Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом звернувся [PERSON] в інтересах якого діє представник [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з січня 2014 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу по лютий 2021 року. [INFO] народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . З кінця січня 2021 року відносини між позивачем та відповідачкою погіршилися та вони стали проживати окремо. Їхній син [PERSON] залишився проживати з батьком [PERSON] . Відповідно до висновку Служби у справах дітей Кремінської міської ради Луганської області від 10.02.2022 року № 46 про підтвердження місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , для його тимчасового виїзду за межі України встановлено, що згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області від 04.02 2022 року № 138, малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Під час відвідування дитини за місцем проживання та проведення бесіди працівниками служби дітей Кремінської міської ради громадянин [PERSON] повідомив, що мати дитини - [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] не проживає, місце її проживання не відоме. Після вторгнення російських військ на територію України позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] були вимушені покину своє постійне місце проживання місто Кремінна Луганської області та переїхати до м. Бровари Київської області. Відповідачка взагалі у вихованні та утриманні [PERSON] участі не приймає. На даний час виїхала за межі території України та чи збирається повертатися до України невідомо. Відповідно до акту обстеження житлових умов від 16 травня 2024 року складеного депутатом Броварської міської ради по виборчому округу № 3 Веремчук Іриною Сергіївною, проведено обстеження житлових умов гр. [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що за вказаною адресою фактично проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що дана родина фактично проживає з травня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , по сьогоднішній день. На утриманні [PERSON] знаходиться його син [PERSON] , [INFO] та його мати [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] самостійно займається вихованням своєї дитини [PERSON] . Доказом того, що [PERSON] самостійно виховую та утримує свою дитину [PERSON] свідчить договір № 096011043 від 18.05.2024 року та товарні чеки на придбання шкільних аксесуарів для навчання та розвитку дитини. Чинним законодавством не передбачено адміністративної послуги з отримання документу, який би підтверджував факт того, що заявник самостійно виховує та утримує свою дитину, відповідно такий факт може бути встановлений за рішенням суду. Враховуючи вищевикладені обставини просить суд, встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] його батьком - [PERSON] , [INFO] . До початку підготовчого судового засідання представник позивача надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи без її участі. Підтвердила факт самостійного виховання та утримання їхнього сина [PERSON] виключно батьком [PERSON] . Позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Суд розцінює твердження відповідача як визнання позовних вимог, і в зв`язку з цим ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Також за частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, тому даний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Такі правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду - Постанова від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає. Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У судовому засіданні встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2021 року, відповідачка проживає окремо від родини. Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції у Луганській області від 06.12.2016 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . З копії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3250-5001495686 від 03.05.2022 року та № 3250-7501670355 від 12.07.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] разом із сином [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місцем проживання яких зазначено за адресою: [ADDRESS] , перебувають на обліку, як внутрішньо переміщенні особи та фактичним місцем їх проживання є [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1231-5003505495 від 28.10.2024 року - [PERSON] , [INFO] зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа та фактичне місце її проживання зазначено за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії акту обстеження житлових умов від 16 травня 2024 року складеного депутатом Броварської міської ради по виборчому округу № 3 Веремчук І. С. в присутності двох свідків, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З вищезазначеного акту, також встановлено, що дана родина фактично проживає з травня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , по сьогоднішній день. На утриманні [PERSON] знаходиться його мати [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , вихованням якого батько займається самостійно. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Кремінської міської ради Луганської області від 10.02.2022 року № 46 про підтвердження місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , для його тимчасового виїзду за межі України, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області від 15.02.2022 року № 56, встановлено, що згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області від 04.02 2022 року № 138, малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Під час відвідування дитини за місцем проживання та проведення бесіди працівниками служби дітей Кремінської міської ради громадянин [PERSON] повідомив, що мати дитини - [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] не проживає, місце її проживання не відоме. У судовому засіданні досліджено письмові документи, які характеризують позивача [PERSON] , а саме: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань; Витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»; Інформаційна довідки з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, із яких встановлено, що останній до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, відомості про корупційні або пов`язані з корупцію правопорушення відсутні. [PERSON] зареєстрований, як фізична особа - підприємець, має постійний стабільний дохід. На підтвердження самостійного утримання малолітнього сина [PERSON] батьком [PERSON] , останнім надано суду копії фіскальних чеків, з яких вбачаються витрати понесені [PERSON] на потреби дитини, а саме, канцелярські товари, шкільні приладдя, книги, іграшки, розвиваючи ігри, спортивні товари, тощо. Матеріали справи містять копію Договору № 096011043 від 15.05.2024 року, укладеного між ТОВ «ІТ СТЕП АКАДЕМІЯ БРОВАРИ» та [PERSON] , згідно якого, [PERSON] є замовником надання послуг з навчання [PERSON] , програмі навчального плану «Малої Компютерної Академії». Термін навчання становить два роки, вартість послуг складає: за 1(перший) рік - 9 платежів по 2480 грн., за 2 (другий) рік - з платежів по 2730 грн. Вищезазначені послуги [PERSON] оплачує відповідно до графіку зазначеному у додатку до Договору № 096011043 від 18.05.2024 року, про що свідчать копії квитанцій про оплату. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебуває, самостійно виховує свого сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним, забезпечує його всім необхідним для життя та який знаходиться на повному його утриманні. Мати [PERSON] , [INFO] - [PERSON] проживає окремо від сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає, не турбується про нього, не цікавиться його станом здоров`я, тобто самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини були визнані відповідачем. Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно ст. 141 ЦПК України. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII,

Outcome: approved