Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Першої київської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Печерським відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) про скасування арешту майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] . 15 вересня 2004 року постановою Державного виконавця ВДВС Печерською РУЮ серія та номер AК 422807, серія та номер [NUMBER] при примусовому виконанні виконавчого напису № 7090 приватного нотаріусу КМНО про стягнення 50600,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] було накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме: квартира [ADDRESS] . Станом на 23 жовтня 2024 року арешт майна, обтяження № 1308899 від 16 вересня 2004 року, реєстратор Пeршa київська державна нотаріальна контора - чинний, що підтверджується Відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Печерським ВДВС надано відповідь, відповідно до якої на сьогоднішній день, виконавче провадження знищено на підставі пункту 9.9 Порядку робот з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25 грудня 2008 року № 2274/5. Перевіркою АСВП (автоматизованою системою виконавчого провадження) встановлено, що станом на 15.04.2024 у відділі не перебували та не перебувають виконавчі провадження стосовно [PERSON] , [INFO] , PНОКПП [NUMBER] . B архіві Першої київської державної нотаріальної контори збереглась тільки копія постанови про накладення арешту серія та номер АК 422807, знято з оригіналу серія та номер AA 856756. Будь-які відомості про приватного нотаріуса, який вчиняв виконавчий напис № 7090, як в архіві Першої київської державної нотаріальної контори, так і в архіві Печерського ВДВС - відсутні. У 2004 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений розпискою про отримання [PERSON] в борг грошових коштів в сумі 50600,00 грн. Зобов`язання за договором позики були виконанні [PERSON] у повному обсязі, сума позики була повернута позикодавцю, [PERSON] , в строки, визначені розпискою. Станом на сьогодні будь-яких претензій майнового чи іншого характеру з боку [PERSON] до [PERSON] не існує. Разом із цим, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та наявності підстав, визначених законом. Також позивач зазначає, що наявність протягом тривалого часу (майже 20 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. З урахуванням викладеного, позивач просила суд скасувати арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 53172187 вiд 29 грудня 2023 року, реєстраційний номер обтяження: 1308899 від 16 вересня 2004 року, реєстратор Перша київська державна нотаріальна контора: квартира номер [ADDRESS] , власник [PERSON] , накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві серія № АК 422807 вiд 15 вересня 2004 року. Ухвалою судді від 12 листопада 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального провадження, з повідомленням сторін. 26 листопада 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив по справі, в якому останній позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] , Першої київської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Печерським відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Київ) про скасування арешту майна в частині вимог до Першої київської державної нотаріальної контори - залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, до суд подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відзиві просив здійснювати розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] . 15 вересня 2004 року постановою Державного виконавця ВДВС Печерською РУЮ серія та номер AК 422807, при примусовому виконанні виконавчого напису № 7090 приватного нотаріусу КМНО про стягнення 50600,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме: квартира [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові у справі № 725/3352/23 від 06 травня 2024 року висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Враховуючи, що арешт на квартиру [ADDRESS] , накладений постановою Державного виконавця ВДВС Печерською РУЮ серія та номер AК 422807, був накладений при примусовому виконанні виконавчого напису № 7090 приватного нотаріусу КМНО про стягнення 50600,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] . Отже належним відповідачем у вказаній справі є стягувач [PERSON] . Звертаючись до суду із цим позовом [PERSON] указувала на те, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає їй розпоряджатися своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із частиною першою статті 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Суд установив, що зобов`язання за договором позики були виконані [PERSON] ще у 2004 році, сума позики була повернута відповідачу. Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Таким чином, судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки вона не може розпоряджатися належним їй майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту у зв`язку з виконанням зобов`язання, то в такому разі припинилося і забезпечення такого зобов`язання, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , про зняття арешту та заборони відчуження підлягає задоволенню, оскільки припинилось зобов`язання позивача за договором позики у зв`язку з виконанням зобов`язанням. На підставі викладеного,

Outcome: approved