Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

31.07.2024 року адвокат Гураш М.В. в інтересах позивача [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , розпочавши їх стягнення з дня подачі позову до суду і проводити щомісячно до повноліття дитини. Також просить суд стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати, пов`язані із оплатою професійної правничої допомоги. В судове засідання представник позивача не прибув, натомість подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд даної справи без його участі, зазначивши, що вимоги [PERSON] він підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились, проте останній надіслав на електронну адресу суду клопотання, в якому аналогічно просить проводити розгляд справи без їх участі, вказавши, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , разом з тим зазначив, що він підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. В свою чергу, у відзиві на позов представник відповідача вказав, що вважає заявлені вимоги такими, що підлягають до задоволення, проте просив суд відмовити у стягненні судових витрат. Отже, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2013 року позивач зареєструвала у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції шлюб з [PERSON] , тобто відповідачем по даній справі, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж числа складено відповідний актовий запис №411 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12). Перебуваючи у даному шлюбі у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час є неповнолітнім і проживає разом з матір`ю (а.с.15). Як з`ясовано судом, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2017 року, з підстав, наведених у ньому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також відповідно до даного рішення суду ухвалено залишити неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] проживати разом з матір`ю - [PERSON] (а.с.13-14). В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сама вона не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітнього сина від спільного шлюбу з відповідачем, в зв`язку з чим зазнає значних труднощів через відсутність належної матеріальної допомоги із сторони відповідача. Стверджує, що будь-яких доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства вона немає, підприємницькою діяльністю не займається. Разом з тим, судом встановлено, що неповнолітній син сторін по справі - [PERSON] , [INFO] хворіє, що не заперечується і стороною відповідача, про що також свідчать відповідні медичні документи про обстеження дитини, долучені до матеріалів справи. Позивач звертає увагу суду на те, що лікування сина в Україні позитивного результату не дало, а тому враховуючи інтереси дитини і піклуючись про його здоров`я, з метою лікування, позивач тимчасово, в липні 2022 року виїхала в США. Впродовж останнього часу неповнолітня дитина проходить лікування та навчання по індивідуальній освітній програмі в Стемфордському шкільному окрузі з приводу захворювання на аутизм, що підтверджується долученими до позову відповідними документи з перекладом на українську мову. Таким чином, лікування дитини, його утримання та навчання, потребують значних коштів. З огляду на викладене, суд констатує, що відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.7 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.ст.2, 8 даного Закону, завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно із ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2024 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Згідно абз.2 ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку. За вказаних обставин, із урахуванням доводів сторін, викладених у позовній заяві та відзиві на неї, а також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] і аліменти можуть бути визначені судом у відсотковому відношенні, а саме по 1/4 частці всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вирішення питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд зазначає наступне: У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд встановлює, що згідно вимог ст.191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 31.07.2024 року. Відносно розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку: Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача акту виконаних робіт від 28.11.2024 року та квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки: №70221983 від 29.07.2024 року, №70598710 від 05.09.2024 року, витрати [PERSON] на правничу допомогу склали 4500 грн. 00 коп. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. 00 коп., згідно квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки: №70221983 від 29.07.2024 року та №70598710 від 05.09.2024 року, які містяться в матеріалах даної справи. Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України - 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved