Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У травні 2024 року адвокат Шевченко Вадим Сергійович в інтересах [PERSON] звернувся з клопотанням до Верховного Суду про визначення підсудності для розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони припинили шлюбні відносини, мають різні погляди на життя, спільне господарство не ведуть, а подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2024 року розглянуто клопотання адвоката Шевченка В.С. про визначення підсудності та направлено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до Дарницького районного суду міста Києва. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 22 жовтня 2024 року. 22 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 03 грудня 2024 року. Відповідач у судове засідання не прибув, в судовому засіданні представник позивача подав апостильований оригінал листа відповідача, підпис якого на листі нотаріально засвідчений, в якому відповідач просить проводити розгляд без його участі та перед ухваленням рішення дати сторонам вказівку пройти шлюбну терапію. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 вересня 2018 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстровано шлюб між громадянином Південно-Африканської Республіки [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2563, на підтвердження чого позивачем надано оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 вересня 2018 року. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне життя сторін не склалося, проживають сторони окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2019 у справі №442/6319/16-ц. У судовому засіданні представник позивача категорично заперечував проти надання часу на примирення, вказував, що позивач не бажає зберігати шлюб та наполягає на його розірвані. Розглянувши подане відповідачем клопотання про надання строку для примирення (вказівка пройти шлюбну терапію), суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання такого строку, оскільки відповідач не навів жодних обгрунтувань, доводів і міркувань щодо необхідності і доцільності примирення сторін, а позивач категорично заперечує проти примирення. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. За таких обставин наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved