Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовм до [PERSON] , третя особа: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району», Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Державна інспеція архітектури та містобудування України, КМДА в особі Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про усунення перешкод користування власністю. Позов мотивує тим, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що на даний час хй та її сім`ї важко заходити і виходити з квартири, оскільки у вказаному будинку на 3 поверсі є незаконна прибудова до квартири [ADDRESS] та збільшення її площі за рахунок місця загального користування (коридор). Дана незаконна будівельна кострукція - прибудова дуже щільно прилягає до квартири позивачпа у зв`язку з чим вхідни двері в квартиру позивача відкриваються тільки на 75-80 градусів і виникають великві складнощі з потраплянням у квартиру. Власником квартири [ADDRESS] є відповідач. На прохання позивача останній не реагує. Вказує, що неодноразово особисто зверталась до відповідача з проханням відновити стан його квартири до попереднього та просила знести прибудову. Вважає, що відповідач без належного дозволу та згоди співвласників багатоквартирного будинку приєднав частину коридору спільного користування до своєї картири [NUMBER] шляхом встановлення цегляної стіни. Після тривалих звернень позивача до різних інстанцій, департамент з питань державного Архітектурного Будівельного контролю міста Києва, повідомив, що не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуцатацію закінченого будівництва об`єкта за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] спільним майном поза квартирним коридором шляхом знесення (демонтажу) за власний рахунок цегляної перегородки, що знаходиться поряд квартири [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2024 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.08.2024 року у справі закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали та просили задовольнити в поному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, з підтсав зазначних у відзиві. Окрім цього просили застосувати строк позовної давності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належдним чином. Допитаний в судовому засіданнісвідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом сторін та притензій до стінки не має. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується чсвідоцтвом про право власності на житло від 05.02.1996 року №75 (т.1 а.с. 14). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи аід 25.02.2021 року №14330323, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.05.1993 року по теперішній час (т. 1 а.с. 12). Згідно технічного паспорту на квартиру позивача, вказана квартира розташована на 3 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 1 кімнати, жилою площею 12.3 кв.м., загальна площа квартири 20,9 кв.м. (т.1 а.с. 15-17). Відповідач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує сторона відповідача. Згідно технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у володіння [PERSON] , а саме яка розташована за адресою: [ADDRESS] , остання розташована на 3 поверсі та складається з 1 кімнати жилою площею 19, 6 кв.м., загальною площею 30,3 кв.м., вказана квартира складається з кухні площею 4.5 кв.м., ванної кімнати 2,0 кв.м., коридору 4,2 кв.м. та обладнена балконом 5.4 кв.м. (т. 1 а.с. 195-196). КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», складено припис №1630 від 06.06.2023 року щодо власника квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого керуюча компанія вимає термівново надати проектно-дозвільну документацію на право будівництва перегородки в місмці загального користуваннчя на поверсі, в разі відсутності проектно-дозвільної документації домонтувати будівельну конструкцію, повернути до стану проету забудови будинку (т. 1 а.с. 18). Згідно акта комісії у складі майстра технічної дільниці [PERSON] , майстра технчної дільниці [PERSON] , майстра технічної дільниці [PERSON] від 07.06.2023 року, встановлено незаконну прибудову кевартири [NUMBER] місць загального користування (коридор) за адресою по [ADDRESS] площею 1 м. та шириною 0,6 м. (т.1 а с. 19). На фото таблицях наданих позивачем зображено місця загального користування, а саме коридор згідно яких, ліворуч встановлено перегородку зі стінами синього кольору (т. 1 а.с.20,21,22,23). Згідно листа-відповіді державної Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, встановалено, що за інформацією КП «ККОЖВ Святошинського району м. Києва» працівники житлово-експлуатаційної дільниці №6 під час обстеження житлового буднку за ардесою: [ADDRESS] встановили, що в місцях загального користування на сходовій клітці третього поверху мешканцем квартири [ADDRESS] влаштовано прибуову до квартири (т.1 а.с. 28-29). Головне управління державної служби України з надзвичаний ситуацій у м. Києві листом повідомило позивача, що у відповідь на звернення останньої щодо незаконної прибудови до квартири [ADDRESS] та з метою упередження виникнення надзвичайних ситуацій, недопущення можливих негативних наслідків та встановлення легітимності монтажу (встановлення) прибудови, Святошинським РУ ГУ ДСНС України у м. Києві направлено лист до КП «ККОЖВ Святошинського району» з проханням розглянути у межах компетанції дане питання по суті та прийнтяи міри щодо приведеення даного житлового будинку в належний протипожежний стан із прийняттям відповідних рішень згідно чинного законодавства (т.1 а.с. 31). Відповідно до листа КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва від 08.06.202 3року №107/56/П-325-412, встановлено,що за інформацією житлово-експлуатаційної дільниці №6 під час обстеження житлового будинку по [ADDRESS] встановлено, що в місцчях загального користування на сходовій клітці третього поверху мешканцем квартири [ADDRESS] влаштовано прибудову до квартири (т.1 а.с. 33-34). Як вбачається з листа Департамента з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва вівд 22.06.2023 року №073-П-6030-152, останні не видавали не реєстрували документи, що дають право на виконання підготовчих будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлеатацію закінченого будівництва об`єкта за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на 3 поверсі (т. 1 а.с. 36). Згідно листа Святошинського районнного управління Голвоного управління ДСНС України у м. Києві, встановлено, що з виходом на місце до житлового будинку, а саме за адресою: [ADDRESS] на 3 поверсі, зафіксовано факт порушення п. 21 розділу ІІ «Правил пожежної безпеки в Україні», нове будівництво, реконструкція, реставрація, технічне переоснащення та капітальний ремонт приміщень, будинків і сопруд здійснюється на підставі проектної документації, яка затверджується у встановленому порядку та п. 22 розділу ІІ, під час експлуатації об`єктів забороняється знижувати рівень пожежної бехпеки, встановлний законодавтсвом, яке було чинним на момент початку використання об`єкту (т. 1 а.с. 37). Згідно копії з поверхневого плану 3-го поверху, будинку [ADDRESS] , добудова біля квартири [ADDRESS] вказаного будинку відсутня (т. 1 а.с. 182). Як вбачається з листа Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації адресованого відповідача [PERSON] , за інофрмацією КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва», працівники житлово-експлуатаційної дільниці №6 під час обстеження йбого житлового будинку встановили, що в місцях загального користування на сходовій клітці третього поверху мешканцями квартири [ADDRESS] вже влаштовано прибудову до квартири. При цьому проєктно-дозвільна документація та погодження зіншими співвласниками до житлово-експлуатаційної дільниці №6, [PERSON] не надавалися (т. 1 а.с.193-194). Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач послалася на порушення відповідачем її законних прав та інтересів внаслідок проведення будівництва пристройки квартири [ADDRESS] , шляхом встановлення перегородки на сходовій клітці 3 поверху вказаного будинку, що перебуває у спільній сумісній власності, без отримання відповідної дозвільної документації на проведення будівельних робіт, погодження та отримання згоди усіх співвласників багатоквартирного житлового будинку. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами суд встановив наступне. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відпоаідно до частини першо статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому приписами статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У силу вимог частини першої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю(частина перша статті 368 ЦК України). Частинами першою, другою статті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Правове регулювання діяльності об`єднань співвласників багатоквартирних будинків та здійснення права власності у багатоквартирних житлових будинках здійснюється у відповідності до положень Конституції України, Законів України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року №2866-III (надалі -Закон №2866-III) та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року № 417-VIII(надалі-Закон №417-VIII). Пунктом першим частини першої статті 1 Закону № 2866-III визначено, що житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири є багатоквартирним будинком. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. У частині першій статті 5 Закону України № 417-VIII зазначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільної сумісною власністю співвласників. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 417-VIII управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. Згідно частини другої статті 4 Закону № 417-VIII передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є серед іншого приміщення загального користування. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» №687-XIV від 20.05.1999 року (передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до статті 29 Закону України «Про планування і забудова територій» №1699-III від 20.04.2000 року (чинного на час проведення будівництва перегородки) виконання будівельних робіт здійснювалось на підставі дозволу Державної архітектурної будівельної інспекції. Частинами першою, другою статті 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року справа № 6-130цс13 наведений правовий висновок, що у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, перебудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно - будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником отримано право власності. Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) вказав наступне. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] є багатоквартирним житловим будинком. Належна позивачу квартира [ADDRESS] знаходиться на третьому поверсі даного будинку. Відповідач [PERSON] , власник квартири [ADDRESS] , що розташована на 3 поверсі, здійснив самовільне будівництво з прибудовою належної йому квартири, втсановивши в місцях загального користування на сходовій клітці стіну (перегородку) для розширення квартири за рахунок коридору будинку. Факт проведення добудови до квартири [ADDRESS] без відповідних дозвільних документів повністю підтверджується дослідженими доказами, зокрема відповідями третіх осіб наявними у матеріалах справи. Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують те, що добудова (перегородка) до кв. [ADDRESS] є об`єктом самочинного будівництва, оскільки проведена без отримання відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, погодження співвласників багатоквартирного житлового будинку, проектної документації, повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації. У результаті проведення вказаного будівництва шляхом добудови до кв. [ADDRESS] частини приміщень загального користування були порушені законні права та інтереси позивача як співвласника багатоквартирного житлового будинку на користування місцями загального користування. Позивачем з метою захисту порушених прав вживалися відповідні заходи шляхом звернення до органу місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів, однак за результатами проведених перевірок притягнення винних осіб до відповідальності, узаконення чи приведення самочинного будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства не відбулось. Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а заперечення представника відповідачів є неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Доводи сторони відповідача про порушення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом суд не може взяти до уваги з огляду на наступне. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, постанова від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). В даному випадку суд вважає за необхідне вказати, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29.09.2020 у справі № 648/533/16-ц. Враховуючи викладене, суд вважає, що строк позовної давності при зверненні позивачем до суду не порушено, відтак підстави, передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України, для відмови в позові відсутні. При розподілі судових витрат суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Встановлено, що [PERSON] в зв`язку з розглядом даної справи понесла судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211, 20 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому зі [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1211, 20 грн судового збору, сплаченого останньою при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved