Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

В липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Білоцерківської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради, в якому просив визначити [PERSON] додатковий строк - три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Біла Церква Київської області. В обґрунтування позову зазначив, що він є онуком по материній лінії споріднення - [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Біла Церква Київської області. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема квартиру [ADDRESS] . За життя, 19.04.2017 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла онуку [PERSON] . Заповіт посвідчений 19.04.2017 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за номером 2-256 та зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 60541795. Заповіт є чинним, не зміненим та не скасованим. Позивач зазначає, що оскільки заповітом охоплено все спадкове майно, а спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні, він має право на спадкування усього спадкового майна, в тому числі вищезазначеної квартири. З метою оформлення спадкових прав він звернувся до Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, проте йому було роз`яснено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущено й необхідно звернутись до суду. Позивач вказує, що звернутись до нотаріуса раніше він не мав реальної можливості, оскільки проходив строкову службу в Збройних Силах України, а після звільнення - був призваний на військову службу під час мобілізації, де перебуває і до цього часу. Зокрема, на момент смерті бабусі він проходив строкову службу в Збройних Силах України і лише 28.12.2021 року був звільнений (демобілізований) в запас на підставі наказу МОУ від 17.09.2021 року № 282. Після звільнення зі служби до закінчення строку для прийняття спадщини залишалось ще майже три місяці, протягом якого він мав звернутись до нотаріуса. Водночас, 24.02.2022 року почалося повномасштабне вторгнення збройних формувань російської федерації на територію України, внаслідок чого в Україні було введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. 24.02.2022 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації у військову частину [NUMBER] . Перебуваючи на військовій службі та беручи участь в бойових діях на сході нашої країни, він не мав реальної можливості подати заяву про прийняття спадщини. В жовтні 2023 року він мав короткотривалу відпустку й одразу ж звернувся до державного нотаріуса, який повідомив, що строк для прийняття спадщини пропущено й необхідно звернутись до суду. На той час звернутись до суду було неможливо, оскільки триденна відпустка закінчилась і він продовжив виконання бойових завдань. 10.05.2024 року під час виконання чергового бойового завдання на сході країни він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення, тому нині проходить лікування у військовому шпиталі у м. Біла Церква й має можливість скористатись правничою допомогою та подати даний позов до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 24 липня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року витребувано\~ від Другої білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту і спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Біла Церква Київської області. Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 листопада 2024 року о 10:00 год. Судом 30.10.2024 року за вх..№56448 отримано від Другої білоцерківської державної нотаріальної контори інформаційну довідку зі Спадкового реєстру. Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 29.11.2024 року за вх..№63262 отримано заяву, за підписом представника позивача адвоката Капустіна В.В. в якій останній просив проводити розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява, отримана судом 06.09.2024 р. за вх..№46466,\~ в якій відповідач просив слухати справу без представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 2749, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] є онуком по материній лінії споріднення - [PERSON] . Після смерті [PERSON] \~ залишилася спадщина - нерухоме майно, зокрема квартира [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 19.08.2004 року, реєстровий номер 2-2344. Також судом встановлено, що за життя, а саме 19.04.2017 р. [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.Г., зареєстрований в реєстрі за номером 2-256 та зареєстрований у Спадковому реєстрі за номером 60541795, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла онуку [PERSON] . З роз`яснення державного нотаріуса Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Марини Мельничук від 21.10.2023 р. вих..№ 2171/01-16 вбачається, що з метою оформлення спадкових прав після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] звернувся до нотаріуса, проте йому було роз`яснено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущено й необхідно звернутись до суду. Також нотаріусом зазначено, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] , не заводилася. Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою, позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, так як такий строк був ним пропущено з поважних причин, оскільки на момент смерті бабусі він проходив строкову службу в Збройних Силах України і лише 28.12.2021 року був звільнений (демобілізований) в запас на підставі наказу МОУ від 17.09.2021 року № 282, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] . Після звільнення зі служби до закінчення строку для прийняття спадщини залишалось ще майже три місяці, протягом якого він мав звернутись до нотаріуса. Однак, 24.02.2022 року почалося повномасштабне вторгнення збройних формувань російської федерації на територію України, внаслідок чого в Україні було введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію (Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року; від 69/2022 від 24.02.2022 року). 24.02.2022 року він був призваний на військову службу під час мобілізації у військову частину [NUMBER] , що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] та відомостями з військового квитка серії [NUMBER] . Перебуваючи на військовій службі та беручи участь в бойових діях на сході нашої країни, він не мав реальної можливості подати заяву про прийняття спадщини. Крім того, 10.05.2024 року під час виконання чергового бойового завдання на сході країни [PERSON] отримав множинні вогнепальні осколкові поранення, що що свідчить довідка Командира військової частини [NUMBER] від 14.05.2024 р. за №1750/123/191. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Такої правової позиції дотримується Верховний Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду в постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21 ( провадження № 61-6090св23 ). Оскільки інших спадкоємців не встановлено, позивачем вірно обрано відповідача орган місцевого самоврядування ( належного відповідача ). Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За приписами частини 1 ст. 1268, частин 1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.\~\~\~ З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.\~ Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі N 750/2158/21 (провадження N 61-753св22). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Отже, обов`язковою умовою задоволення позову є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини.\~\~\~ При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року N 6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі N 198/476/16 (провадження N 61-1750св18); від 12 лютого 2018 року у справі N 712/656/15 (провадження N 61-23947св18), від 06 червня 2018 року у справі N 592/9058/17-ц (провадження N 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Отже, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (постанова ВС від 17.03.2021 у справі № 638/17145/17). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. З доданих з боку позивача військового квитка вбачається, що останній проходив строкову службу в Збройних Силах України і лише 28.12.2021 року був звільнений (демобілізований) в запас та 24.02.2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації у військову частину [NUMBER] , на сьогодні є військовослужбовцем. Таким чином, внаслідок проходження строкової служби у Збройних Силах України, а також запровадження воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку чим, позивач ( спадкоємець ) призваний до лав Збройних Сил України після масштабного вторгнення російської федерації на територію України, що слід розцінювати як об`єктивні перешкоди, що істотно утруднювали, здійснення передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому такі причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є поважними.\~\~\~ Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved