Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Подану заяву мотивує тим, [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] з 2006 року в [ADDRESS] , а в подальшому - за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благо устроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі рідних та друзів. Померлий спілкувався з родичами [PERSON] , так само як і заявниця спілкувалась з родичами померлого. [INFO] [PERSON] помер в м. Яготині, так як перебував в лікарні. [PERSON] , здійснила поховання і як дружина, розпорядилася речами померлого. При житті [PERSON] мав у власності автомобіль, який було придбано під час спільного проживання в кредит. Кредит погашався протягом 2013 - 2018 років за спільні кошти. Заявник, з метою отримання в порядку спадкування автомобіль звернулася до нотаріуса. Проте нотаріус повідомив, що заявник не має права на спадщину, оскільки не є офіційною дружиною покійного. На підставі викладеного, заявниця просить, встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 2006 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.04.2024 вищевказану заяву залишено без руху. Надано заявнику строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2024 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.05.2024 витребувано від приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Житомирської області Пилипчук А.Я. копію спадкової справи щодо майна [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи [PERSON] . В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах просять розглядати справу у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за допомогою оголошення на офіційному сайті Судова влада. До суду [PERSON] подала відзив на заяву. Відповідно до якого, вказує, що [PERSON] та [PERSON] з 2006 року проживали однією сім`єю. Крім того, просила проводити розгляд справи у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заявника, представника заявника та заінтересованих осіб. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розгляд даної справи проводиться з дотриманням ст. 317 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2023 (а.с.24). Відповідно до довідки від 02.02.2024 №110-05/56 виданої Попільнянською селищною радою Житомирського району, Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований до смерті за адресою: [ADDRESS] разом із ін.ст. споріднення [PERSON] , 1963 р.н. (а.с. 7). Згідно довідки від 16.09.2016 № 294 виданої виконкомом Великолісівецької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] , 1956 р.н. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.01.2006 по теперішній час (а.с.7 на звороті). Відповідно до довідки від 04.11.2020 № 140 виданої виконкомом Попільнянської селищної ради, [PERSON] , 1956 р.н. зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з 04.01.2006 по теперішній час (а.с.8). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 06.05.2004, що вбачається з копії паспорта [NUMBER] (а.с. 17). [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Пилипчук А.Я. та за її зверненням було проведено реєстрацію спадкової справи. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18). Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Отже, виходячи зі змісту заяви, заявник фактично вказує, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] . На підтвердження вказаного стороною заявника надані довідки про реєстрацію та проживання осіб, копії світлин, копії квитанцій, листи банківських установ, лікарське свідоцтво про смерть, копії свідоцтва про смерть, свідоцтво про розірвання шлюбу. Положенням статті 1264 ЦК України передбачено, що «у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини». Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Аналіз положення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Верховний Суд у своїх постановах зауважує, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Заявник на підтвердження обґрунтованості своєї заяви долучила копію заяви від 26.10.2017 та листи банківських установ, де вказано адресу [PERSON] - [ADDRESS] (а.с. 18-20). Проте суд вказані докази приймає критично, оскільки заявник просить встановити факт спільного проживання із померлим з 2006 року, в той час як надані листи датовані 2013-2015 роком. Крім того, до вказаних листів - відповідей не було долучено кредитні договори, що позбавляє суд встановити всі обставини, які стосується ймовірного клієнта банківських установ [PERSON] . Разом з тим, письмові матеріали справи містять заяву про приєднання № 282741511/230921 АТ «Ощадбанк», де вказано адресу проживання [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.9). Верховний Суд у постанові від 15.08.2019 № 588/350/15 виснував про те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність за місцем роботи, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Надані стороною заявника копії квитанцій (а.с.26-31) на підтвердження погашення кредиту за спільні гроші заявника та [PERSON] суд до уваги не приймає. Відповідно до вказаних копії квитанцій, погашення кредитної заборгованості за договором здійснював саме платник [PERSON] , при цьому належних, достовірних та допустимих доказів про те, що внесені кошти платником [PERSON] є спільними останнього та заявника письмові матеріали справи не містять. Відтак вказані копії квитанцій не є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження погашення кредитних зобов`язань за спільні грошові кошти заявника та померлого [PERSON] . Суд не приймає до уваги відзив на заяву від заінтересованої особи [PERSON] , яка вказує, що є рідною сестрою померлого та не заперечує щодо задоволення заяви, оскільки письмові матеріали справи не містять доказів на підтвердження родинних відносин заінтересованої особи та померлого [PERSON] . Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд приймає критично, оскільки останні є знайомими заявника та не можуть бути об`єктивними у своїх показах. Під час допиту свідків суду стало відомо, про те, що [PERSON] мав доньку - [PERSON] , яка не була вказана заявником у заяві при зверненні до суду. Долучені до заяви дві копії світлини суд до уваги не приймає, оскільки неможливо встановити зображених осіб, період часу. Суд також звертає увагу на постанову Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 531/295/19, де вказано що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат; вказані обставини судом не встановлено, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Виходячи з викладеного, заявницею не надано належних та достовірних доказів про те, що з 2006 (або будь-який період) вона з [PERSON] вела спільне господарство, був наявний спільний бюджет, спільно здійснювались покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг тощо. Отже, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність заявником тверджень щодо проживання з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed