Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, однак, сім`я розпалась шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, у кожного свій бюджет. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Крім того, щодо стягнення аліментів, позивач посилається на те, що вони з відповідачем мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки батько у добровільному порядку не виконує зобов`язання по утриманню дітей, позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. 16.08.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, вказав, що частково заперечує в частині позовних вимог, щодо стягнення з нього аліментів з дати подання до суду позовної заяви, оскільки кошти на утримання дітей перераховував позивачу, на підтвердження чого подав платіжні інструкції про перерахунок коштів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 20.09.2014 року. Від спільного проживання сторони по справі мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 28.11.2015 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 06.05.2021 року. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей, суд дійшов наступного. Як зазначено вище, сторони по справі мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. У відповідності до ст.181\~СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Частиною 3 статті 181\~СК України передбачено, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо заперечення відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів від дня пред`явлення позову, суд зазначає наступне. Відповідно до поданих [PERSON] платіжних інструкцій на підтвердження сплати аліментів на утримання дітей вбачається, що останній здійснював перерахунок кошів позивачу [PERSON] 30.08.2024 року у розмірі 3\~000,00 грн., 13.09.2024 року у розмірі 3\~000,00 грн., 30.09.2024 року у розмірі 3\~000,00 грн., 30.09.2024 року у розмірі 1\~800,00 грн., 15.10.2024 року у розмірі 3\~000,00 грн., та 22.11.2024 року у розмірі 3\~000,00 грн. Тобто, з вказаних платіжних інструкцій вбачається, що лише після звернення 13.08.2024 року [PERSON] до суду з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, останній почав добровільно сплачувати аліменти. Таким чином, відповідачем не надано належних доказів щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей до подачі [PERSON] позову про стягнення аліментів з [PERSON] . Отже, при визначенні розміру аліментів, які будуть стягуватися на дитину, суд бере до уваги те, що діти проживають разом з позивачем, матеріальний стан батька, як платника аліментів, який добровільно у мінливому порядку сплачує аліменти на утримання дітей, що підтверджується копіями платіжних інструкцій. Однак, добровільний порядок сплати коштів на утримання дітей не виключає права стягувача в будь-який час звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. Отже, враховуючи матеріальне становище дітей, які проживають разом з матір`ю, позивача, відповідача, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача, від дня пред`явлення позову, а саме з 13.08.2024 року, у відповідності до частини 1 статті 191 СК України є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору.

Outcome: approved