Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 14.08.2024 до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана цивільна справа, яка за підсудністю перебувала в провадженні Широківського районного суду Дніпропетровської області та була передана на підставі ч. 4 ст. 31 ЦПК України, відповідно до Розпорядження в.о. голови суду [PERSON] . Так, позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати недійсним договір оренди землі від 15.06.2017 року, укладений між [PERSON] (матір`ю позивачки) та ТОВ «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА», зареєстрований 22.08.2018 року Державним реєстратором Дніпропетровської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Дніпропетровської області Шмідт Н.М. та скасувати його державну реєстрацію. Позов обґрунтовано обставинами: Після смерті 30.11.2017 матері позивачки [PERSON] залишилась спадщина, а саме земельна ділянка площею 3,4050 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Степової сільської ради Криворізького (Широківського) району Дніпропетровської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №080535, виданого 23.09.2002 року на підставі розпорядження голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 12.08.2022 року №453-р, кадастровий номер 1225885900:03:003:0200. В процесі оформлення свідоцтва про право на спадщину позивачка отримала витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.06.2018, відповідно до якого в відомостях про оренду зазначалось, що земельна ділянка знаходиться в оренді у ТОВ «Дружба плюс», дата державної реєстрації права оренди 27.09.2009 року, строк дії оренди 10 років. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.12.2018, дана земельна ділянка знаходиться в оренді у ТОВ «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ Україна», дата державної реєстрації права оренди 22.08.2018 року, строк дії речового права на 7 років, підстава виникнення речового права договір оренди землі виданий 15.06.2017. 15.06.2017 між [PERSON] та ТОВ «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ Україна» було підписано договір оренди землі строком на 7 років. [PERSON] померла [INFO] . 22.08.2018 Державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Дніпропетровської області Шмідт Надією Миколаївною, було зареєстровано договір. Тобто державна реєстрація даного договору відбулась після смерті спадкодавця, через дев`ять місяців після її смерті, а також через чотири місяці після відкриття спадкової справи за заявою позивачки. Позиція відповідача. 17.10.2024 представник відповідача надала відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач з позовною заявою не погоджується, виходячи з такого. У відповідності до умов договору оренди землі та норм чинного законодавства України Договір оренди земельної ділянки від 15.06.2017 року продовжує свою дію в тому числі для нових власників земельної ділянки. Відповідно до п. 39 Договору, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. З 2018 по 2023 роки Відповідач [PERSON] систематично отримувала орендну плату за спірним Договором оренди землі, тобто таким чином в повному обсязі ТОВ «Алсо Інгулець Україна» виконувало свої обов`язки за договором та [PERSON] визнає той факт, що 15 червня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Алсо Інгулець Україна» було укладено спірний Договір оренди земельної ділянки. Так,\~у постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного цивільного\~суду від\~23\~травня 2018\~року у\~справі №\~704/1551/16-ц зроблено висновок\~про те,\~що сторони\~договору,\~дійшовши згоди\~щодо істотних\~умов договору оренди\~землі скріплюють\~його своїми\~підписами,\~що і\~є моментом укладення договору,\~тому немає\~підстав для\~визнання договору\~оренди землі недійсним з\~тих підстав,\~що реєстрація\~договору була\~здійснена після\~смерті орендодавця, зазначене не впливає на недійсність договору. Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року у справі №539/5295/21 (провадження № 61-6235св23), зазначено, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Верховний Суд виходить з того, що своє волевиявлення на укладення договору особа виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в той час як реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору (Постанови від 14.02.2019 р. у справі № 709/1658/17-ц, від 23.05.2018 р. у справі № 704/1551/16-ц). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 21.02.2019 позивач звернулась до Широківського районного суду Дніпропетровської області з вказаною позовною заявою. 26.02.2019 ухвалою судді провадження у справі було відкрито. 23.12.2020 Широківським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення у справі, позовні вимоги задоволені. 24.02.2021 ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області заочне рішення було скасовано. 31.07.2024 на підставі розпорядження № 1471 в.о. голови Широківського районного суду Дніпропетровської області, справу передано у провадження Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 19.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області справу було прийнято до провадження, постановлено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.10.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача також надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу дійсності спірного Договору оренди. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем у справі ТОВ «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ Україна», 15.06.2017 було укладено Договір оренди земельної ділянки, що підтверджується оригіналом цього Договору, який міститься в матеріалах справи. До Договору додається також Акт приймання-передачі об`єкту оренди. Договір оренди та вказаний Акт підписані [PERSON] власноруч. Клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи у справі не заявлялось. Договір оренди містить всі істотні умови, передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до п. 40 цього Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи «Орендаря» не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи «Орендаря», засудженого або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.06.2018, орендарем земельної ділянки, яка належала [PERSON] є ТОВ «Дружба плюс», речове право зареєстроване 27.02.2009, строк дії речового права 10 років. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2018, право оренди земельної ділянки зареєстровано за ТОВ «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА», строк дії речового права 7 років, з правом пролонгації, дата державної реєстрації речового права 17.08.2018, підстава виникнення речового права договір оренди землі, б/н, виданий 15.06.2017. Таким чином, можна зробити висновок про те, що в період дії речового права, зареєстрованого за ТОВ «Дружба плюс», було укладено спірний Договір між [PERSON] та відповідачем. Між тим, в матеріалах справи відсутній договір оренди між [PERSON] та ТОВ «Дружба плюс», клопотань про витребування оригіналу договору не заявлялось. Зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивач посилається на цю обставину як на підставу недійсності Договору оренди земельної ділянки від 15.06.2017. В матеріалах справи також відсутні пояснення третьої особи ТОВ «Дружба плюс» щодо цієї обставини та щодо порушення прав товариства як попереднього орендаря внаслідок укладення спірного договору між [PERSON] та ТОВ «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА». З огляду на це, суд вважає необхідним застосувати правову позицію Верховного суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у Постанові від 04.09.2019 у справі № 133/784/18, відповідно до якої укладення нового договору оренди до закінчення строку дії договору оренди цієї ж ділянки з іншим орендарем може свідчити про порушення прав попереднього орендаря, проте це не є порушенням прав позивача як власника земельної ділянки та орендодавця. Сама реєстраційна дія щодо реєстрації речового права за орендарем ТОВ «АЛСО ІНГУЛЕЦЬ УКРАЇНА» відбулась 22.08.2018, тобто після смерті матері позивачки. Щодо виконання спірного Договору, а саме отримання орендної плати позивачкою, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б це підтвердили. Однак, доказів щодо неотримання орендної плати позивачкою суду також не надано. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відносини щодо оренди землі, зокрема визначення, процедура укладення, вимоги до форми та змісту, підстави та порядок припинення договору оренди землі, урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). У статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 червня 2023 року у справі №539/5295/21 (провадження № 61-6235св23), зазначив, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3 статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Для визнання недійсним правочину необхідно встановити, щоб в момент його вчинення сторона або сторони не додержались вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та п`ятої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, чинним законодавством визначено, що договір (зокрема його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом. Для визнання правочину недійсним необхідно встановити його невідповідність вимогам законодавства саме в момент укладення, що слідує зі змісту частини першої\~статті 215 ЦК України. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене\~статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. \~ \~ \~ \~Водночас законодавство не конкретизує строки, протягом яких має бути проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 704/1551/16-ц зроблено висновок про те, що сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору, тому немає підстав для визнання договору оренди землі недійсним з тих підстав, що реєстрація договору була здійснена після смерті орендодавця, зазначене не впливає на недійсність договору. Згідно зі\~статтею 638 ЦК України\~договір є укладеним після досягнення сторонами усіх його істотних умов, а це відбулося за життя орендодавця і за його підписом, а реєстрація договору була здійснена після його смерті, проте це не впливає на недійсність договору. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed