Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач в листопаді 2023 через адвоката Пєрєпьолкіну Ю.В. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.07.2016 р. у справі №363/2057/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період шлюбу сторони проживали у квартирі [ADDRESS] . Власником квартири до 09.12.2020р. була гр. [PERSON] , 1949 р.н., яка померла [INFO] . З листопада 2021 р. власником даної квартири є їх спільна малолітня донька - [PERSON] , яка успадкувала дану квартиру за заповітом/ З 20.10.2000 р. по теперішній час місце проживання Відповідача зареєстроване у даній квартирі. Після розлучення відповідач продовжив проживати у спірній квартирі в режимі сервітуту, як колишній член сім`ї. Проте з березня 2022 р. він у даній квартирі не проживав, комунальні платежі систематично не сплачував, в утриманні житла участі не брав, порядок в квартирі не підтримував, що свідчить про порушення правил співжиття та припинення сервітуту. На даний час місце фактичного проживання Відповідача Позивачу та їх спільній доньці не відоме. З огляду на викладені обставини, реєстрація Відповідача створює Позивачу та її доньці [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Наразі місце фактичного проживання та місце роботи Відповідача Позивачу не відоме, Сторони не спілкуються та не пов`язані спільним побутом. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] ; припинити особистий сервітут щодо права користування [PERSON] , [INFO] , житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи матеріали справи передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 30.11.2024 по справі призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримувала, з обставин викладених у позові та просила суд позов задовольнити. Відповідач, а ні в підготовчі судові засідання, а ні в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, які кореспондуються з вимогами ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.07.2016 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У період шлюбу сторони проживали у квартирі [ADDRESS] . Власником квартири до 09.12.2020р. була гр. [PERSON] , 1949 р.н., яка померла [INFO] . З листопада 2021 р. власником даної квартири є донька сторін - [PERSON] , [INFO] , яка успадкувала дану квартиру за заповітом. Наразі у спірній квартирі зареєстрована [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] . Як доводить суду позивач після розлучення відповідач продовжив проживати у спірній квартирі в режимі сервітуту, як колишній член сім`ї. Проте, з березня 2022 р. він у даній квартирі не проживав, комунальні платежі систематично не сплачував, в утриманні житла участі не брав, порядок в квартирі не підтримував, що свідчить про порушення правил співжиття та припинення сервітуту. На даний час місце фактичного проживання Відповідача Позивачу та їх спільній доньці не відоме. Факт того, що у квартирі [ADDRESS] Відповідач з 29.03.2022 р. не проживає, підтверджується Актом про фактичне не проживання особи за вказаною адресою, засвідчений мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Також позивач доводила суду, що відповідач, у період поки проживав у квартирі [ADDRESS] (до березня 2022р.) систематично порушував правила співжиття в квартирі, вчиняючи домашнє насильство стосовно членів сім`ї Позивача, розпивав спиртні напої, приводив до квартири сторонніх не знайомих осіб, з якими розпивав спиртні напої, влаштовував в квартирі «притон» для осіб, що зловживають алкоголем, псував речі, що створювало неможливі умови життя для співмешканців квартири та, як наслідок призводило до неможливості проживання з ним в одній квартирі. На підтвердження фактів притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності за клопотанням сторони позивача судом витребувано належним чином завірені копії рішень стосовно гр. [PERSON] у справах № 756/14707/19; 756/12959/16-п; 756/9567/21; 756/9511/19; 756/1196/19; 756/12760/20; 756/14230/20; 756/16203/20. В судовому засіданні представник позивача також, посилалася на те, що відповідач веде асоціальний спосіб життя з 2022 року. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статей 319 та 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто проживання членів сім`ї в житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. У статті 162 ЖК УРСР вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з частиною 1 статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, квартирою не користується більше року, не бере участі в її утриманні, протилежне судом не встановлено, а тому у суду наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2147 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved