Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою зареєстрованого місця проживання матері: [ADDRESS] , без згоди її батька - [PERSON] . Вимоги обґрунтовує тим, що з [INFO] у м.Кисловодськ Російської Федерації позивач народила дочку - [PERSON] . Батьком дитини є громадянин Російської Федерації - [PERSON] . На даний час позивач разом з дочкою постійно проживаю у належній їй та її батькам квартирі за адресою: [ADDRESS] . 17.10.2024 позивач через Центр надання адміністративних послуг Сухополов`янської сільської ради за вказаною адресою зареєструвала своє місце проживання. Одночасно позивач подала до відділу ЦНАП заяву про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за однією адресою. Однак у реєстрації місця проживання дитини відділ ЦНАП позивачеві відмовив через відсутність згоди батька на вчинення цієї дії, про що мається відмітка у заяві про реєстрацію місця проживання дитини. Проте батько дитини постійно проживає у Російській Федерації. У зв`язку з воєнним станом, розривом між Україною та Російською Федерацією дипломатичних відносин та припиненням поштового сполучення між цими країнами у позивача з дитиною відсутній зв`язок з батьком дитини. У зв`язку з цим позивач не може забезпечити явку батька дитини до відділу ЦНАП для надання ним особисто згоди на вчинення реєстраційної дії. Із цих же підстав позивач не може отримати від нього засвідчену належним чином письмову згоду на реєстрацію місця проживання дитини. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання дитини тягне для неї несприятливі наслідки у вигляді відсутності належного обліку з боку медичних, освітніх та соціальних служб, складнощі щодо отримання соціальних виплат, обов`язкового щеплення, прийняття до дошкільного та шкільного навчального закладу тощо. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про визнання позовних вимог, справу просили розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Про причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не направив, в зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні обставини викладені позивачем в позовній заяві знайшли своє підтвердження в наявних в матеріалах справи доказах, а саме: копія витягу про реєстрацію місця проживання, копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про право власності, копія заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини (а.с.5-8). Відповідно до вимог ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом статтями 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання України», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання дитини протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У відповідності до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). За п. 26 вказаних правил у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідач згоди на зняття з реєстрації місця проживання і реєстрацію місця проживання за фактичним постійним місцем проживання дитини позивачу не надає. Яким чином має бути здійснено в такому випадку реєстрація місця проживання малолітньої дитини ні Цивільним кодексом України, ні Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, ні Правилами реєстрації місця проживання, не визначено. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Зважаючи на те, що вказаними вище нормативно-правовими актами не врегульовано питання реєстрації/знаття з реєстрації осіб, які не досягли 14 років, без згоди іншого законного представника дитини (батька/матері), то суд вважає за можливе застосувати у даному випадку аналогію Закону. Так, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року, встановлено, що виїзд неповнолітньої особи за кордон, оформлення паспорта/ проїзного документа дитини, яка не досягла 16 років, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання обох батьків або законних представників батьків чи дітей. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, до правовідносин сторін, які виникли з приводу оформлення реєстрації місця проживання дитини, суд застосовує вказані вище норми. У відповідності до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved