Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У червні 2024 заявники звернулися до суду із вказаною заявою, у якій просять встановити факт постійного проживання [PERSON] , [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування поданої заяви зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Київ 03 жовтня 2012 року, серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частки будинку [ADDRESS] , та земельних ділянок. Також, у заяві зазначено, що заявниці, рідні сестри [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 31.10.2011 року, постійно проживали всі разом в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області с. Черняхів від 01.05.2024 року та актами про фактичне місце проживання спадкодавця [PERSON] зі спадкоємницями [PERSON] та [PERSON] . Крім того, факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців, із спадкодавцем - рідним братом [PERSON] , на час відкриття спадщини підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10.12.2007 року по справі № 2-832/07р., з якого вбачається, що заявники є співвласницями будинку [ADDRESS] , в рівних частках із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказують, що з метою переоформлення своїх спадкових прав, [PERSON] 09.04.2024 року звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, щоб отримати відповідне свідоцтва про право на спадщину за законом. 09.04.2024 року державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майданником І. В. відкрито спадкову справу №72272025. 09.04.2024 року державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому що остання спадщину у встановлений законом термін не прийняла і пропустила встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини. Вважають, що для захисту своїх прав необхідно у судовому порядку встановити факт постійного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18.06.2024 року відкрито провадження у даній справі та, з урахуванням ст. 19 ЦПК України, суд вирішив розглянути її заправилами окремого провадження. 11.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника заявників - адвоката Воронко В. В. надійшло клопотання про витребування доказів у якому просить витребувати у Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори (вул. Волинська, 6, м. Київ, 03087, 9kdnk@ukr.net) належним чином завірену копію спадкової справи (номер справи у спадковому реєстрі 72272025, номер у нотаріуса 237/2024), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 23.07.2024 року через систему «Електронний суд» від представника заявників - адвоката Воронко В. В. надійшла заява про виклик свідків - [PERSON] , [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 20.08.2024 року задоволено заяву представника заявників - адвоката Воронко В. В. про виклик свідків, ухвалено викликати та допитати у якості свідків осіб, зазначених представником позивача у заяві. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2024 року клопотання задоволено та витребувано у Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори (вул. Волинська, 6, м. Київ, 03087, 9kdnk@ukr.net) належним чином завірену копію спадкової справи (номер справи у спадковому реєстрі 72272025, номер у нотаріуса 237/2024), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 08.10.2024 року та 04.11.2024 року від державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І. В. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №72272025, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 14.11.2024 року через канцелярію суду представником заявника - адвокатом Воронко В. В. було подано заяву про встановлення факту постійного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у новій редакції, за якою [PERSON] долучилась до заявників і попросила суд встановлювати факт у даній справі і на її користь. Протокольною ухвалою суду від 04.12.2024 року прийнято до розгляду заяву у новій редакції. Допитана у якості свідка у судовому засіданні 04.12.2024 року [PERSON] зазначила, що остання являється донькою заявника [PERSON] , інші заявники це її рідні тітки, а померлий [PERSON] був її рідним дядьком, з яким у неї склались хороші стосунки. Свідок повідомила суду, що всі заявники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно спільно проживали в будинку [ADDRESS] , з померлим братом [PERSON] , доглядали за ним, та по сьогоднішній день всі заявниці проживають у цьому ж будинку. Допитана у якості свідка у судовому засіданні 04.12.2024 року, [PERSON] зазначила, що остання являється донькою заявника [PERSON] , [PERSON] був її рідним дядьком, якого вона добре пам`ятає, але він нажаль свою сім`ю не створив, дітей не мав, а його родиною були тільки рідні сестри [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з якими він спільно проживав до дня своєї смерті у будинку [ADDRESS] . Також зазначила, що після смерті [PERSON] всі заявники і по сьогодні проживають разом у будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні 04.12.2024 року представник заявників - адвокат Воронко В.В. надала пояснення, заяву про встановлення факту постійного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ній. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заінтересована особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви визнав, зазначив, що у їхній родині відсутній будь-який спір, а його тітки дійсно доглядали та проживали спільного із братом [PERSON] до дня його смерті. Суд, заслухавши пояснення представника заявників, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 6114667св20). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Київ 03 жовтня 2012 року, серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частки будинку [ADDRESS] , та земельних ділянок. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно із довідкою, виданою виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області с. Черняхів від 01.05.2024 року та актами про фактичне місце проживання спадкодавця [PERSON] зі спадкоємницями [PERSON] та [PERSON] , станом на 31.10.2011 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в будинку [ADDRESS] . Крім того, факт постійного проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців, із спадкодавцем - рідним братом [PERSON] , на час відкриття спадщини підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10.12.2007 року по справі № 2-832/07р., з якого вбачається, що заявники є співвласницями будинку [ADDRESS] , в рівних частках із [PERSON] та [PERSON] . 09.04.2024 року [PERSON] звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, що б отримати відповідне свідоцтва про право на спадщину за законом. 09.04.2024 року державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майданником І. В. відкрито спадкову справу №72272025. 09.04.2024 року державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому що остання спадщину у встановлений законом термін не прийняла і пропустила встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що заявниці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та померлий [PERSON] дійсно постійно спільно проживали в будинку [ADDRESS] , однією сім`єю та вели спільне господарство. Факт спільного проживання заявниць з померлим підтверджується і поясненнями заінтересованої особи [PERSON] , який в поданих до суду поясненнях та письмовій заяві підтвердив факт постійного проживання рідних тіток та померлого дядька у будинку [ADDRESS] . Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її в цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального округу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно із підпунктами 4, 10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто, спадкоємець який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Зазначена обставина є підставою для звернення з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець у даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При цьому, Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 вказав, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини встановлюється з метою реалізації заявником, як спадкоємцем, права на отримання свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту не порушує права та інтереси інших осіб. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які заявники посилалися, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved