Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач, Обласне комунальне підприємство «Дніпро-Кіровоград» у травні 2023 року звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 59669,59 грн, з яких: основний борг в сумі 47635,27 грн за період з 01.10.2015 року по 30.04.2023 року (включно); 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 2503,85 грн. за період з 11.10.2015 року по 10.02.2022 року; індекс інфляції відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 9530,47 грн за період з жовтня 2015 року по січень 2022 року. Позов мотивовано тим, що починаючи з 01 квітня 2012 року позивач надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] відповідачі вступили у фактичні договірні відносини з підприємством. Однак, [PERSON] , не виконує належним чином зобов`язання з оплати отриманих послуг, в результаті чого станом на 01 травня 2023 року виникла заборгованість за період починаючи за період з 01.10.2015 року по 30.04.2023 року (включно) в сумі 47635,27 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 черевня 2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с 13). Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позов (вх. № 38661 від 16.10.2023 року) в якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що до позовної заяви позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] за договором купівлі-продажу від 05.09.2005 року. Між тим позивач звернувся з вказаним позовом не до власника квартири [PERSON] , а до його колишньої дружини [PERSON] , яка з 2015 році в зазначеній квартирі не проживає. Зазначає, що з серпня 2015 року проживала в квартирі [ADDRESS] , а в подальшому з червня 2016 року разом з дітьми виїхала з міста Кропивницького. Отже, починаючи з 2015 року відповідач в зазначеній квартирі не проживає, а відтак не є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і вважає себе неналежним відповідачем по справі. Крім того, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.31-46). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 вересня 2024 року визнано явку позивача, Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», в судове засідання обов`язковою. Відкладено судове засідання до 26 листопада 2024 року до 12 год. 00 хв. для виклику в судове засідання позивача, Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (а.с.73). Через канцелярію суду представником позивача подано пояснення (вх. № 48831 від 26.11.2024 року) в яких останній зазначає, що доданий відповідачем до відзиву на позов договір оренди не відповідає вимогам статті 793 Цивільного кодексу України, оскільки договір укладено строком на три роки, і укладений він в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, такий договір є нікчемним і не породжує жодних правових наслідків, а відтак не може бути належним доказом проживання відповідача за адресою указаною у такому договорі. Крім того, зазначає, що відповідач зареєстрована за адресою на яку нараховано борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а тому і повинна нести відповідальність за несвоєчасну оплату таких послуг. Також вказує, що споживачем у лютому 2020 року та у вересні 2021 року добровільно сплачено 8050,00 грн, та 4000,00 грн без зазначення періоду за який проводиться сплата. Враховуючи те, що споживачем не конкретизовано періоди за які були внесені кошти, їх зараховано в погашення боргу який виник до вересня 2018 року, а відтак непогашеною заборгованістю станом на дату подання позову є заборгованість, яка виникла з жовтня 2018 року, і враховуючи те, що позовна давність зупинялась через карантин у 2020 році, щодо таких вимог строк позовної давності не пропущений. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав зазначених у позові та поясненнях. В судове засідання призначене на 28.11.2024 року представник позивача не з`явився, подав заяву (вх. № 49289 від 28.11.2024 року) про розгляд справи за його відсутності та підтриманні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позов. Відповідач в судове засідання призначене на 28.11.2024 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 74), про причини неявки суд не повідомила, клопотань, заяв, подавала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Обласне комунальне виробниче підприємство Дніпро-Кіровоград, відповідно до "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги", починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послугу з централізованого водопостачання та водовідведення. Шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] , відповідач вступила у фактичні договірні відносини з підприємством Їй було надано послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на суму 47635,27 грн за період з 01.10.2015 року по 30.04.2023 року (включно) (а.с. 3-4). У відповідності до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Дії сторін, а також укладений договір свідчать про те, що між ними виникли зобов`язання з надання послуг, в силу яких одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобов`язання. Відповідно до розрахунку наданого позивачем, заборгованість відповідача складає 47635,27 грн за період з 01.10.2015 року по 30.04.2023 року (включно) (а.с. 3-4). Відповідно до вимог статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. Положеннями статті 162 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженим в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Частиною першою статті 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги, пунктом l статті 30 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року, № 630 зобов`язано споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, окрім цього пунктом 1 частини другої стаття 22 Закону України Про питну воду, питне постачання та водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Окрім цього пунктом 1 частини другої стаття 22 Закону України «Про питну воду, питне постачання та водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги). Згідно довідки № 008610/1 про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивачем за вищевказаною адресою надано розрахунок заборгованості за користування послугою з централізованого водопостачання та водовідведення, яка станом на 01 травня 2023 року становить 47635,27 грн, за період з 01.10.2015 року по 30.04.2023 року (включно). Відповідачем на підтвердження обставин не проживання за вищевказаною адресою долучено копію договору оренди квартири від 07.08.2015 року, відповідно до якого [PERSON] приймає в оренду квартиру [ADDRESS] , строк оренди становить з 07.08.2015 року по 07.08.2018 року (а.с.34-36). Водночас, статтею 793 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений на строк більше п`яти років. Отже, доданий відповідачем договір оренди квартири, не є належним та допустимим доказом в розумінні Цивільного процесуального кодексу України. Згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частини перша статті 81 Цивільного процесуального кодексу України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення нарахована відповідачу за період з 01.10.2015 року по 30.04.2023 року (включно), при цьому останньою не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, подальшого не проживання за адресою за якою нараховано заборгованість, тобто не доведено тривале не проживання відповідача за вказаною адресою. Відповідач і наразі не звернулась до позивача з заявою про не проживання її в квартирі, в якій зареєстрована до теперішнього часу. З урахуванням викладеного та з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем вартості отриманих послуг, враховуючи те, що відповідач зареєстрована за адресою за якою надаються послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а отже є споживачем зазначених послуг як визначено статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», належних, допустимих та достатніх доказів того, що остання не проживає за адресою за якою нараховано борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, не надано, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2015 року по 30.04.2023 року (включно) в сумі 47635,27 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 2503,85 грн. за період з 11.10.2015 року по 10.02.2022 року; індекс інфляції відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 9530,47 грн за період з жовтня 2015 року по січень 2022 року, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо застосування строку позовної давності про який відповідачем подана заява, суд зазначає таке. За статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Згідно частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі статтею 263 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 Цивільного кодексу України). З наведених норм статей 263 та 264 Цивільного кодексу України вбачається, що переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Натомість у випадку зупинення позовної давності від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг цього строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 904/3405/19. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року у справі № 3-269гс16. Як встановлено з доданого позивачем розрахунку заборгованості, за особовим рахунком № [NUMBER] частково здійснювалась плата за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, остання така сплата здійснена в квітні 2023 року (а.с.3-4). Отже відповідач сплативши в квітні 2023 року, частково борг за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 31,00 грн, вчинила дію по перериванню строку позовної давності. Суд не приймає доводи відповідача про те, що не вона частково сплачувала цей борг, а тому вважає, що нею не вчинялись дії по визнанню цього боргу, оскільки реєстрація відповідача за вищевказаною адресою відповідачем не заперечується, тому відповідач мала б усвідомлювати свої обов`язки як користувача, зареєстрованого у житлі споживача (власника) щодо відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, що встановлені приписами частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вживати заходи щодо утримання житла, в якому вона зареєстрована. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем до винесення рішення суду частково сплачено за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення, тим самим вчинено дію щодо переривання строку позовної давності, а відтак позовна даність судом не застосовується. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved