Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

21.10.2024 позивачка звернулась до суду з позовом про скасування арешту на 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою АН 329974 від 06.05.2009 державного виконавця Жоян-Ткач Р.В. Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, номер запису про обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 8694716, номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 46939811. В обґрунтування своїх вимог вказує, що під час вирішення здійснити продаж 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачка дізналася про накладення арешту на вказану квартиру. Під час вирішення питання щодо досудового врегулювання спору, їй стало відомо, що з метою виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.03.2008 у справі № 2-117, на підставі виконавчого листа від 03.10.2008 № 2-117 відкрито виконавче провадження № 10916388, яке згідно з інформацією в АСВП є завершеним та наразі знищено у зв`язку із завершенням терміну зберігання. Позивачка стверджує, що не могла бути стороною по справі № 2-117, оскільки на момент ухвалення рішення суду їй виповнилось 13 років. Згідно з наданою Київським ВДВС у м. Одесі інформацією, причиною накладення арешту на майно могло бути співпадання прізвища, ім`я та по батькові власника майна [PERSON] та боржника [PERSON] , оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна примітка «у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо ідентифікаційного коду боржника». Судова справа № 2-117 також знищена, збереглось лише рішення суду від 25.03.2008. Оскільки позивачка не могла бути та не була відповідачем по справі, не була боржником у виконавчому провадженні, однак є власником 1/4 квартири, на яку накладений арешт, звернулась до суду з позовною заявою за захистом своїх майнових прав шляхом зняття арешту на належну їй 1/4частину вказаної квартири. У судовому засіданні 26.11.2024 представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання до суду не надходило, відповідачі правом надання відзиву на позовну заяву не скористались. Представником третьої особи надана заява, відповідно до якої просить розглядати справу за відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності надані суду докази щодо їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІVв редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-ХІV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частиною першою статті 57 Закону № 606-ХІVпередбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась устатті60 Закону № 606-ХІV. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №904/51/19. Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами. У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його вішав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи Щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав,який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Отже, згідно зі статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня. коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України, що діяв на момент спірних правовідносин строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] є власником 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованому і записаному у реєстрову книгу за № 19-22225, яке видане 13.11.2006 № 198591, що також підтверджується відомостями про права власності з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2024 № 392454036, стосовно квартири за адресою: [ADDRESS] , наявне обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: 1/4, номер запису про обтяження: 46939811, особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , документи, подані для державної реєстрації: постанова, серія та номер; АН329974, виданий 06.05.2009. видавник: перший Київський ВДВС Одеського МУЮ, Державний виконавець Жоян-Ткач Р.В.. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 63720905 від 30.05.2022 10:38:23, [PERSON] , Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8694716,06.05.2009 12:56:41 Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження реєстраційний номер: 8694716, зареєстроване: 06.05.2009 12:56:41 за № 8694716 реєстратором: Одеська філія державного підприємства Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, (048) 717-52-12. Підстава обтяження: постанова, АН329974, 06.05.2009, перший Київський ВДВС Одеського МУЮ, Державний виконавець Жоян-Ткач Р.В., власник [PERSON] , Заявник: Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Код: 35048821, 65065, Одеська обл., м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1, номер запису про обтяження: 46939811. З вказаних вище відомостей вбачається, що підставою обтяження є постанова державного виконавця Київського ВДВС Одеського МУЮ Жоян-Ткач Р.В. від 06.05.2009 № АН329974. На момент винесення вказаної постанови позивачці виповнилось 13 років. Згідно з інформацією Київськоговідділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Київський ВДВС у м. Одесі) від 02.09.2024 № 105717, перевіркою даних АСВП встановлено, що на виконанні в Київському ВДВС у місті Одесі виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , не перебувають.Встановити, по якому самому виконавчому провадженню, яке перебувало на виконанні у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у 2009 році, в ході проведення виконавчих дій по якому була винесена: постанова АН329974 від 06.05.2009; якою накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , не представляється можливим, оскільки виконавчі провадження за 2009 рік знищені, у зв`язку зі спливом строку зберігання, передбаченого законодавством. Аналогічна за змістом відповідь надана Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.08.2024 № 47504/03.2-06. ДП «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР`МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ перебуває у стані припинення. 24.09.2024 \~ \~ \~ \~позивачка [PERSON] звернулась до Київського ВДВС у м. Одесі із заявою про зняття арешту з майна (вх. № 7630 від 25.09.2024 року), тобто арешту з вищенаведеної 1/4 частки Квартири, в якій також просила: здійснити пошук відомостей про сторін виконавчого провадження, в якому виносилась постанова АН329974 від 06.05.2009, а саме стягувача та боржника за даними архіву, журналів, актів тощо, які перебувають у розпорядженні Київського ВДВС ум. Одесі, та надати усю наявну інформацію про стягувана та боржника у зазначеному виконавчому провадженні, їх прізвище, ім 'я, по-батькові, найменування, адресу, засоби зв`язку тощо, а також здійснити пошук відомостей щодо реквізитів виконавчого документи на підставі якого було відкрито виконавче провадження та надати мені інформацію про реквізити виконавчого документа. Листом Київського ВДВС у м. Одеса від 30.09.2024 року за № 120333 повідомлено, що виконавче провадження у якому накладався арешт є знищеним за закінченням терміну зберігання. Разом з тим, перевіркою відомостей архівної складової частини автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі спецрозділу, встановлено, шо на виконанні в Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 10916388, відкрите на підставі виконавчого листа від 03.10.2008 р. № 2-117, виданого Київським районним СУДОМ м. Одеси, яке у спецрозділі значиться як завершене. Інші відомості про сторін виконавчого провадження [PERSON] не повідомлялись, окрім того, що було повідомлено прізвище, ім`я та по-батькові боржника - [PERSON] . Згідно з інформацією, наданою Київським районним судом м. Одеси від 10.10.2024 № ЕП-2549/24-вих, встановлено, що в архіві суду знаходиться оригінал судового рішення по цивільній справі № 2-117/2008 від 25 березня 2008 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення Матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2008 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2008 року було залишено без змін. Надати інформацію щодо видачі виконавчого листа по вказаній цивільній справі не вбачається можливим, у зв`язку з тим, що матеріали судової справи знищені за спливом терміну зберігання. З рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.03.2008 у справі № 2-117/2008 вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок заливання квартири. Також з обставин справи встановлених рішенням суду вбачається, що відповідач по справі [PERSON] була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 06.01.1995 року (про що свідчить штамп у її паспорті), тобто ще до народження позивачки ( [PERSON] , [INFO] ), на майно якої накладено арешт. Крім того, відповідачка [PERSON] проживала у вказаній квартирі як член сім`ї власника [PERSON] - як його дружина, а після розірвання шлюбу та відчуження ним квартири [PERSON] - як дочка останньої, при цьому [PERSON] постійно проживала та проживає у м. Кіровограді. Враховуючи викладене, встановлено, що позивачка не є особою, яка була відповідачем у справі № 2-117/2008 оскільки вона ще не народилась на момент, коли відповідач ( [PERSON] ) по вказаній справі вже була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , Позивачка не була одруженою, ніколи не проживала у квартирі за вищенаведеною адресою, її матір`ю не була [PERSON] . Також позивачці на момент ухвалення рішення суду виповнилось 13 років, що унеможливлює її участь у вказаній справі як відповідача. Таким чином, арешт у виконавчому провадженні № 10916388 накладено на майно, що належить не боржнику ( [PERSON] ), а іншій особі Позивачці ( [PERSON] , [INFO] ). Право власності мас фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу До Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирно володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення Скріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що виконавче провадження, в рамкам якого накладено арешт на майно, було закінчено, однак під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття арешту з майна, крім того, у Київському ВДВС у м. Одесі відсутні достовірні відомості, що вказана 1/4 частина квартири належала на праві власності Відповідачу [PERSON] , натомість право власності на спірну 1/4 частини квартири Позивачки підтверджено належним чином, при цьому, незняття державними виконавцями арешту з майна боржника у виконавчому провадженні, дані про яке відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження, порушує права позивачки [PERSON] та наявність такого обтяження створює перешкоди у здійсненні нею її права власності на майно та реалізації її законних прав та інтересів, суд дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з вказаного майна.

Outcome: approved