених вимог щодо кожного з них наступним чином: [PERSON] 589,54 грн.; [PERSON] 589,54 грн.; [PERSON] 589,54грн.; [PERSON] 472,11 грн. В той же час судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України сума судового збору, що має бути відшкодована позивачу за рахунок таких осіб, підлягає компенсації за рахунок держави шляхом повернення відповідної суми коштів сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial