Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства «Перший український акціонерний банк» (далі АТ «ПУМБ» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 04 квітня 2017 року між сторонами у справі було укладено договір №\~200799734201 у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт. АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 04 червня 2024 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 58875,71\~грн., з яких: 36857,33 грн. (заборгованість за тілом кредиту); 22018,38 грн. (заборгованість за відсотками). Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти позову, оскільки процентна ставка при укладенні договору сторонами не узгоджувалась. Крім того, збільшення кредитного ліміту позивачем було здійснено в односторонньому порядку. Також наведено інші доводи проти позову, які досліджені та враховані судом. Позивач надав відповідь на відзив, в якому надав заперечення проти доводів відповідача. Ці заперечення також досліджені і враховані судом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № 200799734201 від 04.04.2017 р., укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі, визначеними умовами ДКБО. Як вбачається з розрахунку позовних вимог, відповідач періодично користувалась кредитними коштами. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про\~погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути\~складові його повної вартості, зокрема проценти. В заяві від 04 квітня 2017 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки, документально не підтверджені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на\~умови ДКБО\~як\~невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці\~умови ДКБО\~розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 04 квітня 2017 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування. Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі №\~342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що\~найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні\~запропоновані\~відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані по\-зивачем\~Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил,\~чи можливості\~використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття\~позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд цілком погоджується з зазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду, оскільки правовідносини в зазначеній справі та в даній справі є кредитними, договори в цих справах укладено також у формі анкети-заяви, в якій міститься посилання на окремий документ (Умови, Тарифи в справі Приватбанку та Умови ДКБО в даній справі). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення процентів не підлягають задоволенню. Стосовно суми основного боргу, суд, з урахуванням наведених вище обставин, дійшов висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, здійснений арифметично вірно та не спростовувався відповідачем. Суд не може погодитись з доводами відповідачки щодо неправомірного збільшення позивачем кредитного ліміту, адже вона користувалась цими грошовими коштами (як видно з наданої інформації щодо руху коштів по рахунку) та, фактично, цим фактом користування погодила збільшення процентної ставки. Інші доводи відповідачки, наведені у відзиві на позовну заяву, вказаних висновків суду не спростовують. В той же час, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачем протягом строку дії кредитного договору було сплачено грошові кошти, які позивач зарахував до заборгованості за нарахованими процентами. Оскільки процентну ставку сторони договору не узгодили, такий розподіл грошових коштів не відповідає вимогам договору. Всього відповідач [PERSON] сплатила на користь АТ «ПУМБ» 25\~749,51\~грн., які були банком зараховані на погашення процентів. Таким чином, суд визначає суму основного боргу, яка підлягає стягненню в цій справі, з урахуванням зазначеної суми, віднявши її від заявленого розміру основного боргу. Тобто: 36\~857,33 грн. 25\~749,51 грн. = 11\~107,82 грн. Саме ця сума основного боргу є обґрунтованою та підлягає стягненню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial