Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.02.2001 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, відповідно до якого в рівних частках набули право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] вважається такою, що автоматично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки проживала з ним за однією адресою на момент смерті. Проте за життя остання свідоцтво про право на спадщину не отримала, право власності на частку квартири, яка належала [PERSON] не зареєструвала. 17.05.2023 року [PERSON] також померла. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округут Костенка Сергія Олександровича з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костенка С.О. від 29.07.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито підготовче провадження у справі. Відповідач надіслала на адресу суду відзив, в якому визнала позовні вимоги та не заперечувала проти визнання права власності в порядку спадкування за її рідною сестрою. Також зазначила, що до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері не зверталася та звертатися не буде. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач у своєму відзиві просила розгляд справи здійснювати без її участі. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що зроблено актовий запис №222 та змінила прізвище на « [PERSON] ». 17.05.2001 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що зроблено актовий запис №15 та змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно копії договору міни, зареєстрованого на Краматорській універсальній біржі нерухомості від 22.02.2001 року за №1310, [PERSON] та [PERSON] отримали у власність у рівних частках квартиру за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] став власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки №30212 щодо реєстрації місця проживання на день смерті, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою бла зареєстрована дружина - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.05.2023 року, актовий запис про смерть №9229. Згідно з довідки №25036 щодо реєстрації місця проживання на день смерті, [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою була зареєстрована одна. На підставі заяви [PERSON] від 08.08.2023 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Костенком С.О., була відкрита спадкова справа №9/2023 після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Костенка С.О. від 29.07.2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, оскільки не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України,\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Положеннями ст. 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Суд звертає увагу на те, що позивачем в якості відповідача визначено [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача та донькою спадкодавця. При цьому судом встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] . Також з матеріалів спадкової справи не встановлено, що є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті матері позивача. Суд зауважує на тому, що у справах про визнання права власності в порядку спадкування, належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування, про що Верховний Суд неодноразово зазначав, зокрема і у постанові КЦС ВС від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що належним відповідачем у даній справі є відповідний орган місцевого самоврядування. У відповідності до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. Разом з тим, жодних клопотань про заміну відповідача позивачем та його представником заявлено не було. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 17\~квітня 2018\~року у\~справі №\~523/9076/16-ц\~(провадження\~№ 14-61цс18);\~постанові Верховного\~Суду від\~16\~червня 2021\~року по\~справі №\~752/3612/19\~(провадження\~№ 61-1129св20),\~від 22\~березня 2023\~року по\~справі №\~509/5080/18 (провадження № 61-11707св22) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Таким чином пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed