Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

30.08.2024 представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.12.2020 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний Договір № 3380226 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідачка отримала 15000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором, строком на 30 днів. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», відповідно до чинного законодавства України 27.05.2024 укладений Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредтним договором. Відповідач умови договору належним чином не виконала, в результаті чого його заборгованість становить 49200 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків 34200 грн. Крім цього, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загалом інфляційні втрати склали 3697,03 грн та 3% річних склали 1241,46 грн. Враховуючи наведене позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 49200грн., а також інфляційні витрати 3697,03 грн., три відсотки річних 1241,46грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2\~422, 40грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. Ухвалою від 02.09.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 09.10.2024 з повідомленням сторін, який відкладено на 29.10.2024. 17.09.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки у позовній заяві немає належного розрахунку та не подано первинних бухгалтерських документів, які можуть встановлювати розмір заборгованості, також стверджує, що договір укладений між нею та позивачем є таким, що порушує її права споживача. Крім того, відповідач вказує на те, що сума неустойки не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором споживчого кредиту. 27.09.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позов повністю. Кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює нормативно-правове укладання електронного кредитного договору. На підтвердження укладання Договору №3380226 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», позивачем надано електронний доказ в паперовій формі, який підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «М532364», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 8 та ст.ст. 11,12 закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачка вказала особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Крім цього, відповідно до пункту 1.5.2 договору сторони погодили фіксовану стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені п п.п. 1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1 - 4.6 цього договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується, відповідно до абз. 2 ч. 1ст. 1048 ЦК України Також зазначає, що в п. 4.1. Договору зазначено, що строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначеному в п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буду досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 - пп. 4.5. Договору; або на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 3.1 (пп. 3.1-3.2) Договору. Відтак, нарахування процентів за користування кредитом нараховано в межах строку користування кредитом. 29.10.2024 судом задоволено клопотання позивача про витребування доказів, та розгляд справи відкладено на 02.12.2024. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв щодо розгляду справи не подавав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 22.12.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та [PERSON] був укладений електронний Договір № 3380226 про надання споживчого кредиту. Договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису. Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. З урахуванням наведеного, слід констатувати, що договір №3380226 від 22.12.2020 укладено між сторонами в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого позивачем надіслано позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор «М532364», який позивач і використав для підтвердження підписання кредитного договору. Відповідно до п. 1.1 Договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється про вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. З наведеного слідує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. При цьому, відповідач не заперечує факту укладення ним кредитного договору з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно з пунктами 1.3. - 1.5.2 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000,00 грн; тип кредиту - кредит; строк кредиту - 30 днів; дата повернення кредиту вказується Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору; строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору; тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: знижена процентна ставка - 1,33% у день д суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснив повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (підпункт 1.5.1. розділ 1 Договору). Стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту, застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в пп. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1 - 4.6 цього договору та у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Згідно з п.3.1. нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 4.1. договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2.- 4.5 договору. Із пункту 4.2. договору вбачається, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору. Пункт 4.3. договору визначає, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Відповідно до пункту 4.4. договору, товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Пункт 4.5. договору вказує, що у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п. 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Згідно із пунктом 4.6. договору, вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину. Отримання кредитних коштів в розмірі 15000, 00 грн на картку відповідача № [NUMBER] вбачається з довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про перерахування суми кредиту №1152-0268 від 06.02.2023. Крім цього, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 04.11.2024 вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 27.10.2020 та 22.12.2020 здійснено переказ коштів на суму 15000грн. Інформація про платника відсутня. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача. Правонаступником кредитора за Договором є ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до Договору Факторингу №27.05 /24-Ф від 27.05.2024. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. \~Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 вбачається факт передачі відповідного реєстру боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 2.05.2024 до Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 49200 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34200 грн. - сума заборгованості за відсотками. \~Представник позивача зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 49200 грн., з яких: 15000грн - тіло кредиту та 34200 грн., - нараховані проценти, що має відображення у картці обліку договору від ТОВ «Авентус Україна» та крім того з відповідача підлягає до стягнення інфляційні втрати в сумі 3697,03грн та 3% річних в сумі 1241,46грн. Позивачем доведений факт укладення між сторонами договору №3380226 про надання споживчого кредиту від 22.12.2020 в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі https://creditplus.ua, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення нею формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Свої договірні зобов`язання позивачем виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредит в обумовленій договором сумі шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконала, оскільки тіло кредиту та проценти за його користування у повному розмірі та строки згідно графіку платежів, а також станом на час розгляду справи не повернула. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ТОВ «Авентус Україна» не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 23550 гривень, з яких: 15 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8550гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом протягом передбаченого договором строку кредитування за стандартною процентною ставкою. Частковість задоволення позовних вимог, а саме відмова у стягненні решти суми процентів за користування кредитом пов`язана з тим, що такі проценти за користування кредитними коштами були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору з додатком до нього та паспортом споживчого кредиту: строк кредитування встановлено 30 днів, тобто до 21.01.2021, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 20985 грн. за зниженою ставкою, 23550 грн. за стандартною ставкою. В той же час, позивачем нараховано заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 34200 гривень, тобто поза межами 30-денного строку кредитування. Представник позивача посилався на пролонгацію кредитного договору на підставі п. 4.2 4.5 кредитного договору, проте така пролонгація за означеними умовами договору мала здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем відповідної пропозиції (оферти) позичальника, що надійшла до закінчення строку кредитування, докази чого в матеріалах справи відсутні. Таким чином, не підлягають застосуванню і положення п. 1.5.2 кредитного договору, оскільки строк кредитування кредитом не було пролонговано. У свою чергу, закінчення строку користування кредитом не припинило зобов`язання сторін, зокрема відповідача в частині повернення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом протягом передбаченого договором строку кредитування за стандартною процентною ставкою. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України, згідно з частиною другою якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошове зобов`язання, що виникло на підставі кредитного договору № 3380226 від 22.12.2020 відповідачкою на даний час не виконано. З огляду на це у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Нарахування передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Водночас нарахування інфляційних втрат за наступний період має здійснюватися з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. При цьому проценти за договором позики (стаття 1048 ЦК України) є складовим елементом плати за надану позику/кредит, що разом з основною сумою позики/кредиту становить загальну суму боргу, яку боржник повинен сплатити через визначений час після отримання позики/кредиту (п. 7 рішення КСУ від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022). Проте з наданим позивачем розрахунком суд не погоджується, оскільки в даний розрахунок взято суму боргу, яка складалась із процентів за користування кредитними коштами, що були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних слід здійснити за період визначений позивачем, а саме з 22.04.2021 по 23.02.2022 виходячи із суми боргу 23550грн. Розрахунок інфляційних втрат: У період з 01.05.2021 по 23.02.2022 індексація на суму 23\~550,00 грн [Сукупний індекс інфляції] = 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 108,063% (за період Травень 2021 - Лютий\~2022) [Інфляційні нарахування] = 23\~550,00 грн (сума боргу) ? 108,063% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 23\~550,00 грн (сума боргу) = 1\~898,73 грн. Розрахунок 3% річних: Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] (23550х3%)/308*365 = 596,17 грн. Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 23550 грн, з яких: 15000,00 грн тіло кредиту, 8550,00 грн нараховані відсотки, а також 596,17 грн 3% річних та 1898,73 грн інфляційні втрати, а всього 26044,90 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору № 17/07-2024 про надання правової допомоги від 17.07.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М., копію акту прийому передачі виконаних робіт згідно договору № 17/07-2024 від 17.07.2024, згідно якого вартість виконаних робіт складає 10000грн., рахунок на оплату по замовленню № 4042/14/08 від 14.08.2024, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1680993. Згідно постанови Верхового Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial