Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу в сумі 64029,57 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Зазначає, що позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав, в разі неявки відповідача не заперечував щодо ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.11.2021, яка набрала законної сили 26.11.2021, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст.\~124\~КУпАП закрито на підставі ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.5). Як вбачається із вищевказаної постанови, 10.07.2021 року о 8-20 год. [PERSON] в м.Лозова на перехресті вул.М.Грушевського та вул.Павлоградської, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер [NUMBER] , не надав перевагу в русі автомобілю марки «ЗАЗ» реєстраційний номер [NUMBER] , та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» та «MAN TGL 8.150», реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, чим вчинив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Положеннями ч.6 ст.82\~ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною другою ст.38\~КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті. При цьому, п.7 ст.247\~КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст.1188\~ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247\~КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього\~руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247\~КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18). Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що не притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124\~КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38\~КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій ст.1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було надано. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд наголошує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст.38\~КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водія, який спричинив ДТП. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «МАN TGL 8.150» реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за ТОВ «Кредо». Згідно наказу ТОВ «Кредо» №385 від 14.06.2020 про закріплення водіїв за автотранспортними засобами підприємства, водій [PERSON] закріплений за автотранспортним засобом «МАN TGL 8.150» реєстраційний номер [NUMBER] . 13.07.2021 водієм [PERSON] , складено та надіслано повідомлення про ДТП на адресу МТСБУ, та додано заяву про перерахування відшкодування на рахунок ТОВ «Кредо». У відповідності до копії звіту з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля №888 від 06.08.2021 ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля MAN 8.150 реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , пошкодженого у результаті ДТП 10.07.2021 року становить: 67342,80 грн. із врахуванням ПДВ на складові КТЗ. 11.03.2022 позивачем перераховано на рахунок ТОВ «Кредо» кошти 61056,63 грн. за шкоду заподіяну в результаті ДТП, що підтверджується копією платіжної інструкції №817764. Витрати на збір документів склав 2972,94 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №1102868 від 27.08.2021. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди становить 64029,57 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент ДТП, застрахована не була. Відповідно до підпункту «а» п.41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до положень частини першої статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 38.2.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже позивач довів, що загальний розмір витрат, які він поніс у зв`язку із виплатою страхового відшкодування внаслідок завдання відповідачем шкоди становить 64029 грн. 57 коп., тобто заявлені позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3028 грн. судового збору.

Outcome: approved