Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У липні 2024 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси через підсистему «Електронний суд» із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якій просить суд: зменшити розмір судового збору за подання цієї позовної заяви до одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 році тобто до 3028 гривень; прийняти цю позовну заяву до громадянина України [INFO] [PERSON] , до громадянина України [INFO] [PERSON] та до громадянина України [INFO] [PERSON] до розгляду, зобов`язати вказаних відповідачів до розгляду справи надати відповідь на вищевказані питання згідно статті 93 Цивільного процесуального кодексу України, викликати вказаних відповідачів до суду у порядку передбаченому статтею 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», розглянути цю позовну заяву у судовому засіданні з викликом сторін та задовольнити; визнати протиправним та таким, що негативно вплинуло на честь гідність та ділову репутацію й спричинило моральну шкоду [PERSON] , проголошення та спрямування до каральних структур держави-агресора для переслідування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] завідомо недостовірної інформації про нібито причетність [PERSON] до нібито вчинення нібито особливо тяжких злочинів, пов`язаних із припиненням водопостачання до Кримського півострову Північнокримським каналом та стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спільно моральну шкоду у розмірі 2600000 (двох мільйонів шестиста тисяч) гривень, заподіяну [PERSON] через поширення та використання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] завідомо недостовірної інформації про нібито причетність [PERSON] до нібито вчинення нібито особливо тяжких злочинів, пов`язаних із припиненням водопостачання до Кримського півострову Північнокримським каналом; вирішити питання про розподіл судових витрат. Зокрема, за доводами позовної заяви позивач наголосив, що , у 2015 році він був призначений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 605-р на посаду Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та розпорядженням КМУ від 16.12.2015 року № 1357-р був звільнений з посади Уповноваженого у зв`язку з переходом на іншу роботу. Позивач вказав, що під час діяльності на цій посаді він серед іншого відповідав за підготовку та спрямування до Європейського суду з прав людини міждержавних позовів проти держави-агресора - Російській Федерації та у подальшому, був призначений Указом Президента України від 17.08.2017 року № 220/2017 на посаду Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, очолював Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим та у наступному Указом Президента України від 02.12.2018 року № 405/2018 був звільнений з посади Представника згідно із поданою заявою, інших посад на державній службі у 2015-2021 роках він не займав. За твердженнями позивача, у квітні 2020 року на Інтернет-ресурсах, підконтрольних державі-агресорові, з`явилися відомості про протиправні дії декількох громадян України, які, згідно публічної та загальнодоступної інформації, входять до складу незаконно сформованих РФ у тимчасово окупованій РФ Автономній Республіки Крим так званих незаконних «органів», зокрема до так званої «Державної Ради Республіки Крим», а саме: - [PERSON] , громадянина України, [INFO] , так званого «голови Державної Ради Республіки Крим», у 1998- 2013 роках депутата Верховної Ради АРК, у 2010-2013 голови Верховної Ради АРК, уродженця села Володимирівка, Молдова; - [PERSON] , громадянина України, [INFO] , так званого «голови Комітету Державної Ради Республіки Крим по законодавству», уродженця села Фрунзе Сакського району АРК; - [PERSON] , громадянина України, [INFO] , так званого «голови Комітету Державної Ради Республіки Крим з питань державного будівництва та місцевого самоврядування», у 2004-2006 роках народного депутата України, у 2006-2013 роках депутата Верховної Ради АРК, уродженця міста Ковель Волинської області. Зокрема, як вказав позивач, на Інтернет-ресурсі «ТАСС», що належить Федеральному державному унітарному підприємству (ФДУП) РФ «Інформаційне телеграфне агентство Росії (ИТАР-ТАСС)» 20 квітня 2021 року за посиланням у мережі Інтернет [INFO] було розміщене повідомлення (новину) із заголовком, мовою повідомлення «Власти Крыма передали в СК материалы по ущербу от водной блокады полуострова» («Влада Криму передала до СК матеріали щодо збитків від водної блокади півострова»), у якій, зокрема, цитувалася заява вказаного вище [PERSON] як нібито «голови Державної Ради Республіки Крим» про те, що нібито «власти Крыма передали в Следственный комитет РФ материалы по ущербу от водной блокады полуострова» («влада Криму передала до Слідчого комітету РФ матеріали щодо збитків від водної блокади півострова»), що нібито «ответят перед судом и ...подстрекатели крымофобии наподобие Кравчука или фейкового постоянного представителя президента Украины в АРК [PERSON]» («будуть відповідати перед судом й ….підбурювачі кримофобії на кшталт Кравчука або фейкового постійного представника Президента України в АРК [PERSON]»), кому нібито «будут предъявлены персональные претензии» («будуть пред`явлені персональні претензії»), що нібито «часть материалов, собранных нами в ходе работы по определению суммы ущерба, уже направлены в адрес Следственного комитета» («частина матеріалів, зібраних нами у ході роботи з визначення суми шкоди, вже спрямовані до адреси Слідчого комітету»), що нібито « только по линии сельского хозяйства ущерб составил более 200 млрд рублей » («тільки за лінією сільського господарства шкода становила більше 200 мільярдів рублів»). В подальшому, як зазначено позивачем, на тому самому інтернет-ресурсі «ТАСС» [INFO] за посиланням у мережі Інтернет [INFO] було розміщене повідомлення (новину) з заголовком, мовою повідомлення, «Власти Крыма просят возбудить дело против 12 граждан Украины за блокаду полуострова» («Влада Криму просить порушити справу проти 12 громадян України за блокаду півострову») у якій, зокрема, цитувалася заява вказаного вище [PERSON] як нібито «першого віцеспікера Держради Криму» про те, що нібито він, вочевидь спільно із [PERSON] та [PERSON] , просять Слідчий комітет РФ та Федеральну службу безпеки РФ «провести процессуальную проверку, возбудить уголовное дело в отношении граждан [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » («провести процесуальну перевірку, порушити кримінальну справу стосовно громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] »), що нібито вказані вище [PERSON] спільно із [PERSON] та [PERSON] просять Слідчий комітет РФ та Федеральну службу безпеки РФ щодо вказаних у повідомленні осіб, зокрема й щодо [PERSON] «возбудить дела по следующим признакам состава преступления: "Теракт", "Содействие, публичные призывы и оправдание террористической деятельности", "Организация террористического сообщества и участие в нем", "Организация деятельности террористических организаций", "Диверсия", "Экоцид", "Акт международного терроризма"» («порушити справи за такими ознаками складу злочину: "Теракт", "Сприяння, публічні заклики та виправдання терористичної діяльності", "Організація терористичної спільноти та участь у ній", "Організація діяльності терористичних організацій", "Диверсія", "Екоцид", "Акт міжнародного тероризму"»). Також позивач вказав, що на тому самому Інтернет-ресурсі «ТАСС» [INFO] за посиланням у мережі Інтернет [INFO] було розміщене повідомлення (новину) з заголовком мовою повідомлення « Рабочая группа оценила ущерб курортной отрасли Крыма от водной блокады Украины » («Робоча група оцінила шкоду курортній галузі Криму від водної блокади України») у якій, зокрема, цитувалася заява вказаного вище [PERSON] як нібито «голови комітету по законодавству Держради Криму», який вказував упродовж описаних вище заяв [PERSON] та [PERSON] про те, що нібито «рабочая группа оценила ущерб санаторно-курортному и туристическому секторам Крыма от перекрытия Украиной Северо-Крымского канала в 586 млрд рублей. Еще в 819 млрд рублей оценивается ущерб, причиненный водной блокадой бюджетам» («робоча група оцінила збитки санаторно-курортному та туристичному секторам Криму від перекриття Україною Північно-Кримського каналу в 586 млрд. рублів. Ще в 819 млрд. рублів оцінюються збитки, заподіяні водною блокадою бюджетам»), що нібито «в общей сумме ущерба республике от водной блокады, которая составляет 1,406 трлн рублей, помимо потерь туротрасли, учтен ущерб на сумму 819 млрд рублей, причиненный бюджетам, где учитывались несколько отраслей: коммунальное хозяйство - 420 млрд рублей, водное хозяйство - более 104 млрд рублей, сельское хозяйство и рыболовство - более 277 млрд рублей, воспроизводство минерально-сырьевой базы и лесное хозяйство - более 17 млрд.» («у загальній сумі збитків республіці від водної блокади, що становить 1,406 трлн рублів, крім втрат тургалузі, враховано збитки у сумі 819 млрд. рублів, заподіяний бюджетам, де враховувалися кілька галузей: комунальне господарство - 420 млрд. рублів, водне господарство - більше, сільське господарство та рибальство - понад 277 млрд. рублів, відтворення мінерально-сировинної бази та лісове господарство - понад 17 млрд.»). У цьому повідомленні «ТАСС» додавалися заяви [PERSON] який вказав, що нібито «исходя из высказываний непосредственных организаторов водной, энергетической, продовольственной и транспорт блокад все вышеуказанные действия объединены единым умислом» («виходячи з висловлювань безпосередніх організаторів водної, енергетичної, продовольчої та транспорту блокад всі вищевказані дії об`єднані єдиним умислом»), та що нібито «в рамках расследования уголовного дела, … каждая сумма подвергнется экономической экспертизе, чтобы подтвердить ущерб» («в рамках розслідування кримінальної справи, … кожна сума зазнає економічної експертизи, щоб підтвердити збитки»). Позивач вказує, що зазначені повідомлення «ТАСС» дублювалися повідомленнями на інших Інтернетресурсах, включно із повідомленнями нібито від так званої «Державної Ради Республіки Крим» за посиланням [INFO]. Насправді робота цього Інтернет-ресурсу (« [INFO] »), згідно із замовленою позивачем фіксацією та дослідженням змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, забезпечується Службою спеціального зв`язку та інформації Федеральної служби охорони РФ індивідуальний податковий номер РФ [NUMBER], основний державний реєстраційний номер [NUMBER] , розташованій за адресою [ADDRESS] , контакти згідно відкритих джерел тел. [NUMBER] , [NUMBER] . При цьому, з цього повідомлення в мережі Інтернет, оприлюднення якого було фактично забезпечене вказаною Службою, фактично випливало, що 29 квітня 2021 р. вказаний [PERSON] представив на розгляд групі осіб, зокрема [PERSON] та [PERSON] так званий, мовою повідомлення, «проект заявления о возбуждении уголовного дела в отношении организаторов блокад полуострова» («проект заяви про порушення кримінальної справи щодоорганізаторів водних блокад півострову») який нібито «стал результатом первого этапа реализации стратегии по привлечению виновных лиц к различным видам ответственности (уголовной, гражданско-правовой, международно-правовой) за их преступные деяния в отношении Крыма и крымчан » («став результатом першого етапу стратегії із залучення винних осіб до різних видів відповідальності (кримінальної, цивільно-правововї, міжнародно-правової) за їх злочинні діяння щодо Криму та кримчан»). При цьому у зазначеному повідомленні вказувалося, що [PERSON] заявив, що нібито, мовою повідомлення, «в действиях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] имеются признаки состава преступлений, ответственность за которые установлена статьями 205 «Террористический акт», 205.1 «Содействие террористической деятельности», 205.2 «Публичные призывы к осуществлению террористической деятельности, публичное оправдание терроризма или пропаганда терроризма», 205.4 «Организация террористического сообщества и участие в нем» 205.5 «Организация деятельности террористической организации и участие в деятельности такой организации», 281 «Диверсия», 358 «Экоцид», 361 «Акт международного терроризма» Уголовного кодекса Российской Федерации» («у діях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є ознаки складу злочинів, відповідальність за які встановлено статтями 205 «Терористичний акт», 205.1 «Сприяння терористичній діяльності», 205.2 «Публічні заклики до здійснення терористичної діяльності, публічне виправдання тероризму або пропаганда тероризму», 205.4 «Організація терористичної спільноти та участь у ній», 205.5 «Організація діяльності терористичної організації та участь у діяльності такої організації», 281 «Диверсія», 358 «Екоцид», 361 «Акт міжнародного тероризму» Кримінального кодексу Російської Федерації). Як вказав позивач, у подальшому жодних спростувань з боку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо повідомлень до каральних структур підконтрольних державі-агресорові про зазначені вище їх заяви та діяння у публічному доступі не виявлено. Самі каральні структури агресора заявляли про «розслідування» отриманої від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] інформації щодо позивача. Позивач наголошує, що ЄСПЛ у рішенні від 16 грудня 2020 року щодо прийнятності та юрисдикції у справі 20958/14 «Україна проти Росії (щодо Криму)» встановив, що РФ здійснює ефективний контроль у вимірі ст. 1 Конвенції 1950 р. над АРК з лютого 2021 року тобто - завідомо це сталося завідомо до того часу, коли відбулося перекриття подачі води до Криму Північнокримським каналом у квітні 2014 року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як особам, що активно співпрацюють із державою-агресором із питань подовження РФ протиправної тимчасової окупації Криму, завідомо відомо про існування та зміст цього рішення. У наступному в справі 36958/21 «Росія проти України» ЄСПЛ 23 липня 2021 року відмовився задовольнити прохання РФ та відмовився зобов`язати Україну постачати воду в Крим Північнокримським каналом, про що міститься доступне в мережі Інтернет повідомлення (прес-реліз) ECHR 240 (2021) на офіційному веб-сайті ЄСПЛ за посиланням [INFO]. Також, за доводами позовної заяви, позивачем наводяться інші обставини відсутності його особистої винуватості у перекритті подачі води до Криму, а також те, що правові, організаційно-управлінські та фактичні обставини початку тимчасової окупації Криму, водопостачання води до Криму Північнокримським каналом та припинення подачі води до Криму Північнокримським каналом у 2014 році, а також аспекти справжньої правової кваліфікації таких злочинів як тероризм, диверсія чи екоцид, були завідомо відомі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зокрема станом на квітень 2021 року з огляду на їх освітній рівень. Позивач наголошує, що згідно ч. 6 ст. 12, ст. 113, ч. 2 ст. 258 та 441 КК України диверсія, терористичний акт, вчинений за попередньою змовою групою осіб, та екоцид є особливо тяжкими злочинами. Водночас за нормами КК РФ, за якими вказані особи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пропонували порушувати «кримінальну справу», а саме за ч. 5 ст. 15 «Категорії злочинів», ч. 1 ст. 205 «Терористичний акт», ч. 1 ст. 281 «Диверсія», ст. 358 «Екоцид» та ч. 1 ст. 361 «Акт міжнародного тероризму» КК РФ диверсія, терористичний акт та екоцид є особливо тяжкими злочинами. Отже [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свідомо публічно заявляли про нібито «злочини», нібито вчинені на території України, зокрема - нібито [PERSON] , які завідомо для цих осіб кваліфікуються як особливо тяжкі злочини, незалежно від того, за яким кримінальним законом їх кваліфікувати - за належним (КК України) або за завідомо неналежним (КК РФ). При цьому склад злочину екоциду у ст. 441 КК України та у ст. 358 КК РФ узагалі є дослівно тотожнім. Враховуючи наведене, позивач вважає, що з наведених публікацій у їх сукупності випливає, що громадяни України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , діючи свідомо та за заздалегідь погодженим між ними планом у 2021 році не тільки протиправно та публічно поширювали у мережі Інтернет але й спрямували до розташованого у місті Москва, РФ, органу влади РФ, а саме - до Слідчого комітету РФ заяву (повідомлення) про нібито вчинення на території України особливо тяжких злочинів, а саме про нібито вчинення екоциду, про нібито вчинення терористичного акту та про нібито вчинення диверсії, які нібито були вчинені зокрема [PERSON] , через нібито перекриття подачі води до Криму Північнокримським каналом у 2014 році та через нібито участь позивача у такому перекритті. Позивач вважає, що оскільки оприлюднена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , інформація про нібито причетність [PERSON] до нібито вчинення екоциду, до нібито вчинення терористичного акту, до нібито вчинення диверсії, а також до нібито перекриття подачі води до Криму Північнокримським каналом у 2014 році є завідомо неправдивою, а також зважаючи на те що вона була протиправно спрямована цими громадянами України до Слідчого комітету РФ тобто до органу що завідомо не має повноважень та компетенції здійснювати кримінальні провадження щодо описаних вище діянь на території України, ця завідомо неправдива та завідомо неправомірно поширена та використана для карального переслідування позивача інформація істотно негативно вплинула на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Також на переконання позивача, ефективним засобом захисту його порушених прав буде саме та виключно визначення судом розміру моральної шкоди спричиненої йому неправдивим та протиправним поширенням та спрямуванням у протиправний спосіб до каральних структур агресора [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неправдивої інформації про нібито його причетність до вчинення особливо тяжких злочинів та стягнення із цих осіб судом вчиненої йому таким протиправним поширенням і використанням завідомо неправдивої інформації щодо нього моральної шкоди. Позивач зазначив, що дії відповідачів, які полягають у розповсюдженні неправдивої інформації, істотно негативно вплинули на ділову репутацію позивача як фахівця у сфері прав людини та міжнародного права, водночас усвідомлення позивачем такого несправедливого та неправдивого описання ситуації перекриття Північнокримського каналу, звинувачення його у особливо тяжких злочинах з боку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рамках протиправного поширення щодо нього неправдивої інформації та з її протиправного використання, призвела до істотних душевних та психічних страждань позивача, який має високий рівень ділової репутації. Застосовуючи методику професора [PERSON] яка рішенням про державну реєстрацію від 3 березня 2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», позивач вважає, що моральна шкода у розмірі 2600000 грн. є у даному разі такою, що покликана на відшкодування позивачу його душевних страждань, отриманих в результаті неправомірних дій відповідачів по розповсюдженню відносно нього недостовірної інформації. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 08.08.2024 року у справі №521/11949/24 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання, вирішено здійснити виклик відповідачів через Сайт судової влади України. Відзиву від відповідачів до суду не надійшло, що не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній письмовими документами. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 20.09.2024 року у справі №521/11949/24 підготовче провадження було закрите, справу призначено до розгляду по суті позовних вимог на 03.10.2024 року. 03.10.2024 року судове засідання у справі №521/11949/24 не відбулося у зв`язку із знеструмленням будівлі Малиновського районного суду міста Одеси, яке тривало до кінця робочого дня. Справу було призначено до розгляду на 26.11.2024 року. У судове засідання, яке відкладалося, позивач не з`явився, 25.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» надав суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні по суті позовних вимог без його участі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином шляхом розміщення відповідного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи на Сайті судової влади України. Згідно із п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. У даному разі ухвала суду про відкриття провадження у справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Малиновського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно вимог ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Окрім наведеного, 26.11.2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання (вх. №68972), у якому [PERSON] зазначив про те, що він не наполягає на вирішенні судом клопотання про зобов`язання відповідачів надати вичерпну відповідь на поставлені ним у позові запитання. Таким чином, суд розцінює дане клопотання як відмову від нього, а тому залишає таке клопотання без розгляду. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін, оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши особу, яка з`явилася до судового засідання, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди потребує часткового задоволення, з огляду на таке. Малиновським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини. 25.01.2013 року [PERSON] було присуджено науковий ступінь доктора юридичних наук із спеціальності - міжнародне право. 17.01.2014 року Рішенням атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту [PERSON] присвоєно вчене звання професора кафедри адміністративного та кримінального права. Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Євпаторія, Україна, станом на 30.11.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, яку 22.01.2020 року Національним антикорупційним бюро України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кримінальне провадження №52017000000000361 від 01.06.2017 року. На запит [PERSON] від 20.12.2019 року Національне антикорупційне бюро України листом від 28.12.2019 року повідомило останнього про те, що станом на 27.12.2019 року у відкритій частині Реєстру результатів, що відповідають параметрам запиту: « [PERSON] » не знайдено; інформація про притягнення [PERSON] до корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень в Національному агентстві відсутня. 04.02.2020 року листом від 12-09/549 Департамент доступу до публічної інформації Офісу Президента України повідомив [PERSON] про те, що щодо нього відсутня будь-яка інформація щодо дисциплінарного провадження, службового розслідування під час перебування [PERSON] на посаді Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим. З характеристики від 22.07.2024 року №02-10/517, наданої проректором з науково - педагогічної роботи Ростиславом Драпушко Українського державного університету імені Михайла Драгоманова вбачається, що доктор юридичних наук, професор [PERSON] , працює за сумісництвом на посаді головного наукового співробітника Науково-дослідного центру «Інститут соціально-правових та політичних досліджень імені О. Яременка» Українського державного університету імені М. Драгоманова, та що протягом роботи на цій посаді [PERSON] до дисциплінарної відповідальності як працівник не притягувався, зауважень щодо виконання трудових обов`язків не отримував. Професор [PERSON] сумлінно виконує покладені обов`язки та завдання, у трудовому колективі користується повагою. З довідки Народної громадської організації Фонду досліджень та підтримки корінних народів Криму від 03.02.2020 року №2/02 вбачається, що [PERSON] активісти цієї організації знають із 2002 року. Він, обрав унікальну для України того періоду тему кандидатської дисертації про права корінних народів України. Для виконання наукової роботи він активно взаємодіяв з Міжнародною громадською організацією «Фонд досліджень та підтримки корінних народів Криму», щоб безпосередньо познайомитися із представниками корінних народів України та отримати відповідну інформацію про міжнародні правові стандарти і практику в цій сфері. Будучи активним громадянином, [PERSON] як експерт брав участь у багатьох заходах, організованих органами управління у сфері міжнаціональних відносин України, та різного роду експертних і робочих групах центральних органів виконавчої влади, комітетах Верховної Ради, неурядових організаціях. Діяльність [PERSON] водночас була високо оцінена Міжнародними правозахисними організаціями, які регулярно запрошують його як експерта на свої заходи з питань забезпечення прав людини, прав меншин та корінних народів. [PERSON] у власній діяльності останні п`ятнадцять років органічно поєднує у своїй діяльності як інтереси української держави, закріплені в Конституції, Законах та інших нормативно-правових актах, так і загальновизнані міжнародні норми й принципи із прав людини, які ще не відомі загалу й недостатньо імплементовані в законодавстві й адміністративній практиці державних органів України. У серпні 2017 року [PERSON] був призначений на посаду Постійного Представника Президента в АРК. Покинувши за власним бажанням цю посаду, він не припинив своєї діяльності у сфері захисту державних інтересів і прав громадян. Зокрема, він брав найактивнішу участь в організації захисту громадян України, що зазнали нападу й незаконного затримання на окупованих територіях України, що зокрема у низці випадків дозволило домогтися їх звільнення й повернення на підконтрольну територію України. З характеристики від 07.07.2023 року №15/234, наданої В.о. завідувача кафедри міжнародного права та порівняльного правознавства Національного авіаційного університету [PERSON] вбачається, що професор кафедри міжнародного права та порівняльного правознавства Д.Ю.Н. професор [PERSON] під час роботи в Національному авіаційному університеті відрекомендував себе з позитивного боку, є трудолюбним, пунктуальним та цілеспрямованим, має позитивні відгуки щодо своєї викладацької роботи від студентів та колег, зауважень щодо виконання трудових обов`язків не мав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Обраний на посаду професора кафедри у червні 2023 року. Також у матеріалах справи наявний лист ОБСЄ від 10.12.2015 року №821/1, адресований Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини Міністерство юстиції України п. [PERSON], відповідно до якого Національний менеджер проектів Координатора проектів ОБСЄ в Україні [PERSON] дякувала позивачу за виступ під час ІУ Міжнародного Форуму з практики Європейського суду з прав людини. Зі скріншотів з сайту [INFO] судом встановлено наявність наступних публікацій: «Власти Крыма передали в СК материалы по ущербу от водной блокады полуострова» («Влада Криму передала до СК матеріали щодо збитків від водної блокади півострова»), у якій, зокрема, цитувалася заява [PERSON] як «голови Державної Ради Республіки Крим» про те, що «власти Крыма передали в Следственный комитет РФ материалы по ущербу от водной блокады полуострова» («влада Криму передала до Слідчого комітету РФ матеріали щодо збитків від водної блокади півострова»), що «ответят перед судом и ...подстрекатели крымофобии наподобие Кравчука или фейкового постоянного Представителя Президента Украины в АРК [PERSON]» («будуть відповідати перед судом й ....підбурювачі кримофобії на кшталт Кравчука або фейкового постійного представника Президента України в АРК [PERSON]»), кому «будут предъявлены персональные претензии» («будуть пред`явлені персональні претензії»), що «часть материалов, собранных нами в ходе работы по определению суммы ущерба, уже направлены в адрес Следственного комитета» («частина матеріалів, зібраних нами у ході роботи з визначення суми шкоди, вже спрямовані до адреси Слідчого комітету»), що «только по линии сельского хозяйства ущерб составил более 200 млрд рублей» («тільки за лінією сільського господарства шкода становила більше 200 мільярдів рублів»); «Власти Крыма просят возбудить дело против 12 граждан Украины за блокаду полуострова» («Влада Криму просить порушити справу проти 12 громадян України за блокаду півострову») у якій, зокрема, цитувалася заява [PERSON] - «першого віце- спікера Держради Криму» про те, що він, спільно із іншими особами, просять Слідчий комітет РФ та Федеральну службу безпеки РФ «провести процессуальную проверку, возбудить уголовное дело в отношении граждан [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » («провести процесуальну перевірку, порушити кримінальну справу стосовно громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] »), що [PERSON] спільно із іншими особами робочої групи просять Слідчий комітет РФ та Федеральну службу безпеки РФ щодо вказаних у повідомленні осіб, зокрема й щодо [PERSON] «возбудить дела по следующим признакам состава преступления: "Теракт", "Содействие, публичные призывы и оправдание террористической деятельности", "Организация террористического сообщества и участие в нем", "Организация деятельности террористических организаций", "Диверсия", "Экоцид", "Акт международного терроризма"» («порушити справи за такими ознаками складу злочину: "Теракт", "Сприяння, публічні заклики та виправдання терористичної діяльності", "Організація терористичної спільноти та участь у ній", "Організація діяльності терористичних організацій", "Диверсія", "Екоцид", "Акт міжнародного тероризму"»); « Рабочая группа оценила ущерб курортной отрасли Крыма от водной блокады Украины » («Робоча група оцінила шкоду курортній галузі Криму від водної блокади України») у якій, зокрема, цитувалася заява [PERSON] як «голови комітету по законодавству Держради Криму», який вказував упродовж описаних вище заяв [PERSON] та [PERSON] про те, що «рабочая группа оценила ущерб санаторно-курортному и туристическому секторам Крыма от перекрытия Украиной Северо-Крымского канала в 586 млрд рублей. Еще в 819 млрд рублей оценивается ущерб, причиненный водной блокадой бюджетам» («робоча група оцінила збитки санаторно-курортному та туристичному секторам Криму від перекриття Україною Північно-Кримського каналу в 586 млрд. рублів. Ще в 819 млрд. рублів оцінюються збитки, заподіяні водною блокадою бюджетам»), що «в общей сумме ущерба республике от водной блокады, которая составляет 1,406 трлн рублей, помимо потерь туротрасли, учтен ущерб на сумму 819 млрд рублей, причиненный бюджетам, где учитывались несколько отраслей: коммунальное хозяйство - 420 млрд рублей, водное хозяйство - более 104 млрд рублей, сельское хозяйство и рыболовство - более 277 млрд рублей, воспроизводство минерально-сырьевой базы и лесное хозяйство - более 17 млрд.» («у загальній сумі збитків республіці від водної блокади, що становить 1,406 трлн рублів, крім втрат тургалузі, враховано збитки у сумі 819 млрд. рублів, заподіяний бюджетам, де враховувалися кілька галузей: комунальне господарство - 420 млрд. рублів, водне господарство - більше . сільське господарство та рибальство - понад 277 млрд. рублів, відтворення мінерально-сировинної бази та лісове господарство - понад 17 млрд.»). У цьому повідомленні «ТАСС» додавалися заяви [PERSON] який вказав, що «исходя из высказываний непосредственных организаторов водной, энергетической, продовольственной и транспорт блокад все вышеуказанные действия объединены единым умислом» («виходячи з висловлювань безпосередніх організаторів водної, енергетичної, продовольчої та транспорту блокад всі вищевказані дії об`єднані єдиним умислом»), та що «в рамках расследования уголовного дела, ... каждая сумма подвергнется экономической экспертизе, чтобы подтвердить ущерб» («в рамках розслідування кримінальної справи, . кожна сума зазнає економічної експертизи, щоб підтвердити збитки»). Зі скріншоту сайту sledcom.ru, судом встановлено наступну публікацію: «В СК России возбуждено уголовное дело об экоциде» (в СК Росії порушено кримінальну справу про екоцид). «Установлено, что после вхождений Республики Крым в состав Российской Федерации, неустановленные лица, находящиеся на территории Украины и выступающие против воссоединения Крыма с Россией, в нарушение положений Конвенции о запрещении военного или любого иного враждебного использования средств воздействия на природную среду решили причинить ущерб экономической, социальной и экологической обстановке Крымского полуострова путем перекрытия Северо-Крымского канала….. Следствием устанавливаются все обстоятельства преступления и причастные к нему лица.» (Встановлено, що після входження Республіки Крим в склад Російської Федерації, невстановлені особи, які перебувають на території України і які виступають проти возз`єднання Криму з Росією, порушуючи положення Конвенції про заборону військового або будь-якого іншого ворожого використання засобів впливу на природне середовище вирішили завдати шкоди економічному, соціальному та екологічному становищу Кримського півострова шляхом перекриття Північно-Кримського каналу….. Слідством встановлюються всі обставини злочину та причетні до нього особи.). Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» 13.05.2021 року, на замовлення [PERSON] , було здійснено звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет №198/2021-ЗВ, за яким було проведено фіксацію і дослідження змісту веб\-сторінок за адресами у мережі Інтернет: [INFO] (id: 13459; далі _ досліджувана веб\-сторінка №1). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки № 1, сформованого 04 травня 2021 року о 01 год. 13 хв. додається; [INFO] (id: 13460; далі _ досліджувана веб\-сторінка №2). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки №2, сформованого 04 травня 2021 року о 01 год. 25 хв. додається; [INFO] (id: 13471; далі _ досліджувана веб\-сторінка №3). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки № 3, сформованого 05 травня 2021 року о 12 год. 16 хв. додається; [INFO] (id: 13472; далі _ досліджувана веб\-сторінка №4). Роздруківка файлу фіксації, що містить відображення змісту досліджуваної веб-сторінки №4, сформованого 05 травня 2021 року о 12 год. 18 хв. додається. Звітом встановлено: Доменне ім`я: [INFO]; Доступність за доменним ім`ям веб- сайту для публічного використання у мережі Інтернет: Так; Дата та час реєстрації доменного імені 2009-04-05T20:00:00Z; Дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені: відомості відсутні; Дата та час завершення строку реєстрації доменного імені: 2022-04-05Т21:00:00Z; DNS сервер (-и): ns1.[INFO]. 194.28.239.11, ns2.[INFO]. 194.28.239.12 ns4-12. nic.ru, ns8-12.nic.ru; WHOIS Server: whois. tcіnet.ru; Інформація про реєстратора доменного імені: Акціонерне товариство "Регіональний Мережевий Інформаційний Центр" (Regional Network Information Center, JSC dba RU-CENTER, RUCENTER-SU); основний державний реєстраційний номер: 1067746823099; Місцезнаходження: [ADDRESS] ; адреса офісу: [ADDRESS] ; веб-сайт: [INFO]; адреса електронної пошти: [INFO] ; телефон: [NUMBER] ; факс: [NUMBER] ; Інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS: найменування / прізвище, ім`я, по батькові FGUP Information Agency ITAR-TASS, адреса місцезнаходження: відомості скриті, адреса електронної пошти: відомості скриті, телефон: відомості скриті, факс: відомості скриті, ІР-адреса(и), якій/яким відповідає 82.202.190.240, доменне ім`я: Інформація про хостинг-провайдера: найменування: Kaspersky Lab АО (Акционерное общество "Лаборатория Касперского"), основний державний реєстраційний номер 1027739867473, місцезнаходження: 125212, г.Москва, Шоссе Ленинградское, дом 39А, строение 2 поштова адреса: - , веб-сайт: [INFO], адреса електронної пошти: [INFO] , [INFO] , телефон: [NUMBER] , факс: [NUMBER] , Доступність сервера: перебуває у загальному доступі, Інформація про Достовірність - так, точність відображення змісту досліджуваної (-их) веб-сторінки (-ок) в браузері Google Chrome - так. За результатами проведеної перевірки веб-сайту [INFO], що включає досліджувану веб-сторінку №4, за висновками звіту було встановлено наступне. Веб-сайт httр://сгіmеа.gоv.гu адресується субдоменом crimеа.gоv.гu доменного імені gov.ru. Доменне ім`я gov.ru є приватним доменним іменем другого рівня (не публічним доменом, в якому можлива реєстрація доменних імен). В структурі приватних доменних імен будь-якого рівня не здійснюється реєстрація доменних імен в інтересах третіх осіб, а можуть лише створюватись субдомени для використання в інтересах: реєстранта доменного імені, який також може бути власником веб-сайту, що адресується таким доменним іменем; та/або власника веб-сайту, що адресується доменним іменем (якщо особа реєстранта не співпадає з особою власника веб-сайту); та/або власників веб-сторінок (веб-сайтів), що адресуються субдоменом, створеним в межах багатокористувацької платформи (веб-сайту, що адресується доменним іменем). Отже, створення субдомену [INFO] здійснено реєстрантом доменного імені gov.ru. Доменне ім`я: gov.ru, Субдомен: сrimеа.gоv.ru, доступність за субдоменом веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет - так, Дата та час реєстрації доменного імені 1997-07-10Т08:07:13Z, Дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені: відомості відсутні, Дата та час завершення строку реєстрації доменного імені: 2021-07-31 Т21:00:00Z, DNS сервер (-и): ns.gov.ru.95.173.128.77, nserver:ns2.gov.ru. 194.226.127.212, nserver:acl.dns.ripn.net, nserver: bcl.dns.ripn.net, nserver: ccl.dns.ripn.net, WHOIS Server: whois. tcinet.ru. Інформація про реєстратора доменного імені: найменування: СЛУЖБА СПЕЦИАЛЬНОЙ СВЯЗИ И ИНФОРМАЦИИ ФЕДЕРАЛЬНОЙ СЛУЖБЬІ ОХРАНЬІ РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ (The Federal Guard Service.ofthe Russian Federation), основний державний реєстраційний номер: 1037702036162, Місцезнаходження: 107031, г. Москва, Большой Кисесельний переулок,4, веб-сайт: [INFO], адреса електронної пошти: [INFO] , телефон: [NUMBER] , факс: [NUMBER] , Інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS: найменування / прізвище, ім`я, по батькові: ІР-адреса(и), якій/яким відповідає доменне ім`я: Spetssvyaz FSO RF 95.173.128.111, Інформація про хостинг-провайдера: найменування: СЛУЖБА СПЕЦИАЛЬНОЙ СВЯЗИ И ИНФОРМАЦИИ ФЕДЕРАЛЬНОЙ СЛУЖБЬІ ОХРАНЬІ РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ (The Federal Guard Service ofthe Russian Federation), основний державний реєстраційний номер [NUMBER] , місцезнаходження: 107031, г. Москва, Большой Кисельний переулок,4, веб-сайт: [INFO], адреса електронної пошти: [INFO] , телефон: [NUMBER] , факс: [NUMBER] , Доступність сервера: перебуває у загальному доступі, Тип сервера: ngшх, Інформація про Достовірність/ точність відображення змісту досліджуваної (-их) веб-сторінки (-ок) в браузері Google Chrome: Так. До звіту додано роздруківки файлів фіксації, збереженого у форматі PDF, що містить відображення змісту досліджуваних веб-сторінок. Свідоцтвом про акредитацію Український мережевий інформаційний центр підтвердив компетентність Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» у здійсненні ним функцій з проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею Експертних висновків, а також - видачу довідок з відомостями про власників веб-сайтів / реєстрантів доменних імен або інформацією про їх встановлення відповідно до Договору про акредитацію від 08 травня 2019 року. Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин, зокрема, доказів щодо спростування відповідачами розповсюджуваної ними в мережі інформації, матеріали справи не містять. Як і не містять будь-яких інших документів, на спростування позиції позивача, викладеної у позовній заяві. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача нарахованого останнім розміру моральної шкоди, яка, на переконання позивача була спричинена йому висловлюваннями відповідачів у мережевому просторі сусідньої держави. Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви часткового прийняття аргументів, викладених позивачем в позовній заяві, за якими суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28 Конституції України). Частиною 1 ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, ст. 68 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. У національному законодавстві право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань підлягає реалізації із урахуванням обов`язку не поширювати недостовірну та таку, що ганьбить гідність, честь чи ділову репутацію іншої особи, інформацію. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, їх недоторканність, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї гідності, честі та ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ст. 277 ЦК України). У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація) та рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998 рік) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). Зокрема, в Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Тобто публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Так, у даній справі судом встановлено, що позивач - [PERSON] є доктором юридичних наук із спеціальності - міжнародне право, професором кафедри адміністративного та кримінального права, особою, що не притягувалася до кримінальної відповідальності, є громадським активістом, діячем, експертом з міжнародного права, співпрацює з Міжнародними правозахисними організаціями, в минулому - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим - очолював Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим. Таким чином, судом встановлено, що позивач займається активною політичною, громадською діяльністю, є публічною особою, оскільки представляє інтереси суспільства на міжнародній арені, тобто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, соціальній сфері тощо). Також судом у даній справі із досліджених судом матеріалів в судовому засіданні, встановлено, що у 2021 році на інтернет ресурсах сусідньої держави - РФ, які зареєстровані СЛУЖБОЮ СПЕЦИАЛЬНОЙ СВЯЗИ И ИНФОРМАЦИИ ФЕДЕРАЛЬНОЙ СЛУЖБЬІ ОХРАНЬІ РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ (The Federal Guard Service ofthe Russian Federation), основний державний реєстраційний номер 1037702036162, місцезнаходження: 107031, г. Москва, Большой Кисельний переулок,4, веб-сайт: [INFO], на сайті [INFO], [INFO], на сторінках [INFO], [INFO], [INFO] , [INFO] була розміщена інформація з посиланням на висловлювання відповідачів у даній справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що, зокрема, [PERSON] є винуватим у здійсненні водної блокади півострова Крим, завдяки якій АРК завдано значних збитків, у зв`язку із чим, всі документи та відповідні заяви про вчинення такою особою, між іншими особами, кримінальних злочинів передано до слідчого комітету РФ. Окремо, зі скріншоту сайту sledcom.ru, судом встановлено наступну публікацію: «В СК России возбуждено уголовное дело об экоциде» (в СК Росії порушено кримінальну справу про екоцид). «Установлено, что после вхождений Республики Крым в состав Российской Федерации, неустановленные лица, находящиеся на территории Украины и выступающие против воссоединения Крыма с Россией, в нарушение положений Конвенции о запрещении военного или любого иного враждебного использования средств воздействия на природную среду решили причинить ущерб экономической, социальной и экологической обстановке Крымского полуострова путем перекрытия Северо-Крымского канала….. Следствием устанавливаются все обстоятельства преступления и причастные к нему лица.» (Встановлено, що після входження Республіки Крим в склад Російської Федерації, невстановлені особи, які перебувають на території України і які виступають проти возз`єднання Криму з Росією, порушуючи положення Конвенції про заборону військового або будь-якого іншого ворожого використання засобів впливу на природне середовище вирішили завдати шкоди економічному, соціальному та екологічному становищу Кримського півострова шляхом перекриття Північно-Кримського каналу….. Слідством встановлюються всі обставини злочину та причетні до нього особи.). Таким чином, судом встановлено не лише розповсюдження вказаними позивачем у позовній заяві Інтернет ресурсами інформації, а і реакцію офіційного сайту СК РФ на таку інформацію, тобто те, що вказані вище повідомлення мали місце. Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 року у справі №742/853/20 вказав, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У даному разі, як встановлено судом зі звіту Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 13.05.2021 року, складеного на замовлення [PERSON] , за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет №198/2021-ЗВ, за яким було проведено фіксацію і дослідження змісту веб\-сторінок за адресами у мережі Інтернет, вказаними вище, ДП встановлено, що наведені інтернет ресурси є діючими, реальними та виставленими на загал всіх користувачів мережі. Таким чином, суд приходить до висновку, що поширена на таких інтернет ресурсах інформація по перше, стосується позивача, а по - друге, доведена до відома необмеженого кола осіб, жодним чином відповідачами не спростована, а отже порушує особисті немайнові права конкретно [PERSON] , тобто завдає шкоди відповідним його особистим немайновим благам. При цьому, як висновано у низці рішень суду касаційної інстанції, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації і з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно із ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У своїй практиці Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47). Переглянувши наявні у матеріалах справи скріншоти з публікаціями, (назви: Влада Криму передала до СК матеріали щодо збитків від водної блокади півострова», «Влада Криму просить порушити справу проти 12 громадян України за блокаду півострову», «Робоча група оцінила шкоду курортній галузі Криму від водної блокади України», суд вважає, що вказані публікації не є оціночним судженням, оскільки містять у їх тексті сухі фактичні дані, критику, оцінку дій осіб, відповідно до яких зроблено висновки. Тобто, висловлювання у даному разі не можуть бути витлумачені судом як такі, що прямо або опосередковано допускають припущення, наявність різних варіацій розвитку подій, наслідків, з огляду на що, суд сприймає таку інформацію як фактичне твердження. Щодо достовірності/недостовірності розповсюдженої та опублікованої інформації суд зазначає таке. Достовірність (validity, adequacy) - ступінь об`єктивного точного відображення подій або фактів, ступень вірність наведених відомостей. Достовірність не те ж саме, що істинність. Інформація може мати різний рівень достовірності, у той час як істинність має лише дві градації. Перевірка достовірності - процес визначення того, що модель або виконувана імітація точно представляє детальний концептуальний опис, прийнятий розроблювачем. Перевірка достовірності також оцінює ступінь відповідності моделі або імітації змісту і проводиться з використанням прийнятих методів. Достовірна інформація - інформація, яка об`єктивно (адекватно) відображає стан, властивості, якості, ознаки суб`єктів і об`єктів (предметів, технологій, засобів, ресурсів тощо), фактів, подій, дій, явищ і процесів у суспільстві, державі і навколишньому середовищі. Недостовірна інформація - інформація, яка в силу тих чи інших причин не адекватно відображає стан, властивості, якості, ознаки суб`єктів і об`єктів (предметів, процесів, технологій, ресурсів тощо), фактів, подій, явищ тощо. Дезінформація - цілеспрямоване поширення недостовірної інформації. Достовірність (недостовірність) інформації встановлюється шляхами, способами, передбаченими чинним законодавством України, тобто за допомогою належних та допустимих доказів. У даній справі позивачем, належними та допустимими доказами, а саме: довідкою про відсутність даних про притягнення його до кримінальної відповідальності, відомостями про те, які державні посади займав [PERSON] , про те, що останній за своєю трудовою діяльністю не притягувався до дисциплінарної відповідальності, та іншими матеріалами справи, доведено, що останній жодного відношення до водної блокади півострова Крим не має. Водночас, протилежного відповідачами у даній справі жодним чином не спростовано. Відтак, враховуючи загальновідому інформацію стосовно подій, які відбуваються на території України з 2014 року, а також те, що будь-яких державних посад, пов`язаних із вирішенням водозабезпечення до півострова [PERSON] не займав, суд вважає, що розповсюджувана відповідачами інформація стосовно винуватості саме [PERSON] у водній блокаді Криму є недостовірною. Разом з цим, суд зазначає, що ЄСПЛ у рішенні від 16.12.2020 року щодо прийнятності та юрисдикції у справі 20958/14 «Україна проти Росії (щодо Криму)» встановив, що РФ здійснює ефективний контроль у вимірі ст. 1 Конвенції 1950 року над АРК з лютого 2021 року тобто - завідомо це сталося завідомо до того часу, коли відбулося перекриття подачі води до Криму Північнокримським каналом у квітні 2014 року. В подальшому, у справі 36958/21 «Росія проти України» ЄСПЛ 23.07.2021 року відмовився задовольнити прохання РФ та відмовився зобов`язати Україну постачати воду в Крим Північнокримським каналом, про що міститься доступне в мережі Інтернет повідомлення (прес-реліз) ECHR 240 (2021) на офіційному веб-сайті ЄСПЛ за посиланням [INFO]. У резолюції Генеральної асамблеї ООН від 16.12.2020 року 75/192 «Ситуація у сфері прав людини в АРК та місті Севастополі, Україна», розміщеній на веб-сайті ООН [INFO] серед іншого вказане, що Генеральна асамблея ООН стурбована не адекватністю заходів саме з боку РФ як держави, що окупує Крим, щодо забезпечення та підтримання здоров`я населення та належного санітарно-гігієнічного стану в Криму, а також - стурбована додатковими труднощами з реалізацією жителями Криму своїх прав людини в результаті підривної діяльності держави, яка окупує Крим, включаючи будівництво об`єктів інфраструктури, що супроводжується виснаженням природних ресурсів, яка негативно позначається на фізичному образі Криму і тим самим сприяє зміні економічного ладу та демографічного складу Криму; в цій резолюції Генеральна асамблея ООН закликає РФ надавати на постійній основі досить докладну інформацію про заходи, які РФ вживає для забезпечення та підтримання здоров`я населення та належної санітарно-гігієнічної обстановки у Криму. Крім того згідно ст. 66 Стратегії деокупації та реінтеграції тимчасово окупованої території АРК та міста Севастополя, затвердженій указом Президента України від 24.03.2021 року № 117/2021 Україна буде забезпечувати створення умов для організації водопостачання Кримського півострова саме після звільнення тимчасово окупованої території та після відновлення на цій території конституційного ладу України. Суд погоджується з позицією позивача про те, що вказана вище інформація була завідомо відомою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на час розповсюдження відносно [PERSON] недостовірної інформації про його причетність до водної блокади Криму та спрямування ними заяв про вчинення останнім низки особливо тяжких злочинів до Слідчого комітету РФ. Судом у даній справі встановлено, що саме зв`язку із розповсюдженням недостовірної інформації та зверненням відповідачів в особі робочої групи до СК РФ із заявами про звинувачення в скоєнні, зокрема, [PERSON] особливо тяжких злочинів, останній звернувся в суд з відповідним позовом про стягнення моральної шкоди задля захисту свого порушеного немайнового права та інтересу. При цьому, позивач вважає, що розповсюдження відносно нього недостовірної інформації та спрямування до каральних органів такої інформації з метою притягти останнього до кримінальної відповідальності за особливо тяжкі злочини істотно негативно вплинуло на його ділову репутацію як фахівця у сфері прав людини та міжнародного права, оскільки несправедливе та неправдиве описання ситуації перекриття Північнокримського каналу, звинувачення його у особливо тяжких злочинах з боку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рамках протиправного поширення щодо нього неправдивої інформації та з її протиправного використання, призвела до його істотних душевних та психічних страждань. Суд вважає, що високий рівень ділової репутації [PERSON] підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а тому, така репутація є суттєво вразливою для позивача, який, як було встановлено судом раніше є публічним діячем, представником громадськості за кордонами України. Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25.05.2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як зазначено Верховним Судому у постановах, зокрема, від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Суд, оцінивши обставин справи, встановив, що у даному разі наявні протиправні дії відповідачів щодо розповсюдження недостовірної інформації, наявний негативний вплив такої інформації на особистість позивача, який отримав у зв`язку із цим негативні емоції рівня приниження, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та наслідками, пов`язаними з таким неправомірними діями. Суд зазначає, що відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується, тому обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 10-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31березня 1995 року при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Обраховуючи розмір моральної шкоди, позивач вказав, що заявлений ним розмір моральної шкоди базується на загальновідомій методиці професора [PERSON] яка рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань». Зазначена методика ґрунтується на: а) презумпції моральної шкоди страждань, які повинна відчути «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина; б) визначенні базисного рівня розміру компенсації за страждання, спричинені заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю, що приймається в розмірі 720 мінімальних розмірів зарплати (десять років оплати праці особи у розмірі шістьох мінімальних розмірів зарплати); в) розробленій шкалі співвідношень розмірів компенсації моральної шкоди на основі співвідношень максимальних санкцій Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за посягання на аналогічні права людини; г) розробленій формулі, за допомогою якої можна визначити розмір компенсації та яка враховує критерії, що повинен прийняти до уваги суд при вирішенні цього питання. При цьому, за вказаною вище Методикою, позивачем фактично самостійно розраховано розмір моральної шкоди, та визначено, що її розмір складає 2600000 грн., що, на переконання позивача, очевидно обґрунтований, відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах щодо порушення ст. 8 та ст. 10 Конвенції (адже зокрема не перевищує шість тисяч євро) та не має ознак наміру необґрунтованого збагачення. З приводу заявленого розміру моральної шкоди суд зазначає таке. Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яку розробив у 1997 році [PERSON] , зареєстрована Міністерством юстиції України 03.03.2010 року під номером 14.1.04 згідно з даними, оприлюдненими на офіційному веб-сайті Мін`юсту в галузі «Психологічні експертизи» (http://rmpse.minjust.gov.ua/). Судова практика також вказує, що згідно відповіді Міністерства Юстиції України від 04.06.2010 року № 6103-0-26-10-36 відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2008 р. № 595, рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 р. «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON] ) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз, реєстраційний код 14.1.04 (Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 26.10.2010 р. у справі № 2-20/2010 http://reyestr.court.gov.ua/Review/11823043). Разом з тим, 29.01.2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М.Ерделевського була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України. Відтак, розмір моральної шкоди визначений за вищевказаною методикою є недопустимим, що було зазначено у низці постанов суду касаційної інстанції, також і з огляду на те, що вказана Методика разом із формулою [PERSON] увійшла у значне протиріччя з чинним законодавством України і більше відповідає нормам права РФ та інших країн, ніж України, зокрема, зважаючи на те, що використання всіх методів психологічного дослідження, зазначених в Методиці припинено, як наслідок - Методика теж не може використовуватись; в Методиці використано терміни «психічні страждання» та «презюмована моральна шкода», яких не містить законодавство України. Відтак, оскільки у даному разі судом встановлено, що позивач фактично самостійно обраховує розмір компенсації моральної шкоди з використанням методики Ерделевського, дія якої є припиненою на території України, судом не приймається такий розрахунок до уваги. Таким чином, враховуючи, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд у даному разі має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. А тому, зважаючи на обставини, встановлені судом у даній справі, її особливості, практику Європейського суду з прав людини, в частині максимального розміру відшкодування заявникам моральної шкоди (зокрема справи «Шепеленки проти України» (заява № 8347/12), «Холодков і Холодкова проти України (заява №29697/08), «Ігнатов проти України»), враховуючи встановлене судом дійсне порушення права позивача з боку відповідачів, що носило умисний характер, суд вважає, що належною сумою компенсації за спричинені позивачу моральні страждання, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості є 258600 грн., що відповідає розміру відшкодування в іноземній валюті - 6000 ЄВРО. Відтак, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди потребують часткового задоволення, а саме, на користь позивача за рахунок відповідачів належить стягнути 258600 грн., з кожного по 86200 грн., з відмовою у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 2341400 грн. За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2. ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що позивачем згідно із рахунком на оплату від 05.05.2021 року №1-2239 на рахунок Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» за виготовлення Звіту перераховано 4680 грн. з урахування ПДВ. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено. Так, у даному разі позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі 2600000 грн., з яких судом задоволено вимоги у розмірі 258600 грн., що складає 10 % від ціни позову. Позивачем за квитанцією від 27.07.2024 року сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. Отже, з кожного з відповідачів, на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 100 грн. 93 коп. а також витрати по виготовленню звіту у пропорційному розмірі - 10 % від задоволених позовних вимог по 156 грн. з кожного з відповідачів. На підставі наведеного,

Outcome: partial