Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. У липні 2024 року [PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» (далі - «Відповідач-1»), [PERSON] (далі - «Відповідач-2») про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив наступне. 01.12.2023 року близько 21 години 30 хвилин в місті Біла Церква по вулиці Рибна, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda СХ-9» реєстраційний номер [NUMBER] , що на праві власності належав Позивачу, під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням Відповідача-2, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 20.12.2023 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/15768/23 Відповідача-2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos» на момент скоєння ДТП була застрахована у Відповідача-1 відповідно до полісу №217068063 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 160000,00 грн. 03.12.2023 року Позивач повідомив Відповідача-1 про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВВНТЗ. 02.01.2024 року Позивач уклав договір з ФОП [PERSON] на виконання послуги автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу. На замовлення Позивача судовий експерт [PERSON] провів дослідження та надав Висновок експерта по дослідженню з визначенням матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Mazda СХ-9» реєстраційний номер [NUMBER] за № 2 від 05.01.2024 року. Відповідно до зазначеного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mazda СХ-9» реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП на дату оцінки складає 188792,80 грн. 19.01.2024 року Позивач звернувся до Відповідача-1 з заявою щодо виплати відшкодування за пошкоджений належний йому транспортний засіб. Відповідачем-1 були здійснені виплати на банківський рахунок Позивача в наступних розмірах: 30.04.2024 року - 20456,62 грн., 01.05.2024 року - 20000,00 грн. Враховуючи те, що Відповідачем-1 було виплачено страхове відшкодування не в достатньому розмірі, а також те, що відповідальність Відповідача-1 обмежена розміром страхової суми, якої буде недостатньо для повного відшкодування збитків. Позивач має право звернутись до Відповідача-1 з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди в межах страхової суми, а до Відповідача-2, як до винної особи, з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), відповідно до ст. 1194 ЦК України. Розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача-1 на користь Позивача, складає 119543,38 грн. (160000,00 грн. - 20456.62 грн. - 20000,00 грн.). З огляду на те, що визначена вартість матеріального збитку складає 188792,80 грн., із Відповідача-2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 28792,80 грн. (188792,80 грн. - 160000,00 грн.). Вартість послуг з проведення дослідження ФОП [PERSON] складає 8500,00 грн., які також підлягають до стягнення з Відповідача-2. Загальний розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача-2 на користь Позивача складає 37292,80 грн. (28792,80 грн. + 8500,00 грн.). Заява про виплату страхового відшкодування була надіслана Позивачем на адресу Відповідача-1 19.01.2024 року. Таким чином, кінцевою датою виплати відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є з 18.04.2024 року до 01.07.2024 року інфляційні втрати Позивача складають 1554,52 грн., пеня - 7219, 10 грн., а 3% річних - 756,56 грн. Позивач внаслідок протиправної поведінки Відповідача-1 зазнав моральних страждань. Протиправна поведінка Відповідача-1 проявилася в небажанні вчасно здійснити виплату страхового відшкодування та порушенням зобов`язань за договором страхування, що змусило Позивача звертатись до суду за захистом своїх прав, і як наслідок до значної затримки в отриманні страхового відшкодування, що призвело до тривалих переживань і душевних страждань та вимагало додаткових зусиль і часу. Така позиція Позивача узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15. За наслідками оцінки ступеню й глибини понесених моральних страждань, з додержанням засад розумності і справедливості, заподіяну діями Відповідача-1 моральну шкоду Позивач оцінює в 5000.00 грн. Також протиправними діями Відповідача-2 Позивачу було завдано моральної шкоди. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2019 року у справі № 357/15768/23 Відповідача-2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, тобто вину Відповідача-2 у скоєнні ДТП доведено. Позивав внаслідок ДТП зазнав тяжких моральних страждань. Він був позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до значних ускладнень в його житті. Він зіткнувся з серйозними життєвими труднощами. Позивач має сім`ю, і всі члени сім`ї користувались належним йому транспортним засобом, вирішуючи свої побутові і робочі проблеми. А так як внаслідок ДТП, вчиненої Відповідачем-2, автомобіль зазнав значних ушкоджень, то Позивач та члени його сім`ї змушені були обходитись без нього. Позивач постійно знаходився в стані нервової напруги, роздратованості, що призводило до надмірної емоційності, негативних переживань та навіть до розпачу. Крім цього, Позивач тривалий проміжок часу був позбавлений можливості вільно на власний розсуд користуватись своїм майном, на купівлю якого було витрачено накопичені поступово кошти за багато років, тривалий час був обмежений в можливостях щодо пересування, що в свою чергу призвело до значних незручностей і як результат, до нераціонального витрачання часу, порушення звичного укладу його життя. Враховуючи те, що Позивач має свій невеликий бізнес, то наявність власного транспорту значно покращувала його мобільність в пересуванні та економила час. Тимчасова відсутність автомобіля негативно вплинула на підприємницьку діяльність та ускладнила роботу. Неправомірними діями Відповідача-2 було порушено право Позивача, як власника транспортного засобу, який був пошкоджений в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що являється заподіяною йому моральною шкодою, виходячи зі змісту п. З ч. 2 ст. 23 ЦК України. За результатами оцінки ступеню й глибини понесених моральних страждань, з додержанням засад розумності і справедливості, заподіяну діями Відповідача-2 моральну шкоду Позивач оцінює в 5000,00 грн. Із посиланням на норми матеріального та процесуального права Позивач просив суд: стягнути з Відповідача-1 на його користь грошову суму в розмірі 119543,38 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди; стягнути з Відповідача-2 на його користь грошову суму в розмірі 37292, 80 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди; стягнути з Відповідача-1 на його користь інфляційні втрати в сумі 1554, 52 грн., пеню в сумі 7219,10 грн. та 3% річних в сумі 803,08 грн.; стягнути з Відповідача-1 на його користь грошову суму в розмірі 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з Відповідача-2 на його користь грошову суму в розмірі 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з Відповідачів солідарно на його користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1764,13 грн. 01.12.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 58-59). У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Надав пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві. У судове засідання Відповідачі/їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Причини неявки суду не повідомили. Відзиву, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с. 63, 64,81). 20.12.2024 року Відповідач-2 ознайомився із матеріалами даної цивільної справи (а.с. 75. 76). Частина судових документів, які було направлено на адресу Відповідачів повернулися з відмітками підприємств поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. З ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 року №755/4829/23. Згідно з ст.ст.280-282 ЦПК України, беручи до уваги шістдесятиденний строк розгляду справи відповідної категорії, встановленого ст.275 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2023 року близько 21 години 30 хвилин в місті Біла Церква по вулиці Рибна. 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Маzdа СХ-9» реєстраційний номер [NUMBER] . що на праві власності належав Позивачу (а.с. 13), під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням Відповідача-2, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 20.12.2023 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/15768/23 Відповідача-2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення (а.с. 83-84). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos» на момент скоєння ДТП була застрахована у Відповідача-1 відповідно до полісу №217068063 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 160000,00 грн. (а.с. 14). 01.12.2025 року Позивач повідомив Відповідача-1 про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВВНТЗ (а.с. 34-36). 20.12.2025 року Позивач уклав договір з ФОП [PERSON] на виконання послуги автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу. На замовлення Позивача судовий експерт [PERSON] провів дослідження та надав Висновок експерта по дослідженню з визначенням матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Маzda СХ-9» реєстраційний номер [NUMBER] за № 2 від 05.01.2024 року. Відповідно до зазначеного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Маzda СХ-9» реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок ДТП на дату оцінки складає 188792,80 грн. Вартість послуг з проведення дослідження ФОП [PERSON] складає 8500,00 грн. (а.с. 17-33) 03.12.2024 року Позивач звернувся до Відповідача-1 з заявою щодо виплати відшкодування за пошкоджений належний йому транспортний засіб (а.с. 37). Відповідачем-1 були здійснені виплати на банківський рахунок Позивача в наступних розмірах: 30.04.2024 року - 20456,62 грн.. 01.05.2024 року - 20000,00 грн. Розмір матеріальної шкоди, яка, на думку Позивача, підлягає стягненню з Відповідача-1 на користь Позивача, складає 119543,38 грн. (160000,00 грн. - 20456.62 грн. - 20000,00 грн.). З огляду на те, що визначена вартість матеріального збитку складає 188792,80 грн., із Відповідача-2, на думку Позивача, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 28792,80 грн. (188792.80 грн. - 160000.00 грн.). Вартість послуг з проведення дослідження ФОП [PERSON] , на думку Позивача також підлягають до стягнення з Відповідача-2. Загальний розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача-2 на користь Позивача складає 37292,80 грн. (28792,80 грн. + 8500,00 грн.). Заява про виплату страхового відшкодування була надіслана Позивачем на адресу Відповідача-1 19.01.2024 року. Таким чином, кінцевою датою виплати відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є 17.04.2024 року. У період з 18.04.2024 року до 01.07.2024 року інфляційні втрати Позивача складають 1554,52 грн., пеня - 7219, 10 грн., а 3% річних - 756,56 грн. (а.с. 38-43) Позивач внаслідок протиправної поведінки Відповідача-1 зазнав моральних страждань. Моральну шкоду, заподіяну діями Відповідача-1, Позивач оцінює в 5000,00 грн. Так само у 5000,00 гривень Позивач оцінює Моральну шкоду, заподіяну діями Відповідача-2. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Крім того, суд ураховує, що у своїх рішеннях Європейський Суд наголошує, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Утім, такі правила Відповідачами не дотримані. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (Страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а Страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У ст. 988 ЦК України зазначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо- транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зокрема встановлено, що страховик не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Прострочення виплати страхового відшкодування починається з наступного дня після спливу 90-денного строку для виплати страхового відшкодування, що відраховується з дати отримання страховиком заяви про страхове відшкодування. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Висновки суду. Отже, Позивачем доведено, а Відповідачами не спростовано, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача-1 на користь Позивача, складає 119543,38 грн. (160000,00 грн. - 20456,62 грн. - 20000,00 грн.). З огляду на те, що визначена вартість матеріального збитку складає 188792,80 грн., із Відповідача-2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 28792,80 грн. (188792,80 грн. - 160000,00 грн.). Вартість послуг з проведення дослідження ФОП [PERSON] складає 8500,00 грн.. які також підлягають до стягнення з Відповідача-2. Загальний розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з Відповідача-2 на користь Позивача складає 37292,80 грн. (28792,80 грн. + 8500,00 грн.). Відтак позовні вимоги про стягнення з Відповідачів на користь Позивача відшкодування майнової шкоди в указаних розмірах підлягають задоволенню. З огляду на задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, задоволенню підлягають також і вимоги Позивача про стягнення з Відповідача-1 інфляційних втрат у розмірі 1554,52 гривень, пені в розмірі 7219, 10 гривень та 3% річних в розмірі 803,08 гривень. Стосовно позовних вимог про стягнення з Відповідачів на користь Позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000.00 гривень з кожного суд зазначає наступне. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року по справі № 214/7462/20. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Указаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року по справі № 214/7462/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14- ц, указано, що моральна шкода - це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру. Суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 року) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Згідно з пунктом 9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Судом встановлено, що Позивач внаслідок пошкодження його майна за наслідками ДТП. з вини Відповідача-2, а також зазнав моральних переживань, які полягали у відчутті негативних емоцій та переживань з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності, зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб Позивача, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із Відповідачів на користь Позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень з кожного підлягають задоволенню. Стягуючи із Відповідачів на користь Позивача по 5000,00 гривень з кожного на відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість порушення прав Позивача, а саме - з грудня 2023 року, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним Позивачу майном), а також вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих доказів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1764.13 гривень (а.с. 49), а позов задоволено повністю, то вказана сума підлягає стягненню з Відповідачів на користь Позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з Відповідача-1 на користь Позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1341,27 гривень (1764,13 гривень х 76,03%), а з Відповідача-2 - 422,86 гривень (1764,13 гривень х 23.97%). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частино 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076- VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Зі змісту статей 10. 11, 12, 13 ЦПК України у системному зв`язку, убачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ. присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Разом з цим. за приписами п.4 ч.1 ст. 1 за п. 9 ч.1 ст. 1 Закон №5076-УІ представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт б частини першої статті 1 Закону №5076-УІ). Відповідно до ст. 19 Закону №507б-УІ видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. ЗО Закону №076-УІ). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/12876/19. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 28.12.2020 року по справі №640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача. У матеріалах справи наявні наступні документи, на підтвердження понесених позивачем за витрат на професійну правничу допомогу: копія договору про надання професійної правничої допомоги №28/Ц від 08.07.2024 року (а.с. 45), копія додатку № 1 від 26.06.2022 року до договору про надання професійної правничої допомоги №28/Ц від 08.07.2024 року (а.с. 46), копія рахунку фактури №1 від 08.07.2024 року (а.с. 47), копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №70006381 від 08.07.2024 року (а.с. 48). Зі змісту указаних документів убачається, що вартість послуг з правничої допомоги, наданої адвокатом Позивачу у межах даної цивільної справи становить 20000,00 гривень та є фіксованим гонораром. Таким чином, витрати Позивача на професійну правничу допомогу у даній справі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом та часом послуг у суді, відповідають критерію розумності їхнього розміру, співмірності та справедливості. Враховуючи вищевикладене та встановлений ст.12 ЦПК України принцип змагальності сторін, суд вважає за необхідне стягнути Відповідачів на користь Позивача понесені ними витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 гривень, розмір яких суд вважає розумним, реальним і підтвердженим матеріалами справи, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так з Відповідача-1 на користь Позивача необхідно стягнути 15206,00 гривень (20000,00 гривень х 76,03%), а з Відповідача-2 - 4794,00 гривень (20000,00 гривень х 23,97%). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved