Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

В липні 2024 року адвокат Качан Р.Ю. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати у розмірі 121 507 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2006 року по 2009 рік. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 12.10.2009 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі №2-4601/09. Відповідно рішення суду місцем мешкання дитини визначено місце реєстрації позивача - [ADDRESS] . Відповідач протягом останніх 14 років життям своєї дитини не цікавився, матеріальної допомоги не надавав, аліментів не сплачував, жодної участі у вихованні та навчанні сина не приймав, контактів ніяких з сином не підтримує і не цікавиться його долею взагалі. Позивач стверджує, що відповідач має сплатити їй 50 % понесених нею витрат на утримання їх спільної неповнолітньої дитини за період з серпня 2022 року по 29 травня 2024 року. До цих витрат слід віднести: витрати на навчання [PERSON] польській мові: 14 800 грн., 8 800 грн., 31 800 грн. - загалом 55 400 грн.; витрати, пов`язані зі вступом [PERSON] до Польського ліцею: 11 700 грн., 6 300 грн. - загалом: 18 000 грн.; купівля одягу та взуття для навчання: 1 989 грн., 82.00 грн., 216 грн., 894 грн., 286 грн., 476 грн., 1 669 грн., - загалом 7 565 грн.; витрати пов`язані із поїздкою до Польщі: 10000 грн., 3 600 грн. загалом 13 600 грн.; плата освітніх послуг ліцея, підручників та харчування: всього 17 000 грн.; перерахування [PERSON] на особисті потреби на його особисту картку: 19 088.47 грн., 90 691.81 грн., 5 175 грн., 16 495 грн., а загалом 131450.28 грн. Всього витрат: 243 015,28 гривень. 50 % від суми витрат на дитину, які підлягають стягненню на користь позивача становить - 121 507,64 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 09.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.09.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Чіняєвої О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначає, що з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що на підтвердження витрат позивачем надано копії виписок, чеків, квитанцій та платіжних інструкцій. Поряд з цим, жодний з вище перелічених доказів, доданий до позовної заяви, не є належним, достовірним та достатнім доказом в розумінні чинного законодавства України для підтвердження заявлених позивачем додаткових витрат на утримання дитини. Докази, надані позивачем на підтвердження витрат на навчання [PERSON] польській мові у загальному розмірі 55400,00 грн., не містять ані інформації, що підтверджує факт укладення відповідного договору про надання послуг, ані інформації, що підтверджує факт отримання [PERSON] відповідних послуг, а містять лише загальну інформацію про переказ особистих коштів з карти позивача на три різні картки (рахунки) невідомих 3-х різних осіб ( [PERSON] , ФОП [PERSON] , [PERSON] ). Докази, надані позивачем на підтвердження витрат пов`язаних зі вступом [PERSON] до Польського ліцею у загальному розмірі 18 000,00 грн., не містять ані інформації про перелік (найменування) витрат, які пов`язані зі вступом [PERSON] до Польського ліцею та на які були витрачені дані кошти, ані інформації, що підтверджує існування витрат, які пов`язані зі вступом [PERSON] до Польського ліцею, ані інформації, що підтверджує факт використання даної суми грошових коштів безпосередньо на витрати, пов`язані зі вступом [PERSON] до ліцею, а містять лише інформацію про переказ особистих коштів позивача на розрахунковий рахунок 2-х невідомих осіб ( [PERSON] , [PERSON] ФОП). Докази, надані позивачем на підтвердження витрат на купівлю одягу та взуття для навчання у загальному розмірі 7 565,00 грн., не містять інформації, що підтверджує купівлю спеціального одягу та взуття для використання під час навчання, викликані вимогами навчального закладу щодо спецодягу під час навчання, а містять лише інформацію про купівлю позивачем одягу та взуття, витрати на придбання яких можуть бути покриті аліментами, які відповідач сплачує позивачу за ВП 74034350. Докази, надані позивачем на підтвердження витрат пов`язаних із поїздкою до Польщі для навчання у загальному розмірі 13 600,00 грн., не містять ані інформації, що підтверджує купівлю (придбання) позивачем квитків на зазначену суму, ані інформації, що підтверджує використання вказаної суми безпосередньо на витрати, зазначені позивачем, ані підтвердження розміру витрат, пов`язаних з переїздом безпосередньо [PERSON] , а містять лише інформацію про переказ власних коштів позивача на розрахунковий рахунок невідомої третьої особи ( [PERSON] ). Докази, надані позивачем на підтвердження витрат на оплату освітніх послуг ліцею, підручників та харчування на загальну суму 17 000,00 грн., не містять ані інформації, що підтверджує укладення відповідного договору про надання освітніх послуг, ані інформації, що підтверджує укладення відповідного договору на проживання в гуртожитку ліцею, ані інформації, що підтверджує факт отримання [PERSON] відповідних послуг, ані інформації, що підтверджує факт проживання [PERSON] у відповідному гуртожитку, ані інформацію про факт використаних кошів безпосередньо на вказані позивачем витрати, а містить лише інформацію про переказ власних коштів позивача на розрахунковий рахунок невідомої третьої особи ( [PERSON] ). При цьому, зазначає, що витрати в частині стягнення грошових коштів, сплачених за харчування, не є додатковими витратами на дитину, оскільки це не викликано особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України, а відноситься до звичайних витрат для забезпечення нормальних умов життя дитини, що передбачені стягненням аліментів з відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Враховуючи вищевикладене, особисті потреби [PERSON] не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даного твердження, у зв`язку з чим вважає, що є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині. Стосовно тверджень позивача в частині несплати аліментів, зазначає, що на підставі судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави від 14.04.2023 року по справі №554/3114/23 відкрито виконавче провадження за №74034350, за яким з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.04.2023 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. За результатами вищевказаного виконавчого провадження відповідачем сплачено заборгованість з аліментів за 2023 рік у сумі 100 000,00 грн. (а.с.58-68). В судовому засіданні представник позивача адвокат Качан Р.Ю. позов підтримав, просив вимоги задовольнити повністю з підстав, вказаних у позові. Зазначив, що з відзивом сторона позивача не погоджується, відповідач не довів, що брав участь в додаткових витратах на дитину. Відповідач займав посади, мав роботу, але не допомагав, аліменти з нього були примусово стягнуті. Відповідач [PERSON] та його представник до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. В надісланій заяві адвокат Чіняєва О.М. просить про розгляд справи у її та відсутність відповідача. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони відповідача у відповідності до положень ст.211 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2009 рік. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.34 - свідоцтво про народження). 12.10.2009 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12.10.2009 року, місцем мешкання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено разом з матір`ю за місцем її реєстрації. Позивач наголошує на тому, що відповідач протягом останніх 14 років не цікавився життям свого сина [PERSON] , [INFO] , не надавав матеріальної допомоги, аліментів не сплачував, участі у вихованні та навчанні дитини не приймав. [PERSON] вважає, що відповідач має спатити їй 50% понесених витрат на утримання їх спільного сина за період з серпня 2022 року по 29 травня 2024 року. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати на утримання дитини - це не додаткові кошти, які належить стягувати з платника аліментів через те, що сума аліментів не покриває всіх необхідних витрат на дитину, які включають в себе, зокрема, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, підручників, оплату навчання в школі, проведення дозвілля дитини. Вказане положення стосується особливих обставин, перелік яких, що не є вичерпним, надається у ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181,182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Проте, наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримує один з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 у справі №320/383/19, постанова Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі №761/27222/20). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, якщо дитина потребує навчання сааме у цьому навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття; висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). У постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 Верховний Суд виснував про хворобу дитини як особливу обставину, що потребує додаткових витрат. У цій справі дитині було рекомендовано спеціальний режим харчування. Суд вказав, що садочки комунальної власності не можуть забезпечити необхідного харчування, тому витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садочка є додатковими витратами й не належать до основних, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок аліментів. У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд зробив висновок, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. У постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 Верховний Суд вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною. Із наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні, судом встановлено, що позивач [PERSON] здійснювала перекази грошових коштів на розрахункові рахунки ряда осіб. Позивач долучила до позову численні копії виписок, чеків, квитанцій та платіжних інструкцій. Однак, наявність особливих обставин, які б надавали підстави вважати, що дитина сторін потребує додаткових витрат, не доведена. Так, докази, надані позивачем на підтвердження витрат на навчання [PERSON] польській мові у загальному розмірі 55 400,00 грн., не містять інформації, що підтверджує факт укладення відповідного договору про надання послуг та отримання [PERSON] відповідних послуг. Надані позивачем докази на підтвердження витрат, пов`язаних зі вступом [PERSON] до Польського ліцею у загальному розмірі 18 000,00 грн., не містять інформації про перелік витрат, які пов`язані зі вступом [PERSON] до Польського ліцею, інформації, що підтверджує існування витрат, які пов`язані зі вступом [PERSON] до Польського ліцею та факт використання даної суми грошових коштів безпосередньо на ці витрати. Посилання позивача на витрати з купівлі одягу та взуття для навчання у загальному розмірі 7 565,00 грн. не містять інформації, що підтверджує купівлю спеціального одягу та взуття для використання під час навчання, викликані вимогами навчального закладу щодо спецодягу під час навчання. Докази, надані позивачем на підтвердження витрат на оплату освітніх послуг ліцею, підручників та харчування на загальну суму 17 000,00 грн. не містять інформації, що підтверджує укладення відповідного договору про надання освітніх послуг, договору на проживання в гуртожитку ліцею, про факт отримання [PERSON] відповідних послуг. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що понесені нею витрати викликані саме особливими обставинами (частина перша статті 185 СК України), що є її процесуальним обов`язком. Отже, суд вважає, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. Суд приходить до висновку, що всі зазначені витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною, а саме відповідачем по справі. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: dismissed