Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] оплювальною площею 44,7 кв. м забезпечується послугами з централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає позивач. За період з 01.10.2017 по 01.10.2023 у зв`язку порушенням відповідачем обов`язку щодо оплати наданих послуг утворилася заборгованість у розмірі 35636,72 грн. Нарахування за послуги здійснено на підставі установлених нормативів (норм) споживання по розрахунковому тарифу, що залежав від температури зовнішнього повітря згідно п.п. 40-49 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018. Послуги надаються належної якості та звернень споживача щодо надання чи неякісного надання послуг на адресу підприємства протягом 2014-2023 років не надходило. Між позивачем як надавачем послуг та відповідачем як споживачем існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку та норм чинного законодавства. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової\~енергії в розмірі 35636,72 грн та 2684,00 грн судового збору. Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про невизнання позову, зазначивши, що позовні вимоги за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року щодо заборгованості в розмірі 19561,05 грн знаходяться поза межами позовної давності, що є підставою для відмови в позові, а за період з жовтня 2020 року по жовтень 2023 року з розміром заборгованості не погоджується, оскільки він не має можливості проконтролювати правильність і реальність вказаних у квитанціях-повідомленнях показників, не маючи доступу до будинкового індивідуального теплового пункту, при цьому два під`їзди будинку не опалюються понад 25 років. Вартість загальнобудинкових потреб на опалення і плата за абонентське обслуговування не передбачена у відповідних рішеннях Виконавчого комітету Житомирської міської ради, в яких встановлені тарифи на постачання теплової енергії. Позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно якого відповідачем здійснювалася періодично оплата за надані послуги, навіть тоді, коли нарахування за послуги не проводилося, що вказує на переривання строку позовної давності, а також на період воєнного стану та введеного на території України в 2020 році карантину строки позовної давності продовжуються. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив обставин, пояснивши, що розмір нарахувань за надані послуги розрахований згідно встановлених Житомирською міською радою тарифів на оплату послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з посиланням на вказані у відзиві обставини, пояснивши, що в неопалювальний період інколи сплачував кошти для погашення суми заборгованості. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20.06.2017 згідно інформації з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.09.2023, у зв`язку з чим він є споживачем послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надаються позивачем до цієї квартири, та від отримання послуг не відмовлявся (а. с. 3). Відповідач своєчасно та в повному обсязі не проводив оплату за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2017 по 01.10.2023, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 35636,72 грн, що підтверджується оборотами по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), відкритому за вказаною вище адресою станом на 13.10.2023 та розрахунком заборгованості за період з 01.09.2020 по 01.10.2023 (а. с. 5, 6). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що передбачено ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст.\~322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ст. 162 ЖК України). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.09.2019 у справі № 904/6293/17, відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019. Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає з ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні справа та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відсутність між сторонами договору не може слугувати підствою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 20.11.2024 в справі № 463/6799/18. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). За положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс\~України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. З 12.03.2020 на території України було встановлено карантин, який тривав до по 30.06.2023 відповідно до постанов Кабінету\~Міністрів України\~від 11.03.2020\~№ 211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) Як визначено п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Із розрахунку нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) слідує, що у період із 01.10.2017 по 01.10.2023 відповідач періодично сплачував кошти за надані позивачем послуги. Зокрема, у травні та серпні 2019 року, червні 2020 року, травні, липні, серпні 2021 року, червні 2022, березні 2023 року відповідач здійснював платежі в сумах, які перевищували нарахування за вказані місяці, через що внаслідок цих платежів відбувалося переривання трирічного строку позовної давності та його відлік розпочинався спочатку, при тому, що сам відповідач у судовому засіданні стосовно сплати коштів в неопалювальний період, коли нарахування за послуги не проводилося, пояснював, що сплачував кошти для погашення суми заборгованості. Тому оскільки між платежами відповідача відсутні періоди неплатежів тривалістю понад три роки, а також враховуючи встановлення на території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 карантину та введення з 24.02.2022 воєнного стану, строк позовної давності до заявлених позивачем вимог за заявою відповідає не підлягає застосуванню. Доводи відповідача про те, що послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії надавались позивачем неякісно та не в повному обсязі, є необґрунтованими, оскільки суду не надано доказів того, що в спірний період з 01.10.2017 по 01.10.2023 сторонами складалися та підписувалися акти-претензії щодо таких фактів, а також доказів звернення відповідача до КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради та виклику його представника для складення актів-претензій, як передбачено ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Таким чином, плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою, а є окремим платежем, який сплачується у чітко визначених Законом випадках. Виходячи із особливостей діяльності виконавця комунальної послуги та специфіки обслуговування ним абонентів за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, наявності/відсутності вузлів комерційного обліку у будівлі, виконання робіт (послуг), пов`язаних із їх обслуговуванням тощо, перелік витрат, що включаються до складу плати за абонентське обслуговування та їх обсяг, визначаються виконавцем комунальної послуги. При цьому, плата за абонентське обслуговування не може перевищувати граничний розмір, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг». Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно, до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.12.2020 в справі 311/3489/18. З огляду на те, що відповідач у порушення своїх зобов`язань не сплачував своєчасно та у повному обсязі плату за надані послуги, чим були порушені права позивача, заборгованість відповідачем на час розгляду справи залишається не сплаченою, а також відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами неправильності розміру здійснених позивачем нарахувань за послуги з централізованого опалення не згідно встановлених тарифів, тому суд дійшов до висновку про задоволення позову. Так як згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а. с. 37) відповідач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені позивачем судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що визначено ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved