Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Зміст позовних вимог. [PERSON] ,\~від імені\~та в\~інтересах якої\~діє адвокат\~Бєлова О.Є., звернулась з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, треті особи приватний нотаріус ХМНО Голик С.В., [PERSON] , у якому просить: -скасувати арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 08.08.2008; -скасувати арешт на усе належне [PERSON] майно, накладений постановою СВ Вовчанського РВ ГУМВС в Харківській області від 22.12.2007 в межах кримінального провадження №75070252. Обставини, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. [PERSON] 21.09.2023 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голик С.В., з метою видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/5 (одну п`яту) частку квартири [ADDRESS] , спадкова справа №25/2023. За результатами звернення позивачу було повідомлено, що за даними довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] , яка видана КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 02.08.2023 за № 1135308, наявна інформація, про накладення арешту на зазначену квартиру згідно постанови Вовчанського районного суду Харківської області від 08.08.2008 та постанови СВ Вовчанського РВ ГУМВС в Харківській області від 22.12.2007. Враховуючи наведене, посилаючись на відповіді приватного нотаріуса №102/02-14 від 21.09.2023 позивач зазначає, що видача свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] - на 1/5 (одну п`яту) частку квартири [ADDRESS] , не може бути здійснена до зняття зазначеного арешту. Позиція та аргументи учасників справи. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, останнє судове засідання у справі просила провести без її та позивача участі. Надала до суду відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Представник відповідача 25.09.2024 через систему «Електронний суд» надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вирішення питання про скасування арешту майна на вищевказане майно знаходиться поза межами компетенції ГУ НП в Харківській області. Крім того, вказала на невірність при визначенні позивачем належного відповідача через те, що ГУ НП в Харківській області не є правонаступником будь-яких підрозділів ГУ МВС України. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник позивача 28.10.2024 через систему «Електронний суд» надіслала до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказала, що ГУ НП з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, є правонаступником УМВС. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Голик Світлана Віталіївна, у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно. Причини неявки суду невідомі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 953/4059/24. Надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. Обставини справи, встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.01.2023 встановлено, що [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Мелкозерово Галишманівського району Тюменської області, рф, померла [INFO] в м. Харкові. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.05.1967 вбачається, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , яка народилась в сел. Ясне Светлиньского району Оренбурзської області 18.04.1967. Як вбачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.10.1992, виданого [INFO] , [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб із [PERSON] та після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . До позовної заяви також долучено копію паспорта серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка народилась в сел. Ясне Светлиньского району Оренбурзської області. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , яка народилась [INFO] та померла [INFO] в м. Харкові. Зі змісту листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Голик С.В. від 21.09.2023 вих № 10/02-14 встановлено, що [PERSON] звернулась до вказаного нотаріуса з метою прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері - [PERSON] , зокрема 1/5 частки квартири [ADDRESS] . Однак, як вбачається зі змісту вказаного листа нотаріуса, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту із квартири, накладеного постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 08.08.2008 у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України та постановою СВ Вовчанського РВ ГУМВС в Харківській області від 22.12.2007 у кримінальній справі № 75070252 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України. Наявність арешту на квартиру підтверджується листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.10.2023 № 7071/0411/23, до якого долучено копії постанови Вовчанського районного суду Харківської області б/н від 08.04.2008 (суддя Ворона С.В.) та постанови слідчого СВ Вовчанського РВ ГУМВС в Харківській області від 22.12.2007 у кримінальній справі № 75070252. Згідно відповіді ГУ НП в Харківській області від 08.04.2024 №Б-425/119-24/03-2024 встановлено, що 24.12.2007 СВ Вовчанського РВ ГУМВС України в Харківській області кримінальну справу № 75070252 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) направлено до Вовчанського районного суду Харківської області для розгляду. В подальшому, а саме 10.08.2011, Вовчанським районним судом винесено постанову про закриття вказаної кримінальної справи на підставі п. 4 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) та 17.08.2011 рішення суду набуло чинності. Наведені вище обставини щодо розслідування кримінальної справи відносно [PERSON] , накладення арешту на майно та результату розгляду справи судом підтверджено у відзиві ГУ НП в Харківській області від 25.09.2024. Відтак наявність обтяження у вигляді арешту перешкоджає позивачу оформити своє право на спадщину на об`єкт нерухомого майна, а тому він вважає, що його право підлягає захисту шляхом скасування відповідних арештів. Висновки суду. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність підстав для їх задоволення, враховуючи наступне. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Як гарантовано ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1.ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положення ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 391 ЦК України, особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. В п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надано роз`яснення, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Відповідно до ст. 126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ЦПК України, спори про цивільне право, пов`язані із належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, яка не є стороною кримінального провадження. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що [PERSON] чи [PERSON] були стороною під час розслідування кримінальної справи № 75070252, в ході якого накладено арешт на належне спадкодавцеві майно. Водночас матеріали справи містять відомості, що 10.08.2011 Вовчанським районним судом Харківської області прийняте рішення про закриття кримінальної справи № 75070252 на підставі п. 4 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) та 17.08.2011 вказане рішення суду набуло чинності. За наведених обставин будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі перетворюється з заходу забезпечення кримінального провадження на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19, спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Отже, вимога спадкоємця, який прийняв спадщину, однак не може оформити свідоцтво про право на спадщину, ґрунтується на праві власності на майно, а захист такого права здійснюється в порядку цивільного судочинства. У рішенні ЄСПЛ у справі «Узан та інші проти Туреччини» (заяви № 19620/05, 41487/05, 17613/08 та 19316/08) Суд встановив, що заявники скаржилися на тривале застосування тимчасових заходів щодо їхнього майна та відмову органів влади скасувати ці заходи протягом кількох років, навіть з урахуванням того, що заявників не було визнано винними у кримінальному провадженні або відповідачами у цивільному провадженні. Європейський Суд прийшов до висновку, що влада не змогла встановити «справедливий баланс» між захистом суспільних інтересів та вимог захисту прав заявників на повагу їх власності. Таким чином, мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції (право на мирне володіння майном). Відповідно до положень ч. 1-5 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~5\~ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оскільки судом встановлено, що кримінальна справа № 75070252 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України (в рамках якої накладено арешт на майно) закрита постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 10.08.2011 на підставі п. 4 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року), тому на даний час відсутні правові підстави для подальшого застування арешту на майно, оскільки це обмежує права спадкодавця. На підставі викладеного,

Outcome: approved