Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вироком від 25.04.2024 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 КК України та на підставі ст. ст.70,75 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Обвинувальним актом та вироком встановлено розмір завданої кримінальним правопорушенням позивачу шкоди в сумі 186\~828,04, цивільний позов в межах розгляду кримінального провадження потерпілою не заявлявся. Посилалася на те, що відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано завдані збитки, що призвело до моральних переживань, погіршення загального стану здоров`я та вона змушена була звернутися за допомогою до лікарів через гіпертонічний криз, крім того, потребує дороговартісної операції, яку не має можливості оплатити через викрадення коштів відповідачем, чим завдано їй моральної шкоди. Просила стягнути з відповідача на її користь позивача завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі 186\~828,04грн, моральну шкоду в розмірі 100\~000грн та витрати на професійну правову допомогу в сумі 15\~000грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, попередньо представник надав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з таких підстав. Встановлено, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 25.04.2024 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 КК України та на підставі ст. ст.70,75 КК України призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, вирок набрав законної сили 28.05.2024 (а.с.6-17). Відповідно до обвинувального акту розмір шкоди, заданої кримінальним правопорушенням складає 186\~828,04грн(з яких комісія банку вказаних операцій склала 1 888,82грн (а.с.18-19). Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1177 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами\~ст.1166 ЦК України\~необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди, під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки\~ст. 22 ЦК України); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. \~ \~ \~ \~Презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до ч. 2\~ст. 1166 ЦК України\~особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мале місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині майнової шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до таких висновків. З наданої позивачем медичної документації(виписки із медичної катки амбулаторного хворого від 29.08.2023; УДЗ правого кульшового суглоба від 19.08.2021; УДЗ лівого колінного суглоба від 19.08.2021; УДЗ правого колінного суглоба від 19.08.2021, консультації лікаря-ревматолога від 17.07.2024, консультації лікар-невролога від 06.07.2024 та індивідуальної картки амбулаторного хворого), вбачається що позивач має ряд захворювань, зверталася зі скаргами на погіршення стану здоров`я протягом останніх двох років, отримувала лікування та рекомендації щодо уникнення стресових ситуацій (а.с.26-38). Відповідно до ч.2,3 ст. 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода\~полягає:\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я;\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, в тому числі і пов`язаний із викраденням коштів, належних позивачу, порушенням звичного життєвого укладу позивача. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Суд вважає, що внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, їх негативному наслідку, в тому числі і пов`язаними із крадіжкою грошових коштів, належних позивачу, порушенням її звичного життєвого укладу, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями\~23,\~1167 ЦК України. З урахуванням вимог розумності і справедливості, відсутності заперечень відповідача, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є доведеними у повному обсязі, а сума відшкодування у розмірі 100000,00 грн\~є співмірною із нанесеною відповідачем шкодою. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що 20.05.2024 між [PERSON] та адвокатом Кобрись О.М. укладений договір №16 про надання правової допомоги. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 до договору про надання правової допомоги від 15.06.2024 адвокатом Кобрись О.М. надані такі послуги, а саме: аналіз та збір документів 2000,00 грн, дослідження та оцінка матеріалів справи на предмет належності, допустимості, достовірності 1\~000,00 грн, аналіз судової практики 3000,00грн, підготовка правової позиції 2000,00грн, ознайомлення з матеріалами кримінальної справи 2000,00грн, підготовка позовної заяви 5000,00грн (а.с.23). Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився та не надав будь-яких заперечень по справі, тому суд не вбачає підстав для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15\~000,00 грн. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню у повному розмірі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved