Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якій просить зменшити розмір аліментів утримуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі наказу Іванівського районного суду Одеської області 13 грудня 2023 року по справі № 499/1198/23 на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що cудовим наказом від 13 грудня 2023 року по справі № 499/1198/23 за заявою [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] стягуються аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 23 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що при винесенні наказу суд не врахував, що від сумісного проживання з [PERSON] позивач має спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 49. Народження дитини та її утримання потребують значних додаткових витрат, які суттєво впливають на погіршення матеріального становища платника аліментів у зв`язку з чим останній не в змозі сплачувати встановлений раніше судом розмір аліментів. Також на спільному, із сімейного бюджету, з теперішньою дружиною [PERSON] утриманні в позивача перебувають діти від першого шлюбу дружини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На погіршення матеріального становища платника аліментів також впливає придбання за власні кошти необхідної бойової амуніції та медикаментів для власного захисту в зоні активних бойових дій. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правила спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача [PERSON] просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2024 року, витребувано докази за клопотанням сторони відповідача. 28.11.2024 року представником позивача [PERSON] на адресу суду надіслано письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач не може витрачати на утримання спільної дитини суму кратну сумі аліментів стягуваних з позивача. 28.11.2024 року представником відповідача [PERSON] надіслано на адресу суду заперечення щодо клопотання сторони позивача про витребування доказів. При цьому, суд зауважує, що жодних клопотань про витребування доказів від позивача та його представника на адресу суду не надходило, тому такі заперечення не беруться судом до уваги. У судове засідання позивач не з`явився, його представником надано суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягали. Належним чином повідомлена відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями ч. 1ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з такого. Судом встановлені такі фактичні обставини, пов`язані з розглядом справи. [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Син, після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, зареєстрований та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі cудового наказу Іванівського районного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року у справі № 499/1198/23 за заявою [PERSON] про стягнення аліментів, з [PERSON] стягуються аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 23 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття Такі обставини визнаються сторонами та не оспорюються. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] народився [INFO] [PERSON] , в графі «Батько» якого записаний [PERSON] , а в графі «Мати» [PERSON] . 17 травня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За відповіддю ГУ ДПС в Одеській області №22807/5/15-32-69-05 від 28.10.2024 року та додатками до неї, [PERSON] за період з 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2024 року отримував дохід з ознакою «Виплати військовослужбовцям» від В/Ч [NUMBER] у середньому 121\~535, 16 грн. При прийнятті рішення суд виходить з такого. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , а також на його утриманні перебувають діти від першого шлюбу [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, посилається на значні витрати на бойову амуніцію та медикаменти у зв`язку з несення військової служби. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідно до судового наказу Іванівського районного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року у справі №499/1198/23\~розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з\~\~ [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Крім того, позивач [PERSON] посилається на те, що на його утриманні та дружини перебувають діти від першого шлюбу дружини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо таких доводів суд зауважує, що Разом з тим, суд зауважує, що з свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] вбачається, що їх матір`ю є [PERSON] . Позивач зазначає, що вказані діти перебувають на його утриманні та утриманні його дружини [PERSON] . При цьому, на підтвердження прізвища матері [PERSON] до матеріалів справи не додано жодного документу (свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу). При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , покладений на їх рідну матір та батька [PERSON] та [PERSON] , а відтак до погіршення матеріального стану позивача вказана обставина не має ніякого відношення. Щодо доводів сторони позивача про значні витрати на бойову амуніцію та медикаменти у зв`язку з несення військової служб суд констатує, що доказів понесення таких витрат суду не надано, а тому такі не обґрунтовані належним чином. Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, то судові витрати залишаються за позивачем. Судові витрати стороною відповідача не заявлені.

Outcome: dismissed