Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом у якому зазначає, що з постанови про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 24.03.2024 року, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. їй стало відомо що 25.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 7010 про стягнення з неї - [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 014/0636/82/0067994 від 19.01.2021 року, укладеним з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». З вказаним виконавчим написом позивач не погоджується, зазначаючи, що з дня виникнення права вимоги за кредитним договором № 014/0636/82/0067994 від 19.01.2021 року минуло більше трьох років, що підтверджується повідомленням від 26.11.2014 року, з якого убачається, що станом на 24.11.2014 року заборгованість за вказаним кредитним договором складала 59112,51 грн. Також зазначає, що право вимоги за вказаним кредитним договором не могло перейти до нового стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Доказом цьому є повідомлення від 26.11.2014 року ПАТ «Банк Національний кредит», згідно якого 24.11.2014 року всі права вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/0636/82/0067994 від 19.01.2012 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) були відступлені ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» на підставі договору про відступлення права вимоги № НК-14/2 від 24.11.2014 року. З цього повідомлення можна зрозуміти, що до цього часу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал». Однак повідомлення про зміну стягувача їй не надходило. Враховуючи наведене після ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» право вимоги двічі відчужувалося новим кредиторам (спочатку ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал», а в подальшому ПАТ «Банк Національний кредит»). Залишається незрозумілим яким чином після цього ТзОВ "Фінансова компанія «Аланд» могла отримати в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» право вимоги за вищевказаним кредитним договором, якщо таке вже було відчужено. А тому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7010, виданий 25.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, згідно якого пропонується до стягнення з [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Анталовці, місце роботи: не працює, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка є Боржником за Кредитним договором № 014/0636/82/0067994 від 19.01.2012 року, укладеним ним із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до ТзОВ "Фінансова компанія «Аланд», на підставі Договору відступлення прав вимоги 02/10/2019-КА, укладеного 02 жовтня 2019 року, на користь ТзОВ "Фінансова компанія «Аланд», заборгованості за період з 10.07.2017 року по 12.11.2019 року в загальній сумі 26430,57 (двадцять шість тисяч чотириста тридцять грн 57 коп.). Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У матеріалах справи наявна заява позивачки про розгляд справи без її участі у якій вона зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У матеріалах справи наявна заява приватного нотаріуса Хара Н.С. згідно якої вона просить розглядати справу у її відсутності, з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов відповідачем не подано, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 25.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 7010, згідно якого з [PERSON] , [INFO] , за кредитним кредитним договором № 014/0636/82/0067994 від 19.01.2021 року, укладеним нею з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (код ЄРДПОУ: 42642578, місцезнаходження: м. Київ, вул.. Саксаганського, бд. 14 оф. 301) за період з 10.07.2017 року по 12.11.2019 року року, стягнуто заборгованість на загальну суму 26130,57 грн., з яких: 16417,28 - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 9713,29 грн. - прострочена заборгованість за процентами. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до розділу 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, вчиняючи 25.02.2020 року виконавчий напис № 7010 приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Посилання нотаріуса на п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172 свідчить також про те, що виконавчий напис вчинявся на не нотаріально посвідченому договорі. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 25.02.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2). Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. А тому враховуючи, що у ході розгляду справи судом встановлено, що виконавчий напис № 7010 від 25.02.2020 року вчинено на підставі п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1261,20 (одна тисяча двісті шісдесят одна грн. 20 коп. ) грн. (840,80 грн. - судовий збір за поданя позову, 420,40 грн. - за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved