Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. У грудні 2023 року [PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області суду з позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області (далі - «Третя особа») про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини. 25.01.2017 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25.01.2017 року у справі № 375/1658/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , про що 28.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації народження зроблено актовий запис № 61 та видано свідоцтво про народження від 28.04.2009 року серії [NUMBER] . 23.11.2023 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 23.11.2023 року у справі №375/1262/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] було визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком - [PERSON] . Відповідач заявлені до неї позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала щодо проживання дитини з Позивачем. З 25.01.2017 року Позивач та Відповідач не проживають разом, син залишився проживати із Позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отриманий освіти. Указаний факт засвідчує сама Відповідач у заяві від 01.12.2023 року про неприйняття участі у вихованні, нездійсненні догляду та утримання дитини, яка засвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І. Відповідно до довідки, виданої Рокитнянським ліцеєм №3 Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 04.12.2023 року № 93, мати [PERSON] - [PERSON] , контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, з вчителями не спілкується, участі у виховання дитини не приймає. Згідно з довідкою КНП «Рокитнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 08.12.2023 року №609 на прийом до лікарів дитина проходила у супроводі батька. Підписи на ознайомленні про можливе виникнення поствакцинаційних реакцій завжди проставляв батько. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 08.12.2023 року, затвердженого головою Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Богдановим Ю.А., при обстеженні умов проживання гр. [PERSON] встановлено, що він проживає разом зі своїм сином [PERSON] , умови проживання задовільні. У будинку є всі необхідні предмети побуту та інтер`єру, меблі та побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку та інше, наявні предмети для спортивного розвитку дитини та книги українських письменників, що свідчить про морально-психологічний розпиток дитини та наявність патріотичного виховання до Батьківщини через належне виховання батька. Указані умови проживання та розвитку дитини створені за допомогою кропіткого виховного процесу батька. У дитини наявна окрема кімната з необхідним облаштуванням для належного проживання та умовами для навчання. Стиль життя та ставлення Позивача до дитини сприяє належному вихованню сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, а також сприяє становленню його як моральної та відповідальної особистості. Позивач є працездатною особою, працює, отримує необхідний та достатній для утримання і забезпечення його дитини дохід. За вказаних обставин, Позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина - [PERSON] 03.04.2024 року ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області матеріали даного позову передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 46). 27.05.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області надати суду висновок щодо розв`язання спору відповідно до ч.5 ст.19 СК України (а.с. 56-57). 17.07.2024 року до канцелярії суду від Служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Київської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмового висновку (а.с. 70). 17.07.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 89). 13.08.2024 року у судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві. Позивач пояснив, що Відповідач протягом 13 років не має жодного відношення до дитини, він самотужки надає все необхідне дитині. Їхній син телефонував Відповідачу, але вона не відповідала на дзвінки. Наголосив, що виховання сина - це його обов`язок. Допитаний у якості свідка за його згодою Позивач пояснив суду, що він виховує сина вже 13 років, при цьому надає йому усе для виховання. У сімейних святах та днях народженнях бере участь лише він. Також він самостійно турбується про лікування дитини, жодних заходів без нього не відбувається. Позивач з часу повномасштабного вторгнення проходить службу в [INFO] 1 рота на посаді водія, звання - солдат. Увесь вільний час він проводить з дитиною. До повномасштабного вторгнення він працював ковалем-зварювальником вдома неофіційно, без реєстрації, отримував винагороду, але податки не сплачував. У 2022 році як доброволець був мобілізований. За цей час він проходив службу у Білоцерківському районі, а одного разу у 2023 році його було переміщено на 2 місяці до Житомирської області. У той період син залишався сам за місцем його проживання у будинку батьків Позивача, які померли. Спочатку Позивач служив у [INFO] , а у червні 2024 року його перевели на таку саму посаду до [INFO] . Відстань від дому до роботи тепер становить від 30 до 35 кілометрів, а графік роботи - доба через добу, але він змінюється. Шлюб між ним та Відповідачем було укладено 14.02.2009 року, а син народився [INFO] . Розірвали вони шлюб рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25.01.2017 року. Він надає сину повний доступ до культурних і духовних цінностей, прививає любов до спорту, купує необхідні підручники. Син книжки не читає, усю необхідну інформацію отримує з телефону. Перешкод у спілкуванні дитини з його матір`ю він не чинив, лише казав сину, що у нього є вибір між батьком та матір`ю. Ніяких дій по налагодженню контактів між дитиною та матір`ю він не вчиняв. Мати зникла з життя її сина коли йому виповнилося 1,8 років, а з`явилася - коли син сам її знайшов. За весь час мати не надавала жодної матеріальної допомоги, а також моральної підтримки дитині. За аліментами він до суду не звертався, а добровільно вона не допомагає. У сина є номер телефону Відповідача, вони на його думку, спілкуються. Чи працює десь Відповідач він не знає. Щодо перерахування або надання готівкових коштів Відповідачем сину він не знає. Як часто син спілкується з матір`ю він точно не знає, але син йому каже, що це відбувається один раз на місяць. Син телефонує матері, але ніхто трубку не бере. Позов він подав лише зараз, оскільки навчання та спілкування з сином недостатньо. За сином треба психологічно та морально доглядати, щоб він не потрапляв в погані компанії та ситуації. Зі слів сина йому не вистачає батьків у житті. У якості мети звернення до суду із даним позовом Позивач зазначив необхідність звільнення з лав ЗСУ. 13.08.2024 року у судовому засіданні Відповідач позовні вимоги до себе визнала у повному обсязі. Зазначила, що вона не брала участь у вихованні сина всі 13 років. Шлюб вони з Позивачем уклали 14.02.2009 року. Син народився [INFO] , а розірвано шлюб було 25.01.2017 року рішенням суду. Допитана у якості свідка за її згодою Відповідач пояснила суду, що 13 років вона не виховує сина, спілкується телефоном не часто, приблизно один раз на 1-1,5 місяців. Коли вона телефонує синові вони спілкуються у період навчання про його оцінки у школі, про його поведінку вдома. Син зараз закінчив 9 клас Рокитнянської школи, переходить до 10 класу. Оцінки у школі у нього середні. Її син захоплюється футболом та грає у нього в дворовій команді. Вона на даний час не працює, два місяці тому звільнилася з магазину «Галя балувана» у місті Києві, де працювала поваром протягом 3 років. Проживає вона в місті Узин у своїй власній двокімнатній квартирі, яка була придбана її матір`ю у 2021 році. Три останні роки вона там проживає, а до цього проживала у селі Блощенці Білоцерківського району Київської області. У Житомирській області вона ніколи не проживала, а лише їздила туди на один тиждень по особистих справах. У телефоні її син підписаний як « [PERSON] синок », він телефонував їй і вітав її з Днем народження. На день народження сина вона перерахувала йому 2000,00 гривень на картку, номер якої він дав їй раніше. Декілька разів вона поповнювала рахунок телефону дитини. Ще вона перераховувала йому раніше по 1500-2000 гривень. Свого сина вона любить. Алкоголю та наркотиків вона не вживає. У судовому засіданні у присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Матинченко Н.М. та психолога центру соціальних служб Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Колеснікової С.І. було заслухано думку неповнолітнього [PERSON] , який зазначив, що він навчається в Рокитнянському ліцеї №3, перейшов у 10 клас. Він проживає в [ADDRESS] разом із батьком. Все життя проживає з батьком і не спілкується з матір`ю. З нею він познайомився в соціальних мережах. Він зовсім не спілкувався з матір`ю, навіть не бачив її. У нього є її номер телефону. Він відчуває брак материнської любові. Матір трішки цікавиться його життям, але не проявляла ніякої ініціативи. Він позов підтримує, оскільки тоді батька не заберуть на війну, йому про це розповів батько. Він сказав, що якщо його мати не позбавлять батьківських прав, то батька можуть забрати на війну і тоді він залишиться сам. Якби не війна, цього всього не було б, вони не подавали б на позбавлення материнських прав. Мати телефонує йому один раз на місяць. Вона вітала його з днем народження у 2024 році і навіть перерахувала йому на банківську картку 2000,00 гривень. Вона і раніше надсилала йому кошти на картку, номер якої він повідомив їй приблизно 2 роки тому. Вона тоді сама попросила надати їй відповідний номер щоб мати можливість йому допомагати. Останнім часом вони спілкувалися з нею 1 раз на місяць, розмови тривали максимум 3 хвилини. Вони обговорювали його справи у школі, здоров`я та чим займається батько. На день народження матері він телефонував їй з привітанням. У минулу суботу мати телефонувала йому, але він не відповів, оскільки не мав бажання. У судовому засіданні психолог центру соціальних служб Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Колеснікова С.І. за результатами бесіди з неповнолітнім [PERSON] зазначила, що він під час суду хвилюється, демонструє образу на матір. Разом з цим він хоче, щоб у його батька все вдалося, оскільки вважає, що батько - це вся його сім`я. Причиною хвилювання є страх, що його батька заберуть на війну. 13.08.2024 року у судовому засіданні представник Третьої особи просила при розгляді справи врахувати висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області від 17.07.2024 року №275. У зв`язку із тим, що Відповідач [PERSON] була присутньою у судовому засіданні з явними ознаками тілесних ушкоджень на її обличчі та тілі, беручи до уваги морально-психологічний стан і поведінку жінки, а саме: прояви страху та тривожності, тремтіння тіла тощо, суддею було ініційовано звернення до органів Національної поліції за допомогою спеціальної телефонної лінії «102» з метою перевірки обставин можливого побиття останньої, а також а також до Екстреної медичної допомоги задля надання медичної допомоги останній, фіксації можливих завданих їй тілесних ушкоджень (а.с. 114, 115). 13.08.2024 року ухвалою суду постановлено відмовити у прийнятті визнання Відповідачем позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав та продовжити розгляд справи (а.с. 111-112). 30.08.2024 року до канцелярії суду представником Позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (а.с. 128). 26.11.2024 року у судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. 26.11.2024 року у судовому засіданні Відповідач позовні вимоги до себе визнала у повному обсязі. 26.11.2024 року у судове засідання представник Третьої особи не з`явилася, до канцелярії суду подала клопотання про розгляд даної справи без її участі. При розгляді справи підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 135). 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Починаючи з 14.02.2009 року сторони перебували у шлюбі. 25.01.2017 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області під 25.01.2017 року у справі № 375/1658/16-ц шлюб між ними було розірвано (а.с. 129-130). Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 61 (а.с. 17). 23.11.2023 року рішенням Рокитнянського районного суду Київської області у справі №375/1262/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] було визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком - [PERSON] (а.с. 131). Відповідно до заяви Відповідача від 01.12.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І., зареєстровано в реєстрі за №1787, [PERSON] стверджувала, що її дитина - [PERSON] проживає окремо від неї, зі своїм батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] і перебуває повністю на його утриманні. Повідомила, що вона не приймає участі у вихованні та не здійснює догляд та утримання дитини [PERSON] не менше 13 років в зв`язку з неможливістю спільного проживання та відсутністю фінансового забезпечення, не має можливості забезпечити здобуття ним повної загальної середньої освіти та надання медичної допомоги. Утримання та виховання неповнолітнього [PERSON] повністю здійснює батько - [PERSON] (а.с. 27). Згідно з довідкою Рокитнянського ліцею №3 від 04.12.2023 року №93 протягом навчання в Рокитнянському ліцеї №3 [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та одягом. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 28). Відповідно до листа КНП РСР Білоцерківського району Київської області «Рокитнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08.12.2023 року №609 на прийом до лікарів [PERSON] приходив у супроводі батька [PERSON] . Підписи на ознайомленні про можливе виникнення поствакцинальних реакцій проставляв батько (а.с. 29). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 08.12.2023 року, затвердженим головою Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області Богдановим Ю.А., при обстеженні умов проживання гр. [PERSON] встановлено, що він проживає разом зі своїм сином [PERSON] , умови проживання задовільні. У будинку є всі необхідні предмети побуту та інтер`єру, меблі та побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку та інше, наявні предмети для спортивного розвитку дитини та книги українських письменників, що свідчить про морально-психологічний розпиток дитини та наявність патріотичного виховання до батьківщини через належне виховання батька. Указані умови проживання та розвитку дитини створені за допомогою кропіткого виховного процесу батька. У дитини наявна окрема кімната з необхідним облаштуванням для належного проживання та умов для навчання (а.с. 30). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутового стану сім`ї від 10.06.2024 року, будинок, у якому проживає Позивача разом із [PERSON] цегляний, електро-газо-водопостачання наявне. Помешкання складається з 4 житлових кімнат, кухні, ванної, санвузла, веранди та котельні, у якій встановлено твердопаливний котел. Кімнати облаштовані згідно з їх призначенням. Для дитини виділено окрему житлову кімнату, де встановлено спальне ліжко, шафа для одягу, комод для речей, письмовий стіл для навчання та полиця для книг, комп`ютер. У розмові з [PERSON] з`ясовано, що мама не проявляє до нього ніякого інтересу, не відповідає на телефонні дзвінки, сама не телефонує, не цікавиться його життям. З того часу, коли він проживає з батьком, мама жодного разу не привітала його з днем народження. Дитина підтримує рішення батька, щодо позбавлення батьківських прав його мами, оскільки він перебуває на повному його утриманні (а.с. 96). Проте, наявними у справі знімками з екрану телефону Відповідача підтверджується факт здійснення нею телефонних дзвінків своєму сину (а.с. 81-83), а платіжною інструкцією №Р24А2589322233D6295 - перерахунок йому Відповідачем грошових коштів (а.с. 84). Згідно з висновком органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області, затвердженим рішенням виконавчого комітету Рокитнянської селищної ради Київської області від 17.07.2024 року №275, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] є доцільним (а.с. 72-75). Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 19 вказаної Конвенції держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з нормами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини (далі - «ЄСПЛ») зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з не залежних від неї причин. Висновки суду. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №459/3411/18). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особи батька й матері. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18, від 23.12.2020 року у справі № 522/21914/14, від 22.11.2023 року у справі №1915/2789/12, від 07.02.2024 року у справі № 455/307/22. У даній справі Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. Як убачається з матеріалів справи, неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] на підставі рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23.11.2023 року у справі №375/1262/23 (а.с. 131). Згідно з довідкою Рокитнянського ліцею №3 від 04.12.2023 року №93 протягом навчання в Рокитнянському ліцеї №3 [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та одягом. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини. Мати [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 28). Відповідно до листа КНП РСР Білоцерківського району Київської області «Рокитнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 08.12.2023 року №609 на прийом до лікарів [PERSON] приходив у супроводі батька [PERSON] . Підписи на ознайомленні про можливе виникнення поствакцинальних реакцій завжди проставляв батько (а.с.29). Суд критично оцінює указані довідки з закладів освіти та охорони здоров`я, в яких навчається та отримує медичні послуги дитина, оскільки ці докази не є достатніми для позбавлення Відповідача батьківських прав, адже вони беззаперечно не підтверджують факт її свідомого ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини. Наявні у матеріалах справи акти обстеження матеріально-побутових умов від 08.12.2023 року та від 10.06.2024 року містять інформацію лише щодо умов проживання неповнолітнього [PERSON] , який відповідно до указаного вище рішення суду проживає разом зі своїм батьком - Позивачем у даній справі (а.с. 30, 96). Відтак, указані документи також не є належними та достатніми доказами на підтвердження свідомого ухилення Відповідачем від виконання нею обов`язків з виховання дитини. Окрім того, твердження, яке міститься у акті обстеження матеріально-побутових умов від 10.06.2024 року, отримане нібито з розмови з неповнолітнім [PERSON] , про те, що його мати не проявляє до нього ніякого інтересу, не відповідає на телефонні дзвінки, сама не телефонує, не цікавиться його життям, а також про те, що з того часу, коли він проживає з батьком, вона жодного разу не привітала його з днем народження, спростовується наявними у справі письмовими доказами, які кореспондуються з наданими у судовому засіданнями поясненнями самої дитини, а також показаннями Відповідача, допитаної у якості свідка. У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] зазначив, що він відчуває брак материнської любові. Матір цікавиться його життям, вона іноді йому телефонує вітає його з днем народження і навіть перераховує йому на банківську картку кошти. Номер банківської карти він повідомив їй приблизно 2 роки тому. Вона тоді сама попросила надати їй відповідний номер щоб мати можливість йому допомагати. Під час телефонних розмов із мамою вони обговорювали його справи у школі, здоров`я та чим займається батько. Щодо суті справи він зазначив, що позов підтримує, оскільки тоді батька не заберуть на війну, йому про це розповів батько. Він сказав, що якщо його мати не позбавлять батьківських прав, то його можуть забрати на війну і тоді він залишиться сам. Якби не війна, цього всього не було б, вони не подавали б на позбавлення материнських прав. Водночас, суд ураховує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 року у справі №501/3594/20). Також, суд ураховує мету звернення з даним позовом, озвучену самим Позивачем, а саме - уникнення ситуації, у якій його буде відправлено на війну, а також бажання неповнолітнього [PERSON] йому у цьому допомогти. Стосовно протиріч у поясненнях неповнолітнього [PERSON] по суті даної справи, а також його образи на Відповідача, наявність якої було визначено психологом, судом виснується, що лише сам факт образи, або емоційного несприйняття мати дитиною, що стало або могло стати наслідком конфліктів між сторонами у справі та, зокрема, ймовірного впливу думки батька на сприйняття сином матері, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Проте, це вказує на необхідність налагодження стосунків між сином і матір`ю, та за можливості застосування сімейної медіації (постанова Верховного Суду від 01.08.2024 року у справі №761/25311/20-ц). Суд має враховувати висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 31.07.2024 року у справі №752/13450/22). Позивач до позовної заяви додав заяву Відповідача від 01.12.2023 року, посвідчену приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І., зареєстровано в реєстрі за №1787. У цій заяві [PERSON] стверджувала, що її дитина - [PERSON] проживає окремо від неї, зокрема зі своїм батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] і перебуває повністю на його утриманні. Повідомила, що вона не приймає участі у вихованні дитини та не здійснює догляд та утримання дитини [PERSON] не менше 13 років в зв`язку з неможливістю спільного проживання та відсутністю фінансового забезпечення, не має можливості забезпечити здобуття ним повної загальної середньої освіти та надання медичної допомоги. Утримання та виховання неповнолітнього [PERSON] повністю здійснює батько - [PERSON] (а.с. 27). Тобто, зміст указаної заяви, у сукупності з іншими доказами по справі, свідчить про те, що Відповідач позбавлена можливості брати участь у вихованні та догляді за дитиною, у першу чергу через неможливість спільного проживання зі своїм сином. Відповідач у судовому засіданні зазначила про визнання нею позовних вимог. У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права, указані заяви Відповідача не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме - частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини. Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення Позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 року у справі № 455/307/22). А тому, суд постановив письмову ухвалу, якою відмовив у прийнятті визнання Відповідачем позову та продовжив розгляд справи по суті. У матеріалах даної справи наявний висновок органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області, відповідно до якого позбавлення Відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] є доцільним (а.с. 72-75). Однак, як вбачається зі змісту вказаного документу, його було зроблено, у тому числі, на підставі зазначених вище довідок із закладу освіти та охорони здоров`я, де навчається та отримує медичні послуги дитина, актів обстеження матеріально-побутового стану сім`ї та пояснень Відповідача та дитини, оцінку чого судом вже було надано. В указаному висновку, у якості підстав неможливості проведення обстеження умов проживання Відповідача, наявне посилання на довідку Служби у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 10.06.2024 року №15-05-126, відповідно до змісту якої Відповідач проживає в Житомирській області (а.с. 77). Утім, жодного документу на підтвердження цього матеріали справи не містять, окрім того вказана інформація спростовувалася Відповідачем, яка була допитана у якості свідка та пояснила, що у Житомирській області ніколи не проживала, а лише їздила туди на один тиждень по особистих справах. Наявні у матеріалах справи довідки Рокитнянського відділу Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості від 10.06.2024 року №207/14.02/14.02-49 про те, що Відповідач за послугами до служби зайнятості не зверталася, а також довідки Сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №1 Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області про те, що Відповідач до адміністративної відповідальності не притягувалася, в поле зору працівників поліції не потрапляла не є доказами на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення Відповідача батьківських прав (а.с. 78, 80). Натомість, органом опіки та піклування не надано жодної оцінки, окрім їх опису, наявним у справі знімкам екрану телефону Відповідача на підтвердження факту здійснення нею телефонних дзвінків своєму сину, а також платіжної інструкції про перерахунок йому грошових коштів (а.с. 81-84). Окрім цього, у висновку органом опіки та піклування не вказано яким чином позбавлення матері неповнолітнього [PERSON] батьківських прав відносно нього відповідає інтересам дитини, а не одного з батьків. З огляду на викладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Рокитнянської селищної ради Київської області та вважає його не обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку Відповідача щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав стосовно неповнолітнього сина. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Отже, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами та третіми особами доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed