Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Янова О.Є., в якій просить визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , терміном в шість місяців. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/1 частки у праві власності на вищевказану квартиру. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за померлою, її рідним сином. Батько позивача помер більше 20 років тому. У лютому 2022 року під час військової агресії РФ, позивач виїхав з м. Києва та дістався Полтавської області с. Супрунівка, де й знаходився до кінця 2022 року. Внаслідок загострення хронічної хвороби опорно рухового апарату, позивач мав суттєві ускладнення з пересуванням, не міг самостійно рухатися, приймав складне лікування. У травні 2023 року його перевезли на лікування до м. Харкова, де він отримав 2 групу інвалідності. Фактичним місцем проживання позивача на сьогодні є квартира його матері. В жовтні позивач звернувся до приватного нотаріуса Янової О.Є., де дізнався про те, що фактично пропустив строк для прийняття спадщини. Вважає, що строки пропущені з поважних причин тяжка хвороба, інвалідність. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.12.2023 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 13.05.2024 підготовче провадження у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Кундіус Г.В. в судовому засіданні прохала позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник Харківської міської ради Замніус М.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданому до суду 01.04.2024 відзиві на позовну заяву прохав у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що спадкодавиця померла [INFO] , однак позивач до нотаріуса не звертався та строк подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини на час подання позовної заяви до суду минув. В матеріалах відсутні відомості, що позивач намагався скористатись наданим йому правом звернутись у шестимісячний строк до нотаріуса з метою вчинення відповідної нотаріальної дії, не надано доказів неможливості направлення письмової заяви про прийняття спадщини за допомогою засобів поштового зв`язку, а тому вищенаведене свідчить про недоведеність поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини. Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Янова О.Є. подала заяву про розгляд справи без її участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає в кв. [ADDRESS] з березня 2022 року. Із померлою [PERSON] вона спілкувалась, допомагала останній з гуманітарною допомогою. Позивач був присутній на похоронах матері, був на інвалідному візку. В березні 2023 року позивач приїхав жити до материної квартири. Інколи вона ходить до [PERSON] роботи уколи та ставити йому крапельниці, він рухається на інвалідному візку та у нього дуже скрутне матеріальне ставище. Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідка,, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.12,42). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] у м. Харкові. про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зроблений відповідний актовий запис № 4426 (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] у м. Харкові помер [PERSON] (а.с.44). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належить померлій на підставі свідоцтва про право власності б/н від 05.12.2007 (а.с.21-31). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.10.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яновою О.Є. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , оскільки пропущений строк для прийняття спадщини (а.с.19-20). З медичної документації наданої позивачем вбачається. що останній з 2021 року перебуває на інвалідності з діагнозом: «Анкілозуючий спондиліт з ураженням усіх відділів хребта (хвороба Бехтерева), центральні форма. Серопозитивний, ІІІ ст. активності. Виражене обмеження рухів та акту ходи. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ змішаного генезу з вестибуло-атактичним синдромом». (а.с.91-116). Відповідно до ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.\~1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право». Згідно із ст. ст.1268-1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Положеннями ст.\~1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах\~уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18). Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований у практиці Європейського суду з прав людини, отримане, хоча і не оформлене належним чином спадкове майно охоплюється поняттям «майно» у розумінні ст. 1 Першого протоколу. Як роз`яснено у п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьоїстатті 1272 ЦК України. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України\~докази в їх сукупності, оскільки факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, позивач пропустив строк прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строків подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити частково і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в три місяці. Доказів на спростування вказано стороною відповідача подано не було. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial