Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить визнати трудові відносини між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та фізичною особою підприємцем [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), припиненими з 16 травня 2024 року. В обґрунтування вимог позивач вказав, що вона перебуває в трудових відносинах при цьому фактично не працює, в зв`язку з чим не може отримати підвищення до пенсії, відповідач обіцянку звільнити працівника не виконала. З жовтня 2023 року, у зв`язку з окупацією м.Берислав, позивач вимушена була переїхати з с. Новокиївка та фактично припинила трудові відносини з роботодавцем, а тому позивач змушений звернутися до суду з зазначеними позовними вимогами. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Враховуючи думку позивача, який не заперечив, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У рішенні Конституційного Суду України від 7липня 2004 року №14-рп/2004 зазначається, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. Статтею 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті38, 39КЗпП України). Позивач є пенсіонером за віком з 2015 року, про що свідчить інформація з копії пенсійного посвідчення, № [NUMBER] , разом з тим продовжувала трудову діяльність так 04.11.2020 року наказом № 12 від 03.11.2020 р. відповідач прийняла її на роботу на посаду прибиральника службових приміщень, про що свідчить інформація з відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб. Також, про трудові відносини з відповідачем свідчить інформація з доданої до позовної заяви копія індивідуальних відомостей про застраховану особу - форма ОК-5. Через військову агресію РФ проти України позивач, в жовтні 2023 року, змушена була покинути своє місце проживання у м. Берислав. Та перемістилась до с. Новокиївка Миколаївської області, про що свідчить інформація з довідки від 06.10.2023 № 4818-7001901963 про взяття на облік ВПО. У зв`язку з тим, що позивач фактично припинила трудові відносини, вона зв`язалась телефоном з відповідачем стосовно звільнення з роботи. Відповідач пообіцяла, що звільнить її та надішле трудову книжку, однак цього не відбувалось. Внаслідок того, що позивач перебуваю в трудових відносинах з відповідачем, а фактично не працює і не отримую заробітну плату, і як наслідок її страховий стаж не збільшується, тобто позивач не можу отримати підвищення до пенсії у зв`язку зі збільшенням страхового стажу. В подальшому відповідач на зв`язок не виходила. Позивач в травні 2024 року направила рекомендованим листом про вручення поштового відправлення , заяву про звільнення за власним бажанням на адресу відповідача, однак 08.06.2024 року лист було повернуто з причин того, що адресат відсутній за вказаною адресою. Про що свідчить інформація з копії заяви про звільнення, копія поштового конверту, та тренінгу з сайту «Укрпошта». Отже, на даний час трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно не виконана, тому у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки заяви про звільнення за власним бажанням залишені без реагування. Суд вважає, що зазначені фактичні обставини встановлені судом у своїй сукупності і взаємозв`язку підтверджують факт припинення трудових відносин, з огляду на таке. Із встановлених судом обставин встановлено, що позивач, фактично не підтримує трудові відносини, в зв`язку з окупацією та припиненням роботодавцем своєї діяльності, у зв`язку з чим можливість офіційного звільнення відсутня. Отже позивач позбавлений можливості отримати документи на підтвердження припинення трудових відносин, а вирішення вказаного питання можливе лише в судовому порядку, що потрібно заявнику з метою доведення перед пенсійними органами відсутності трудових відносин. Таким чином, зважаючи на підтвердження позивачем факту не перебування ним у фактичних трудових відносинах на протязі тривалого часу, беручи до уваги відсутність у суду підстав піддавати сумніву встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог, які підлягають задоволенню.

Outcome: approved