Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» звернулося до суду з вказаним вище позовом, який мотивований тим, зокрема, що 16.10.2023 та 01.11.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №76888467 та № 4352429 у виді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов вказаних договорів відповідач отримав позику у розмірі 8500,00 та 5000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого останній отримав права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Також 31.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №8490062, який укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. 29.01.2024 між позивачем та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №29012024 у відповідності до умов якого позивач отримав належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Крім того, 03.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4111283, який укладений сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток, електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора. Відповідно умов зазначеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 600,00 грн. 27.06.2024 між ТОВ Лінеура Україна та позивачем укладено договір факторингу №27062024 у відповідності до умов якого останній отримав права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Разом з тим, відповідач не виконує умови договорів, не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів, що призвело до виникнення у нього заборгованості. За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними вище договорами у загальному розмірі 72442,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином. У своєму позові просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, а також за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на відсутність заперечень від сторони позивача, ухвалою від 06.12.2024 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень\~ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 16.10.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №76888467. Розмір кредиту становить 8500,00 грн. Строк користування кредитом 30 дні. Знижена процентна ставка 2,5 % за один день користування кредитом, застосовується за умов програми лояльності. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% за один день користування кредитом, однак не застосовується на період воєнного стану. Реальна річна процентна ставка становить 114432,08%. Договір укладений у виді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором «uAfMW7Lg5t» згідно Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.10-12). \~ \~ \~ \~До позовної заяви позивачем також приєднано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за вказаним вище договором позики, який також підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «uAfMW7Lg5t» (а.с.10). \~ \~ \~ \~01.11.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4352429. Розмір кредиту становить 5000,00 грн. Строк користування кредитом 30 дні. Знижена процентна ставка 3,5 % за один день користування кредитом. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 3,5% за один день користування кредитом, однак не застосовується на період воєнного стану. Реальна річна процентна ставка становить 73283,11%. Договір укладений у виді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором «97іН1d8az2» згідно Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.21-23). \~ \~ \~ \~До позовної заяви позивачем також приєднано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за вказаним вище договором позики, який також підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «97іН1d8az2» (а.с.23-зворотній бік). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/21 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.14-18). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Згідно з витягом №18 з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором позики №76888467 на загальну суму заборгованості 34000 грн., з яких: 8500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 25500,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с.19). На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором позики № 76888467 від 16.10.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 27.02.2024 по 31.07.2024 з якого слідує, що станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становила 34000, грн. (а.с.20). Разом з тим, детальний розрахунок заборгованості від первісного кредитора щодо нарахування заборгованості до 27.02.2024 позивачем надана не було. Згідно з витягом №23 з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 позивач отримав право вимоги до [PERSON] за договором позики №4352429 на загальну суму заборгованості 22100,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 17100,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с.26). На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором позики № 4352429 від 01.11.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 11.04.2024 по 31.07.2024 з якого слідує, що станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становила 22100, грн. (а.с.20). Разом з тим, детальний розрахунок заборгованості від первісного кредитора щодо нарахування заборгованості до 11.04.2024 позивачем надана не було. 31.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №8490062 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 105 днів з 31.10.2023 і складається з пільгового періоду, який складає 15 днів, та поточного періоду, який складає 90 днів. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 0,01% від фактичного залишку за кожен день строку користування кредиту. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Цей договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1.). Вказаний договір підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора «436105» (а.с.33-38). До вказаного вище договору кредиту позивачем також долучено графік платежів за договором про споживчий кредит 8490062 від 31.10.2023, заяву на отримання кредиту від 31.10.2023, додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором (а.с.38-39). 29.01.2024 між позивачем та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №29012024 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.40-42). Згідно з витягом №1 з реєстру боржників до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитний договором №8490062 на загальну суму заборгованості 12886,00 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8886,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с.43). На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором позики № 8490062 від 01.11.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 29.01.2024 по 31.07.2024 з якого слідує, що станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становила 12886,00 грн. (а.с.44). Також позивачем надано до суду розрахунок заборгованості від первісного кредитора щодо нарахування заборгованості за період з 31.10.2023 по 29.01.2024, зі змісту якого слідує, що станом на 28.01.2024 становила 12886,00 грн. (а.с.106). 03.11.2023 між ТОВ «Лінеура України» та [PERSON] укладено договір №4111283 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 600,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується в межах всього строку. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 50693,97% річних. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта № [NUMBER] . Договір укладений сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток, електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора. Вказаний договір підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора «М523» (а.с.51-59). До позовної заяви позивачем також приєднано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за вказаним вище договором, а також паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено основній умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша інформація щодо кредитування, які також підписані відповідачем за допомогою електронного підпису (а.с.60-62). 27.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу №27062024 відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.63-65). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №27062024 від 27.06.2024 позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитний договором №4111283 на загальну суму заборгованості 3456,00 грн., з яких: 600,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2856,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с.66). На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором позики № 4111283 від 03.11.2023 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 27.06.2024 по 31.07.2024 з якого слідує, що станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача становила 3456,00 грн. (а.с.67). Також позивачем надано до суду розрахунок заборгованості від первісного кредитора щодо нарахування заборгованості за період з 03.11.2023 по 27.06.2024, зі змісту якого слідує, що станом на 27.06.2024 становила 3456,00 грн. (а.с.101-105). Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України\~«Про електронну\~комерцію» (далі - Закон). Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з\~статтею 5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~Законом України «Про електронну комерцію»\~та\~Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до частини третьої\~статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою\~статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями\~статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, зокрема, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Статтею 527 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту . Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 530\~ЦПК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~з урахуванням положень статей\~526,\~527,\~530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі№161/16891/15-ц). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківський розрахунок не є первинним документом, а тому він сам по собі, без первинних документів, не може достовірно підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також, підтверджувати розмір зазначеної заборгованості, який неможливо перевірити. Первинних бухгалтерських документів, з яких можна встановити усі здійснені операції за кредитом, в тому числі, й факти надання позичальнику кредитних коштів, нарахування відсотків, погашення боргу, тощо, позивач не надав. У постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) Верховний Суд дійшов висновків про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням\~Закону\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до пп. 14 п. 1 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75\~(далі\~Положення), первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування банку, від імені якого складений документ; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, надані позивачем розрахунки заборгованості не можна вважати допустимим і достатнім доказами наявності заборгованості за договорами позики №76888467 та № 4352429 укладеними 16.10.2023 та 01.11.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», оскільки вони не є первинним документом. Більш того, позивач не зазначає у своєму позові про нарахування, які здійснювали первісні кредитори, а також не надає до суду відповідні детальні розрахунки заборгованості, що в свою чергу, позбавляє суд перевірити правомірність нарахування заборгованості до моменту переходу прав вимоги до позивача. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано доказів на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо вказаних вище договір позики укладених відповідачем з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», не зазначено про неможливість отримати такі самостійно, а також не заявлено клопотання про витребування таких доказів. При цьому, суд у своїй ухвалі від 21.10.2024 про залишення позову без руху вже звертав увагу позивача на відсутність зазначених вище доказів. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем отриманими від позики коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за вказаним договорами. Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи належних первинних банківських документів, а також детального розрахунку заборгованості від первісного кредитора, не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником грошових коштів за вказаним вище договорами, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків. За вказаних обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики укладеними ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з [PERSON] є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Щодо кредитних договорів укладених між відповідачем та ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Лінеура Україна», суд зазначає наступне. Як доказ перерахування кредитних коштів відповідачу позивач надав лист сервісу онлайн платежів iPay.ua вих.№1922-0107 від 01.07.2024 з якого слідує, що 03.11.2023 о 17 год. 12 хв. було здійснено перерахування коштів на платіжну картку клієнта у сумі 600,00 грн., маска карти [NUMBER] (а.с.99). Також позивачем надано копію платіжного доручення №114048909 від 31.10.2023 щодо перерахування ТОВ «Мілоан» отримувачу [PERSON] суми коштів у розмірі 4000,00 грн., маска картки 414949*16, з призначенням платежу «кошти згідно договору №8490062» (а.с.100). За відсутності заперечень зі сторони відповідача, що вказаний номер банківської картки дійсно належить йому, а також те, що він зазначив ці відомості під час укладення договору кредиту, суд не вбачає підстав піддавати сумніву таку обставину. Відповідач не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитними договорами укладеними з ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Лінеура Україна», так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц визначено, що твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. У постанові від 02 липня 2020 року в справі №753/16745/15-ц Верховним Судом підтримано позицію суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору, а тому є належним доказом. Отже, суд встановив, що відповідач [PERSON] на підставі договору №8490062 від 31.10.2023 отримав кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн. та договору №4111283 від 03.11.2023 отримав кредитні кошти в розмірі 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитами, але взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів та відсотків не виконує, чим істотно порушує умови укладених договорів. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позову та стягнути з відповідача на користь позивача за кредитним договором №8490062 від 31.10.2023 в розмірі 12886,00 грн., з яких: 4000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 8886,00 грн. сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №4111283 від 03.11.2023 в розмірі 3456,00 грн., з яких 600,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 2856,00 грн. сума заборгованості за процентами. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню частково, а саме на 22,56 % (розрахунок 16342,00 грн. (задоволена частинна вимог): 72442,00 грн. (ціна позову)) х 100 = 22,56 %), то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подання позову до суду в розмірі 683 грн. 12 коп. (22,56% від 3028,00 грн.)

Outcome: partial