Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення суми боргу за розпискою у розмірі 255920,00 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 23.03.2020 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 7000 доларів США. Факт укладання договору позики, а також отримання від позивача визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 23.03.2020. Згідно умов розписки, яка написана власноручно відповідачем, відповідач отримав у борг у позивача грошові кошти в розмірі 7000 грн., які зобов`язується повернути до 01.09.2020. Станом на звернення до суду із даним позовом офіційний курс американського долара відносно гривні становить 36,56 грн. да 1 долар США, тому сума боргу з урахуванням офіційного курсу валют становить 255920,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку із повернення суми позики, позивач звернулася до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою від\~25.08.2023\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Ухвалою від 30.10.2023 за заявою відповідача зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2024 апеляційну скаргу позивача по справі [PERSON] задоволено, ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу, продовжено розгляд справи та призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Представник позивача у своєму клопотанні просить провести розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представником позивача додатково долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 23.03.2020. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною четвертою статті 223 ЦПК України установлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення таких причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути в порядку заочного розгляду цивільну справу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як вбачається з розписки від 23.03.2020 відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] 7000 (сім тисяч доларів США) строком на шість місяців, зобов`язується повернути борг 01.09.2020; гроші отримав в повному обсязі при підписанні розписки. Згідно ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ч. 2\~ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1\~ст. 1047 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст. ст.\~1046,1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання". Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, суд, вирішуючи цей спір, керується саме вказаною презумпцією правомірності, укладеного між позивачем та відповідачем договору позики. Згідно із приписами статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду оригінал боргової розписки відповідача, яка свідчить про наявність у позивача вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, яке не було виконане відповідачем. Статтею 629 ЦК України\~закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч.1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою\~ст. 615 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Всупереч положенням ст.1281\~ЦПК України, відповідач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що грошові кошти не були ним отримані від позивача, тоді як розписка відповідача є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 21червня 2017року у справі №910/2031/16, «якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог)». У зв`язку з цим, суд погоджується з визначеним позивачем розміром суми боргу у розмірі 255920,00 гривень, яка за обставинами даної справи підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2559,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved