Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участі третьої особи Служби у справах дітей та служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що з 30 вересня 2008 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2012 розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує дитину, не надає матеріальної допомоги на виховання. У зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року витребувати у Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації оригінал висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Протокольною ухвалою суду від 09 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року судом постановлено повернутися до стадії з`ясування обставин справи. 04 грудня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що у теперішній час відповідач виїхав за кордон. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли заяви про визнання позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з отриманням письмових пояснень, відповідно до яких вона не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав, оскільки останній не цікавиться її життям (а.с. 95, 96). Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 30 вересня 2008 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2012 розірвано (а.с. 22-23, 24-25). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем (а.с. 21, 97). Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на його фізичний та психологічний розвиток. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. До суду надходили заяви про визнання позовних вимог. Частиною 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування № 108-11824 від 23 вересня 2024 року, виходячи з наявних матеріалів справи, враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, остання, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 59-60). Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям доньки, та не приймає участь у її вихованні. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог по цій справі повністю. При поданні позовної заяви позивачем не сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved