Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Бистрицької сільської ради Мукачівського району про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач являється власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] побудували нову вбиральню, літню кухню та вигрібну яму на спільній з позивачем межі, що порушує права позивача. Законодавством встановлено обмеження, згідно яких родина [PERSON] вимагала їх дотримання від відповідачів. Державними будівельними нормами - ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» - були встановлені такі відстані для: відповідно до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», якщо з іншого боку межі нема забудови, то відстань до бічної межі ділянки від найбільш виступної конструкції стіни повинна становити не менше 1 м. При цьому має бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних земельних ділянок. Згідно із санітарними нормами туалети потрібно розташовувати не ближче 15 м від житлового будинку і літньої кухні, а від питного колодязя - за 20 м. Цих норм сусідами [PERSON] не дотримано. Вимоги щодо огорожі (висоти, конструкції, матеріалу) встановлюються місцевими правилами забудови. Огорожа має проходити по межі і не повинна створювати перешкод для використання за призначенням сусідської земельної ділянки, затінювати її та ін. Також, власники і землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей: затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення інше. Варто наголосити, що ДБН на сьогодні втрачають чинність, оскільки тепер такі питання уже не є компетенцією центральних органів влади, а віднесені до повноважень органів місцевого самоврядування. Сьогодні такі норми встановлюються в місцевих правилах забудови або проекті забудови і благоустрою населеного пункту, які затверджуються місцевою радою після погодження з місцевим органом містобудування та архітектури. Позивач звертався з заявою 28.03.2017 року до голови Мукачівської райдержадміністрації просили призначити виїзду комісію та допомогти вирішити спір. Також 05.04.2017 році позивач звертавсь до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, представники якої провели перевірку зробили фото фіксацію та склали акт. 25.09.2017 року Закарпатська обласна Рада надала відповідь на заяву від 04.09. 2017 року про відсутність визначених законодавством повноважень щодо вирішення спорів стосовно дотримання правил добросусідства, та рекомендували звернутися в селищну раду, що позивачем було і зроблено на що селищна рада 27.11.2017 року самоусунулась в свою чергу рекомендуючи звернутись до суду. Мукачівська районна адміністрація в свою чергу у відповіді від 13.12.2017 року наголошує що комісією не виявлені межові знаки та між ділянками розташований прохід до потічка. 05.06.2020 року від представника відповідача Бистрицької сільської ради Мукачівського району надійшов відзив на позовну заяву, який мотивував наступним. Згідно генеральним планом забудови села Бистриця Мукачівського району суміжної межі між громадянами [PERSON] та [PERSON] немає, так як їх земельні ділянки розмежовані канавою невеликих розмірів, яка відносить до земель загального користування та є комунальною власністю Бистрицької сільської ради. Отже земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] не мають спільної межі, а вбиральня, літня кухня та вигрібна яма розташовані на земельній ділянці, яка належить на правах приватної власності [PERSON] . Також у будівельному паспорті, який видано на ім`я померлого батька [PERSON] , [PERSON] у 1977 році громадянин [PERSON] або його батьки не вказані як суміжні користувачі. В даному плані забудови земельної ділянки чітко відображається канава невеликих розмірів. Виходячи з того, що житловий будинок [PERSON] були побудовані в 1977 році, а Державно будівельні норми були затверджені в 1986 році, вказані вимоги у заяві [PERSON] є безпідставними та не можуть бути виконані. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідач [PERSON] не законно побудували нову вбиральню, літню кухню та вигрібну яму на спільній з позивачем межі, що порушує права позивача. Як вбачається з матеріалів справи згідно генеральним планом забудови села Бистриця Мукачівського району суміжної межі між громадянами [PERSON] та [PERSON] немає, так як їх земельні ділянки розмежовані канавою невеликих розмірів, яка відносить до земель загального користування та є комунальною власністю Бистрицької сільської ради. Отже земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] не мають спільної межі, а вбиральня, літня кухня та вигрібна яма розташовані на земельній ділянці, яка належить на правах приватної власності [PERSON] . У будівельному паспорті, який видано на ім`я померлого батька [PERSON] , [PERSON] у 1977 році громадянин [PERSON] або його батьки не вказані як суміжні користувачі. В даному плані забудови земельної ділянки чітко відображається канава невеликих розмірів. Виходячи з того, що житловий будинок [PERSON] були побудовані в 1977 році, а Державно будівельні норми були затверджені в 1986 році, вказані вимоги у заяві [PERSON] є безпідставними та не можуть бути виконані. Межові знаки земельної ділянки [PERSON] внесені в натуру у липні 2018 року, а будинок та прибудовані споруди відповідача [PERSON] збудовані в 1977-1979 роках, за таких обставин [PERSON] не має можливості перенести вбиральню, літню кухню та вигрібну яму у відповідності до норм. 28.07.2020 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про призначення земельно-технічної експертизи. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 28.07.2020 року по даній справі призначено судову земельно - технічну експертизу. 14.06.2021 року від позивача [PERSON] надійшла заява про повернення матеріалів даної справи без проведення земельно-технічної експертизи. 27.09.2024 року від експерта [PERSON] повернулася вище вказана справа без проведення земельно-технічної експертизи. За приписами ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов для з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами не надані відповідні висновки експерта із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Враховуючи, що позивач відмовився від проведення земельно-технічної експертизи, а для вирішення даної справи необхідні спеціальні знання у сфері землеустрою для з`ясування обставин справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Крім того відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною першою статті 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Враховуючи положення ст. 152, 158 ЗК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст. 81 ЦПК України позивач не надав суду жодних доказів того, що його права на користування земельною ділянкою порушено, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed