Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС», в якому просить стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 26800 грн. страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті матері та 8040 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.08.2023 року [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ-2108 д.н.з [NUMBER] грубо порушив вимоги п. 12.3 ПДР України та допустив зіткнення з трьохколісним електросамокатом «Fashion sporting» під керуванням [PERSON] [INFO] . У результаті даної пригоди [PERSON] загинула від отриманих травм. За фактом ДТП Слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області були внесені дані до ЄРДР за №12023170000000602 за ч.2 ст.286 КК України, а згодом затверджений прокурором обвинувальний акт скерований до Лубенського міськрайонного суду. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ-2108, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована Акціонерним Товариством «Страхова група «ТАС» (приватне) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР6914983, а тому відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач повинен здійснити страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Ухвалою судді від 25.10.2024 року відкрито провадження у справі № 539/4646/24 та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача звернувся до суду з клопотанням в якому просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, відзиву на позов не подавав, про причини неявки суд не повідомив, а, відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.08.2023 р. близько 21.00 год. водій [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. [NUMBER] рухався по автодорозі сполучення Лубни-Чорнухи в межах с.Калайдинці, Лубенського району, Полтавської області, в напрямку м. Лубни, де грубо порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, а саме: проявив неуважність, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля, із задньою частиною трьохколісного електросамоката «Fashion sporting» під керуванням [PERSON] , [INFO] , яка рухалась попереду в попутному напрямку, прямолінійно. [INFO] [PERSON] помела, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.08.2024 року. Лікарським свідоцтвом про смерть № 187 від 16.08.2023 р. підтверджується, що смерть [PERSON] настала від множинних травм голови, хребта, грудної клітини тощо, отриманих в результаті ДТП. За фактом ДТП Слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області були внесені дані до ЄРДР за № 12023170000000602 за ч.2 ст.286 КК України, а згодом затверджений прокурором обвинувальний акт відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України, був скерований до Лубенського міськрайонного суду. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів: 2.10., 12.3, Правил дорожнього руху, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ-2108, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована Акціонерним Товариством «Страхова група «ТАС» (приватне) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6914983, а тому відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №АР6914983, відповідач повинен здійснити страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Згідно перевірки чинності полісу внутрішнього страхування транспортний засіб марки та моделі ВАЗ 2108 д.н.з. [NUMBER] застрахований в страховій компанії виданий АТ «СГ «ТАС» (приватне). Поліс №АР6914983 діючий на 15.08.2023 року тобто на момент вчинення ДТП. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.1989 вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб» «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особо яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єкте використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Згідно ст.1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Згідно із п.3 ч.1 статті 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 грн. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] - її батьками були [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла мати загиблої - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , а 02.10.2022 р. помер батько загиблої - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . 18.07.1981 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] . Відповідно загибла змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] в загиблої народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , [INFO] народився син загиблої - [PERSON] . Тому особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] , є чоловік [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80 400 грн., виплачується, рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Таким чином, [PERSON] має право на отримання відшкодування моральної шкоди в розмірі 26 800 грн. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Беручи до уваги приписи п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ст.141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,96 гривень, враховуючи те, що позов поданий в електронному вигляді (ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір»). Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Нормами ЦПК України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для подання даного позову позивач [PERSON] звернувся за правовою допомогою до АО "Автопоміч Україна", 21.08.2023року було укладено Договір №Ж118 про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду, спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.08.2023 року, в результаті якої загинула потерпіла. АО "Автопоміч Україна" є однією із організаційно-правових форм здійснення адвокатської діяльності, основним видом діяльності якого є здійснення діяльності у сфері права (КВЕД №69.10), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У відповідності до Додатку №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги №Ж118 вартість послуг АО "Автопоміч Україна" визначено з розрахунку 30% фактично стягнутої в користь клієнта суми грошової компенсації за спричинену шкоду. На підтвердження понесених судових витрат надано детальний опис робіт виконаних для надання професійної правничої допомоги з погодженою вартістю 8040грн. Професійну правничу допомогу, обумовлену вищевказаним Договором, надавав адвокат Р.М.Лабик. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8040 грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог ч.4 ст.137 ЦПК України. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою. На підставі викладеного,

Outcome: approved