Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Владічан О.Г. звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де зацікавлені особи: [PERSON] , Чернівецька міська рада. В заяві посилається на те, що [PERSON] з січня 2024 року проживає разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] та здійснює за ним постійний догляд, оскільки він є особою з інвалідністю 1 групи, підгрупи Б загального захворювання, інвалідність встановлено - безтермінова. [PERSON] має значну залежність від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих функцій самообслуговування. З метою покращення здоровя [PERSON] виявив бажання виїхати за межі України для проведення ряду лікарських консультацій та лікування. Виїхати без сторонньої допомоги та реалізувати своє бажання самостійно він не може, відповідно, звернувся за допомогою до [PERSON] , так як сімї не має, дітей не було, з дружиною розлучився 24 квітня 2003 року. Тому просить суд встановити факт, що має юридичне значення, що [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Зареєстрований в [ADDRESS] , фактичне місце проживання [ADDRESS] , дійсно здійснює постійний догляд за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , інвалідом 1 групи підгрупи Б загального захворювання, який зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право, визначене ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.11.2024 року відкрито провадження по справі. Заявник, [PERSON] та його представник, адвокат Владічан О.Г. у судовому засіданні підтримали заяву та прохали її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] , в судове засідання підтримав заяву подану заявником. Представник заінтересованої особи Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, приходить висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки. Згідно з ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. З позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 19 грудня 2018 року (справа N 540/147/17), встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з січня 2024 року проживає разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Актом № 413 складеним комісією ТОВ «Єврокомунбуд» від 11.10.2024 року (а.с.11). [PERSON] є особою з інвалідністю 1 групи, підгрупи Б загального захворювання, інвалідність встановлення - безтермінова, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №354117 (а.с.8). [PERSON] сім`ї та дітей немає, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою від 11 листопада 2024 року (а.с.12), з дружиною розлучився 24 квітня 2003 року, що підтверджується рішенням Костопільського районного суду Рівненської області (а.с.13). Заявник 25.06.2024 року звертався до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради із заявою щодо складання акту встановлення факту здійснення ним догляду [PERSON] для перетину державного кордону. В складанні акту відмовлено по причинні відсутності документа, що підтверджує місце реєстрації, як особа яка здійснює догляд та відсутністю документів, що підтверджують ступінь родинних зв`язків з [PERSON] (а.с.10). Відповідно до вимог ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: - зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду; - опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов`язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, визначеному законодавством. Тобто, оформлення догляду за особою, яка його потребує, в тому числі людиною з інвалідністю, здійснюється органами соціального захисту, а не шляхом звернення до суду з заявою про встановлення факту. Частина друга статті 315 ЦПК України передбачає судовий порядок встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На сьогодні законодавство України передбачає оформлення в органах соціального захисту постійного догляду з відповідними соціальними виплатами на догляд за такими категоріями осіб, що потребують догляду: за дітьми-інвалідами віком до 18 років; за інвалідами І групи або особами, які досягли 80-річного віку; за інвалідами І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, які за висновком лікарської комісії медичного закладу потребують постійного стороннього догляду; та за іншими громадянам похилого віку, інвалідами, дітьми-інвалідами та хворими, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування. У пунктах 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у поданій заяві взагалі не зазначено, з яких причин неможливо одержати документ, що посвідчує даний факт у компетентному органі, до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання даного документу. Заявником не подано до суду доказів, які б підтверджували причини неможливості одержання документів відповідного компетентного органу соціального захисту, що посвідчує факт надання ним постійного догляду за [PERSON] за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, не надав документів про те, що він є надавачем соціальних послуг та, або витягу з реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг. Крім того, будь яких підтверджень, щодо проведення ряду лікарських консультацій та лікування суду не надано. Враховуючи зазначене та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги, викладені у заяві заявника, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed