Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилалася на те, що 10.02.2021 р. між ТОВ Фінансова компанія Центр фінансових рішень та [PERSON] було укладено кредитний договір\~№ 6135231939. На підставі договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 р. № ТАСЦФР-10-2016, укладеного між ТОВ Фінансова компанія Центр фінансових рішень та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор передає (відступає) свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. В подальшому, 02.12.2022 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів було укладено договір факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р., відповідно до умов якого до ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №\~6135231939.\~На підставі договору факторингу\~№ НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р.\~до позивача перейшло право грошової вимоги до боржника\~ [PERSON] у розмірі 16943 грн. 79 коп.\~Відповідач всупереч умовам кредитного договору №\~6135231939, незважаючи на повідомлення про відступлення права вимоги за укладеним з ТОВ Фінансова компанія Центр фінансових рішень кредитним договором, не здійснив погашення заборгованості новому кредитору, а тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 16943 грн. 79 коп., а також понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, вимоги позову відповідач фактично не визнав, так як кредит погашався, про договір факторингу не знав, розрахунок в позові не вірний, зобов`язань з позивачем не має, вимоги безпідставні, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що чергова заява про перенесення слухання справи і відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Незалежно від явки чи неявки представника відповідача сама особа в судове засідання не з`явилася без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги\~статті 121 ЦПК України\~про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Судом встановлено, що 10.02.2021 р. між ТОВ Фінансова компанія Центр фінансових рішень та [PERSON] було укладено кредитний договір\~№ 6135231939 за заявою-анкетою на отримання послуг, заява-анкета підписана відповідачем власноруч. Згідно цього кредитного договору відповідачем отримано кредит у розмірі 8749 грн. строком на 12 міс. Також відповідачем було підписано і паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5231939. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016р. № ТАСЦФР-10-2016, укладеного між ТОВ Фінансова компанія Центр фінансових рішень та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор передає (відступає) свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. Про наявність цього договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016р. відповідача повідомлено під підпис 10.02.2021 р. 02.12.2022 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів було укладено договір факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р., відповідно до умов якого до ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №\~6135231939. На підставі договору факторингу\~№ НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р.\~до позивача перейшло право грошової вимоги до боржника\~ [PERSON] у розмірі - 16943, 79 грн, яка складається з: 8019,01 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,80 грн. - загальна заборгованість по відсоткам, 8923, 98 грн. - загальна заборгованість по комісії. Згідно пункту 2.1 договору, клієнт зобов`язується відступити фактору ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 02.12.2022р. до договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022р. до ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів від АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги за кредитним договором №6135231939 від 10 лютого 2021 року укладеного з [PERSON] , загальна заборгованість (сума відступленої вимоги) складає 16943 грн. 79 коп. До позовної заяви долучено і акт прийому-передачі реєстру прав вимоги від 02.12.2022 р.\~за договором факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р. Відповідно до ч.1 ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.\~Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, внаслідок укладення договору факторингу\~№ НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 р.\~відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів набуло статусу нового кредитора стягувача за кредитним договором\~№ 6135231939 від 10 лютого 2021 року, укладеного між\~ТОВ Фінансова компанія Центр фінансових рішень\~та відповідачем\~ [PERSON] . Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача [PERSON] становить 16943, 79 грн, яка складається з: 8019,01 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,80 грн. - загальна заборгованість по відсоткам, 8923, 98 грн. - загальна заборгованість по комісії. Наданий розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками повністю узгоджується із витягом з реєстру прав вимоги від 08.11.2023р. та відповідачем не спростований. Доказів того, що після відступлення права вимоги відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором суду не надано,\~а тому суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено заявлені позовні вимоги про стягнення боргу на загальну суму 16943, 79 грн. За частиною 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням\~ст. 617 ЦК України. При таких обставинах позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, а тому суд вважає можливим позов задовольнити і стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором №6135231939 від 10 лютого 2021 року у розмірі 16943, 79 грн, яка складається з: 8019,01 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,80 грн. - загальна заборгованість по відсоткам, 8923, 98 грн. - загальна заборгованість по комісії. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved