Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 0765-0953 від 05.08.2021 р., в розмірі 57 964,00 гривень, з яких: - прострочена заборгованість за кредитом 8 600,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 49 364,00 гривень та судові витрати у розмірі 2 147,20 гривень, пов`язані з розглядом цієї позовної заяви, у встановленому законодавством порядку покласти на відповідача, обґрунтовуючи позов наступним. На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (creditkasa.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Основні кроки оформлення кредитної угоди за допомогою Веб-сайту: клієнт створює заявку на отримання кредиту; - отримує дзвінок від співробітника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID; отримує рішення кредитора щодо можливості надання кредиту; при позитивному рішенні щодо надання кредиту, клієнт отримує доступ до «особистого кабінету»; в «особистому кабінеті» Клієнт отримує гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту; клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит; діяти від власного імені, за власним інтересом, не отримувати кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи (вигодонабувача або бенефіціара)). Після прийняття клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений Клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що одноразовий ідентифікатор це - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. 05.08.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, і фізичною особою, якою є [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 0765-0953. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» - зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Як вбачається із його змісту, разом із правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений; - у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A159, для підписання кредитного договору 0765-0953 від 05.08.2021 року, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 15 000,00 грн.; - строк кредитування 300 днів; - заявлений строк* 21 днів; - знижена % ставка 2,00 % в день; - стандартна % ставка 3,00 % в день; * заявлений строк строк користування кредитом, що обраховується від дати видачі кредиту до визначеної позичальником, погодженої кредитодавцем та зазначеної у договорі про відкриття кредитної лінії дати, коли позичальником може бути використано право користування кредитом на умовах пільгової та/або зниженої процентної ставки. Заявлений строк обирається Заявником/Позичальником при подачі заявки на кредит. Відповідно до вище наведеного, обґрунтованим висновком є те, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смсповідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу*. *Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, по справі 127/33824/19. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. На підтвердження факту видачі кредиту, кредитодавець додає до цієї позовної заяви документи що підтверджують перерахування кредитних коштів. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 0765-0953 від 05.08.2021 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви. Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Окрім цього, відповідач в загальній кількості 2 рази оформлював кредитні відносини з позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. Станом на 27.11.2023 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять **: 57 964,00 грн., що складається з: - прострочена заборгованість за кредитом 8 600,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 49 364,00 гривень; ** порядок нарахування зазначеної суми заборгованості відображений в розрахунку сум заборгованості за кредитним договором. Таким чином, з боку відповідача по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені кредитним договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Виходячи із всього вищенаведеного, позивач вважає, що його позовні вимоги, викладені в цій позовній заяві, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом в повному обсязі (повністю) Позивач вважає, що сума судових витрат яку він вже поніс в зв`язку із розглядом цієї судової справи в суді першої інстанції становить суму сплати судового збору 2 147,20 гривень. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] просить суд відмовити позивачу у задоволені позову в повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. В першу чергу хотів би звернути увагу суду на те, що позивачем не було надано оригіналу письмового договору (у тому числі, якщо договір був укладений в електронній формі - повинен бути наданий на електронному носії, з електронними підписами та печатками обидвох сторін у дату висновку), який позивач повинен був надати на підставі ст. 84, 95, 100 ЦПК України. Оскільки тільки оригінал підтверджує укладення договору в письмовій формі (у тому числа та електронної), відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним. Такий правочин не тягне за собою обов`язків споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про електронну комерцію" права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів". Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 2, 6 ст. 12 Закону України « Про захист прав споживачів » у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачу документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, така правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. Позивачем не було надано доказів суду які б доводили перерахування коштів на його рахунок саме позивачем. Це міг бути меморіальний ордер, квитанція з банку, виписка з рахунку, але ніяк не роздруківка, видана однією фінансовою компанією - іншою, та навіть без повних реквізитів його банківського рахунку та без призначення платежу. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 510 ЦК України сторонам у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником утому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Порядок і підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначаються ст.ст. 512, 513, 516 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Порядок і підстави заміни боржника у зобов`язанні визначаються, зокрема, ст.ст. 520, 521 ЦК України. Зокрема згідно зі ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст. 521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Оскільки кредитний договір є двостороннім, фінансова установа в частині обов`язку передати кредитні кошти у власність позичальника є боржником, а права кредитора виникають у неї тільки після виконання вказаного обов`язку. Ані договір ані закон не передбачаються можливості видачі кредиту іншою особою, яка може відбуватися виключно зі згоди відповідача (ст. 520, 527 ЦК України) у письмовій формі (ст.ст. 520, 513 ЦК України). Отже, позивач зобов`язаний був видати позику особисто, і тільки після цього отримав би право вимагати стягнення з мене коштів на власну користь. Оскільки рух коштів від іншої особи без правових підстав (ст. 1212 ЦК України), яка не є кредитодавцем по договором, не є виконанням кредитором свого обов`язку по договору і не породжує у нього прав кредитора. З іншого боку, сам факт надходження якоїсь грошової суми на мою картку не від Позивача, а від будь-якої іншої невстановленої особи без правових підстав, у дар, безпроцентну позику чи на підставі ст. 1212 ЦК України не може бути підставою нарахування жодних процентів і тим більше не є доказом укладання кредитного договору та його істотних умов у письмовій формі. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2\~ст. 2 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. При цьому, суд враховує,\~позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року,\~згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~ст. 129 Конституції України. \~ Справедливість\~судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя\~без формального підходу\~до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з інших видів кредитування, отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії [NUMBER] \~від 01 серпня 2013 року, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 32). 05 серпня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», був укладений кредитний договір № 0765-0953, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник була попередньо ознайомлена. Відповідно частини першої\~статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А159 для підписання кредитного договору № 0765-0953 від 05 серпня 2021 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів (пункти 7.1., 7.2.1 договору). Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 15 000,00 грн. на особисті потреби (пункти 1.2, 1.3), заявлений строк користування кредитом - 21 календарний день, а строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів (до 31 травня 2022 року) (пункти 2.4, 2.8 договору). Стандартна процента ставка - 3 % за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 2 %, пільгова процентна ставка - 0,01 % (пункт 2.6 договору). Сторонами погоджено орієнтовну загальну вартість кредиту (за весь строк кредитування) у розмірі 150 000,00 грн., що включає також проценти за користування кредитом у розмірі 135 000,00 грн. Реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 572 462 % (пункти 2.4, 2.8 договору). Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Таким чином, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало належні і допустимі докази укладення із [PERSON] кредитного договору № 0765-0953 від 05 серпня 2021 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 15 000,00 грн. Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (https:// creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 15 000 грн. підтверджено довідкою про перерахування суми кредиту № 0765-0953 від 05.08.2021. Указаний факт також не спростовується відповідачем. Відповідач використав кредитні кошти, однак умов договору не виконав і вчасно не погасив борг. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 27 листопада 2023 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за вказаним кредитним договором становить 57\~964,00 грн. Відповідачем двічі було проведено оплату, а саме: 25.08.2021 р. в сумі 6300,00 грн. та 27.08.2021 року в сумі 7000,00 грн., а всього в сумі 13\~300,00 грн. Зазначена сума складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 8600,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 49\~364,00 грн. За правилом частини першої\~статті 205 Цивільного кодексуУкраїни\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір укладений в електронній формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також\~Законом України «Про споживче кредитування»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»\~зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Матеріалами справи підтверджено, що договір про відкриття кредитної лінії № 0765-0953 від 05.08.2021 із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідача, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця проживання, електронної пошти, а також інформація щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовими ідентифікаторами А159, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, тому договір вважається укладеним. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс, визнано недійсним в судовому порядку. Отже, на підтвердження укладання договору про відкриття кредитної лінії № 0765-0953 від 05.08.2021 позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором 159, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач ознайомилась та погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та уклали в належній формі Кредитний договір. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому\~законом\~порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення\~«favor contractus»\~(тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення\~ст. 629 ЦК України\~свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право -\~обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог\~ст. 77-78 ЦПК України. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення\~«Руїз Торіха проти Іспанії»\~(№ 18390/91, 09.12.1994 року, §29) та\~«Проніна проти України»\~(№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23, 25), у яких ЄСПЛ зауважив, що у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді. У рішенні\~«Суомінен проти Фінляндії»\~(№ 37801/97, 01.07.2003 року, § 36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі\~«Гурепка проти України»\~наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 § 58 ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем [PERSON] порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення коштів, тому суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за вказаним договором, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які долучено до матеріалів справи. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Отже, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості за кредитом з у рахуванням проведеної оплати у розмірі 8600,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується розміру простроченої заборгованості за відсотками, то слід зазначити наступне. За змістом положень статей\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша\~статті 625 ЦК України). Згідно частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21). В частині третій статті 12, частині першій\~статті 81 ЦПК України\~закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей\~77-80 ЦПК України. Пунктом 2.8 кредитного договору № 0765-0953 від 05 серпня 2021 року сторонами погоджено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів (до 31 травня 2022 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Згідно пункту 2.4 кредитного договору заявлений строк користування кредитом складає 21 календарний день з дня надання кредиту. Заявлений строк - це обраний позичальником в момент укладання цього договору строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою. Таким чином строк, зазначений у пункті 2.4 кредитного договору, не є тотожним строку зазначеного в пункті 2.8 договору, а є складовою загального строку кредитування, визначеного у зазначеному пункті 2.8, протягом якого позичальник може користуватися за кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою. При цьому в пункті 2.4 договору визначено позичальник має право достроково до закінчення строку кредитування, передбаченого у пункті 2.8 цього договору, сплатити кредит повністю у останній календарний день заявленого строку, як зазначено у пунктах 2.4.1 - 2.4.5. цього договору. Зазначене вище свідчить, що загальний строк кредитування визначений сторонами у пункті 2.8 кредитного договору та становить\~300 календарних днів, тобто до 31 травня 2022 року. У пункті 2.6 кредитного договору сторонами було погоджено процентну ставку, за якою відповідачка має сплачувати відсотки у межах заявленого строку користування кредитом - 21 календарний день, тобто до 25 серпня 2021 року (знижена ставка 2 % за кожен день користування коштами), а також стандартну процентну ставку протягом всього строку кредитування - 300 календарних днів, тобто з 26 серпня 2021 року по 31 травня 2022 року (стандартна ставка 3 % за кожен день користування коштами). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, згідно яких позичальника було повідомлено, зокрема, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким [PERSON] ознайомився та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді. Крім того, [PERSON] було повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складатиме 150 000,00 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 135 000,00 грн. При цьому вказаним договором встановлено, що заявлений строк кредитування, протягом якого може діяти знижена процентна ставка у розмірі 2 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, складає 21 календарний день з дня отримання кредиту, а стандартна ставка відсотків складає 3 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом. Таким чином [PERSON] був повідомлений про загальні витрати, які будуть понесені у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою в кредит. За таких обставин [PERSON] , підписуючи кредитний договір, усвідомлював, що сума отриманого кредиту складає 15 000,00 грн. і вказані кошти він отримує строком на 21 календарний день, під час вказаного строку діє знижена процентна ставка у розмірі 2,0 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом, тобто у разі внесення коштів з метою погашення заборгованості за тілом кредиту, розмір коштів, які підлягатимуть сплаті як відсотки, порівняно зменшуватиметься. Водночас\~\~відповідача повідомлено, що у разі непогашення заборгованості у строк, встановлений в договорі, тобто протягом 21 дня, розмір відсотків перераховуватиметься з процентної ставки в 3 % від суми заборгованості. Такі умови договору та правила надання кредиту не позбавляли [PERSON] права на дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів за фактичний час користування кредитом. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] був належним чином ознайомлений та погодився з умовами надання кредиту, на підставі чого 05 серпня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір № 0765-0953, в якому відображені умови надання кредиту, остання з відповідним договором погодився, про що свідчить його електронний підпис. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини з «Укр Кредит Фінанс», якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, вона погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не звертався до ТОВ «Укр Фінанс Кредит» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася з усіма умовами такого договору. Суд не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (пункти 3.2, 4.1 договору) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, відповідачка користувалася коштами позивача і до нього із відповідною заявою не зверталася. Частиною першою, другою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості. Визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов`язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Поданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося позивачем до 05 серпня 2022 року, після вказаної дати нарахування відсотків не здійснювалося. Розмір нарахованих і не сплачених відповідачкою відсотків становить 49\~364,00 грн. Тобто, ТОВ «Укр Фінанс Кредит» нарахування відсотків здійснювалося відповідно до погоджених умов договору та в обумовлений сторонами 300-денний строк кредитування - до 31 травня 2022 року. Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма\~статті 141 ЦПК України). Відповідно до положень частин першої, другої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 2 147,20 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved