Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У серпні 2024 року адвокат Конюшко Д.Б. в інтересах [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 18.04.2022 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська у справі №205/928/22 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач та відповідач являються батьками [PERSON] , [INFO] . 20.08.2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська видав судовий наказ №205/4579/2020 про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.06.2020 року до досягнення донькою повноліття. Станом на дату подання вказаної позовної заяви позивач разом з дитиною проживають в Республіці Польща. Позивач несе додаткові витрати на оренду житла. Наразі розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, внаслідок чого погіршується як матеріальне становище позивача, так і матеріальне забезпечення потреб дитини. З часу присудження аліментів дитина подорослішала і потребує додаткових витрат на лікування, одяг та інших речей, необхідних для її розвитку. Оскільки відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини на кожного з батьків однакова, то витрати на забезпечення умов життя дитини також мають бути однаковими. Відповідач є працездатною особою і має можливість та зобов`язаний як батько приймати участь в належному матеріальному утриманні дитини. Позивач вважає наявними підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини шляхом зміни способу їх стягнення із частки від доходу відповідача на тверду грошову суму. Таким чином, позивач вважає, що розмір аліментів, який стягується на підставі судового наказу №205/4579/2020 від 20.08.2020 року не відповідає дійсним витратам на утримання дитини, у зв`язку з чим просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 5000,00 грн до досягнення донькою повноліття. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Конюшко Д.Б. в судове засідання не з`явились, від представника до суду надійшла заява, в якій просив провести розгляд справи без участі позивача та відповідача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надав, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів та за згоди представника позивача постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2022 року у справі №205/928/22, провадження №2/205/1638/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.07.2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №309, розірвано (а.с.4-5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.06.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №790, батьком дитини зазначено [PERSON] , а мати [PERSON] (а.с.6). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2020 року №205/4579/2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7,8). Згідно з відомостями з АСВП даний судовий наказ перебуває на виконанні у Другому Правобережному ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса), ВП [NUMBER] (а.с.9). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступних норм чинного законодавства. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Суд також звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст.181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч.1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення статті 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №759/22898/20 зазначено, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги для зменшення розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Звертаючись до суду із даним позовом, представник позивача адвокат Конюшко Д.Б. просить змінити розмір аліментів стягуваних з відповідача по справі шляхом зміни способу їх присудження з частки від заробітку (доходу) відповідача по справі на тверду грошову суму мотивуючи тим, що наразі позивач з дитиною проживають в Республіці Польща, у зв`язку з чим вона несе додаткові витрати на оренду житла, а тому розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, з часу присудження аліментів дитина подорослішала і потребує додаткових витрат на лікування, одяг і інших речей, необхідних для їх розвитку. При цьому, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у частці від заробітку (доходу) відповідача, позивач та її представник не надали суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань (інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів), можливості сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн, зміни їх сімейного стану тощо, а також не надали докази погіршення матеріального стану позивача та необхідності визначення саме такої суми аліментів, хоча це є її процесуальним обов`язком. Позивач та її представник також не зверталась до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів у зв`язку з неможливістю їх отримати, а тому суд приходить до висновку, що дані обставини не є доведеними позивачем, які б слугували підставою для зміни способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищезазначені норми, межі заявлених вимог, предмет та підстави позову, та докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, в зв`язку з недоведеністю існування підстав для зміни способу стягнення аліментів. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України. Оскільки за подання цього позову позивача звільнено від сплати судового збору та суд дійшов до висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed