Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 20 серпня 2024 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ") до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06363-08/2021 від 10.08.2021, укладеним між [PERSON] та первісним кредитором ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТРУМ" (далі - ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ"), в сумі 25 675,00 грн та за кредитним договором № 2986413744/462540 від 26.08.2021, укладеним між [PERSON] та первісним кредитором ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГОУФІНГОУ" (далі - ТОВ "ГОУФІНГОУ"), в сумі 12 075,00 грн, а всього 37 750,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач набув право вимоги за вказаними вище договорами про споживчий кредит на підставі Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022, укладеного між ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ", та договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022, укладеного між ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "ГОУФІНГОУ". За умовами кредитних договорів позичальник зобов`язалася повернути кредити, сплатити проценти за користування кредитами та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Всупереч умовам вказаних вище кредитних договорів, незважаючи на повідомлення про зміну кредитора в зобов`язанні, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснив платежу для погашення кредитної заборгованості ТОВ "ФК "ЄАПБ", при цьому позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ": за кредитним договором № 06363-08/2021 від 10.08.2021 в сумі 25 675 грн, з яких: 6 500 грн -заборгованість за основною сумою кредиту, 19 175 грн - заборгованість за процентами; за кредитним договором № 2986413744/462540 від 26.08.2021 в сумі 12 075 грн, з яких 3 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 9 075 - заборгованість за процентами. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості. 05.09.2024 через систему "Електронний суд" від представника відповідача - адвоката Іщука С.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що вважає поданий позов надуманим та викладені у ньому вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки кредитні кошти від первісних кредиторів не отримувалось, а твердження позивача вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. При розгляді справ про стягнення заборгованості за кредитом в предмет доказування обов`язково входить обставина надання кредитором коштів в якості кредиту, їх отримання позичальником, у тому числі дата (дати) та сума (суми) таких коштів. Обов`язок доводити таку обставину покладається саме на банк, як позивача. ТОВ "ФК ЄАПБ" посилається у якості доказів наявності заборгованості та її дійсності розміру надає витяги з реєстрів боржників, отримані під час відступлення права вимоги та розрахунки боргу складені самим же позивачем, та не містить жодного підпису первісних кредиторів. З цих розрахунків не можливо вирахувати: коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані, за якою процентною ставкою нараховувались проценти, тощо. Однак такі реєстри та розрахунки, самі собою, не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено цей витяг. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Тому, надані розрахунки заборгованості не є належними доказами суми заборгованості, оскільки з них неможливо встановити формування заборгованості та її складові. Окрім того, надані позивачем разом з позовом розрахунки заборгованості по кредитним договорам містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, тощо. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості не є підтвердженням виконаних банківських операцій та не підтверджено дійсності суми боргу. Тому відсутня можливість перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідних кредитних договорів. Надані позивачем витяги з реєстрів боржників та розрахунки боргу не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаними кредитними договорами. Отже, у разі наявності та дійсності розміру боргу у позивача мали б бути документи, які підтверджують право вимоги до відповідача. Щодо набуття права вимоги від первісних кредиторів позивачу представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 3,1 вказаних вище договорів факторингу, загальна сума прав вимоги за цим договором, ціна продажу та одинична ціна визначається в день передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, який складається та підписується в день укладення даного Договору. Також, ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підтвердження переходу права вимоги до відповідача в якості доказів надав лише окремі аркуші договорів факторингу, укладених між фактором та клієнтом. Так, підпункти 3.2. та 3.3. щодо порядку та розміру фінансування, мають незаповнені стрічки (речення), та, крім того, відсутні сторінки договору починаючи з 5 по 9 сторінки, а тому договір факторингу є неналежним доказом у справі. Пунктом 3.4 договорів факторингу визначено, що фактор сплачує клієнту 100 % ціни продажу передбаченої п. 3.3 протягом 3 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників. Пунктом 3.6 зазначених договорів визначено, що моментом виконання фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження ціни продажу за цим договором на рахунок клієнта, зазначений в п. 3.4 цього договору. Таким чином, жодні докази на підтвердження сплати ТОВ "ФК "ЄАПБ" коштів ТОВ "Інвеструм" та ТОВ "Гоуфінгоу" за передачу права вимоги згідно договорів факторингу від 18.02.2022 № 18022022 та № 19042022-Г від 19.04.2022 матеріали справи не містять, а п. 6.1.1 та 6.1.2 договору факторингу, який повинен містити ціну за якою відступається право вимоги до боржників, містить механічні видалення самої суми продажу. Позивачем наданий витяги з реєстрів боржників до договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022 та витяг до договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022, однак ці витяги не містить підпису посадової особи і відтиску печатки клієнта, а тому не є належним доказом у справі, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. Крім того, надані суду сформовані представником ТОВ "ФК "ЄАПБ" Кожухівським Я.І. 26.07.2024 витяги з реєстрів боржників до вищезазначених договорів факторингу не засвідчені належним чином, оскільки не містить запису про відповідність їх оригіналу цього документа. Щодо нарахування заборгованості за договорами представник відповідача зазначає, що кредитний договір № 06363-08/2021, який ніби укладений 10.08.2021 строком на 28 днів, тобто до 06.09,2021, та Договір № 2986413744/462540, який ніби укладений 26.08.2021 строком на 24 дні, тобто до 18.09.2021. Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України, а після закінчення строку кредитування Позивач має право нараховувати проценти згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, що є охоронною нормою та регламентує відповідальність за порушення зобов`язання. За таких обставин, позивач мав би право на отримання коштів в межах строку кредитування за кредитним договором № 06363-08/2021 від 10.08.2021 в розмірі 12 050,00 грн; за кредитним Договором № 2986413744/462540 від 26.08.2021 в розмірі 4 800,00 грн. Позивач не пред`явив позовної вимоги про стягнення компенсації згідно зі ст. 625 ЦК України. Отже, 12 050,00 грн + 4 800,00 грн. = 16 850,00 грн - заборгованість на яку міг би претендувати Позивач. 11.09.2024 від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він зазначив, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" детально ознайомившись з відзивом відповідача, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Щодо факту укладання та підписання договорів. У відповідності до умов кожного з укладених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Також представником позивача викладено алгоритм дій при укладанні договору. Отже, договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Товариства з урахуванням особливостей визначений індивідуальною частиною. Таким чином, відповідачем було подано заявку на оформлення договору, в якій останній зазначив особисті персональні данні, підтвердив мобільний номер телефону, пройшов процедуру верифікації банківської карти, підписав договір електронним підписом. Щодо первинних документів представник позивача зазначив таке. Враховуючи, що кредит за вищезазначеним кредитним договором було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Законом України "Про платіжні послуги" та Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022 "Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів", відповідно до положень, якої вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. З огляду на вищевикладене, слід наголосити на тому, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів за вищезазначеними договорами та наявності відповідної заборгованості за ними. Крім того, представник позивача наголошує на тому, що вищезазначені договори укладені з відповідачем, в судовому порядку не були розірвані та не визнані недійсними, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Презумпція правомірності кредитних договорів та договору позики станом на даний час не спростована, а отже, всі права, набуті сторонами за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають безумовному виконанню, в тому числі примусовому. Також представник позивача звертає увагу на те, що договори, укладені між первісними кредиторами та відповідачем, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ "ФК "ЄАПБ" у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Крім того, ініціювання спору про недійсність окремих пунктів договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань є неприпустимими. Посилання відповідача на те, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються наявними у матеріалах справи кредитними договорами, які є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України про правомірність правочинів. При цьому вимог щодо визнання зазначених правочинів недійсними чи встановлення факту їх неукладеності до суду заявлено не було. Зазначені правочини підтверджують факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. Відповідач як тримач карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти може, власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження, або спростування факту перерахування кредитних коштів по вищенаведених договорах Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору, представник позивача зазначає, що у відповідності до умов кожного з укладених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, представник позивача посилається на Постанову Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Звертає увагу на те, що у відповідності до умов укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договорів не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно зі статтею 625 ЦК України. 16.09.2024 представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, де він зазначив, що представником позивача разом із відповіддю на відзив подано докази з пропуском процесуального строку на їх подання. Представником позивача в позовній заяві не зазначалось, доказів, які не можуть бути подані. Звертаючись до суду із позовом, позивач жодним чином не повідомив суд про неможливість подання доказів надання кредитів відповідачеві, не навів об`єктивних причин неможливості їх подання, на надав доказів здійснення всіх залежних від нього дій, спрямованих на отримання відповідних доказів. Отже, подані докази із пропуском процесуального строку є неправомірними та недопустимими. Разом з тим, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій та не підтверджують дійсності суми боргу. Тому відсутня можливість перевірити, чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідних кредитних договорів. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 27.08.2024 позовну заяву ТОВ "ФК "ЄАПБ" до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до провадження Балаклійського районного суду Харківської області відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 10.08.2021 між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" і [PERSON] , укладено договір про надання фінансового кредиту № 06363-08/2021 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, за умовами якого відповідач отримала у безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної клієнтом, кредит у розмірі 6 500 грн строком на 28 днів, тобто до 06.09.2021, із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 912,5% річних, із розрахунку 2,5% на добу. Згідно з пунктом 2.5 договору № 06363-08/2021 проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (а.с. 7-10). 18.02.2022 між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" і ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу № 18022022, відповідно до якого ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" право вимоги до відповідача [PERSON] суми заборгованості за договором про споживчий кредит № 06363-08/2021 від 10.08.2021, що також підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників, витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за цим договором станом на 01.06.2024 становить 25 675 грн, з яких: 6 500 грн - заборгованість за основним боргом, 19 175 грн - заборгованість за процентами (а.с. 11-16). 26.08.2021 між ТОВ "ГОУФІНГОУ" і [PERSON] , було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2986413744/462540 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, за умовами якого [PERSON] отримала у виді безготівкового переказу на рахунок за реквізитами вказаної нею платіжної банківської картки, кредит в межах суми 3 000 грн строком на 24 дні, тобто до 18.09.2021 з фіксованою процентною ставкою - 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % . Пунктом 4.3 договору про надання фінансового кредиту № 2986413744/462540 передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит, в зазначений строк, проценти, передбачені в п. 1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення. Згідно з п. 2.4 договору про надання фінансового кредиту № 2986413744/462540 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (а.с. 21-22). 19.04.2022 між ТОВ "ГОУФІНГОУ" і ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ "ГОУФІНГОУ" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" право вимоги до відповідача [PERSON] суми заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 2986413744/462540 від 26.08.2021, що також підтверджується витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 190042022 від 19.04.2022 (а.с. 23-26). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] станом на 01.06.2024 за цим договором становить 12 075 грн, з яких: 3 000 грн - заборгованість за основним боргом, 9 075 грн - заборгованість за процентами (а.с. 27). Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону) такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В порядку, визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Мотиви суду. У судовому засіданні було встановлено, що між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" і [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі договору про надання фінансового кредиту № 06363-08/2021 від 10.08.2021, а також між ТОВ "ГОУФІНГОУ" і [PERSON] виникли кредитні правовідносини на підставі договору про надання фінансового кредиту № 2986413744/462540 від 26.08.2021. Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі № 666/4957/15 вказав на те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як було зазначено вище, між ТОВ "ІНВЕСТРУМ" і [PERSON] 10.08.2021 був укладений договір про надання фінансового кредиту № 06363-08/2021 на 28 днів, відповідно до якого відповідач повинна була отримати у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 6 500 грн, між ТОВ "ГОУФІНГОУ" і [PERSON] 26.08.2021 був укладений договір про надання фінансового кредиту на 24 дні, відповідно до якого відповідач повинна була отримати у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 3 000 грн. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором позики, а відповідач ці кошти отримала. Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed