Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. Позов обґрунтовано тим, що до 2020 року сторони проживали спільно однією сім`єю. Під час спільного проживання у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Майже одразу після народження дитини [PERSON] покинув сім`ю та почав проживати окремо за адресою [ADDRESS] , дитиною по суті не цікавився і не цікавиться до цього часу. З моменту народження [PERSON] , остання весь час проживає спільно із матір`ю, перебуває на повному забезпеченні та утриманні матері - [PERSON] . Матір, в повному обсязі, своїми силами і за власний рахунок забезпечила фізичний і духовний розвиток і виховання доньки, матеріально забезпечує доньку всім необхідним. Батько - [PERSON] , зі своєї сторони допомогу дитині не надає, від виховання і забезпечення дитини повністю усунувся, матеріально не забезпечує. Оскільки, станом на момент подання даного позову, доньці виповнилось вже 10 років, потреби у її забезпеченні і розвитку зростають, донька окрім занять в школи відвідує додаткові гуртки (малювання, плавання), і дорослішання доньки потребує більше витрат в тому числі побутових. Позивачка, в силу своїх можливостей забезпечує ці потреби, однак, з початком повномасштабного вторгнення і як наслідок, зниженням спроможності для всіх громадян України, самостійно нести витрати на утримання і повноцінний розвиток доньки стає складно. За наведених обставин позов просила задовольнити. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, але 06 листопада 2024 року на електронну адресу суду надіслав заяву про відкладення судового засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, представник\~ подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. В заяві просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечую. Відповідач в судове засідання 03 грудня 2024 року повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток на адресу реєстрації та смс повідомлень на вказаний позивачкою номер телефону. Про причини неявки суд не повідомив. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 вересня 2014 батьками [PERSON] , [INFO] , зареєстровано сторін спору (а.с.5). Позивач та [PERSON] зареєстровані за однією адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті та витягом із реєстру територіальної громади (а.с.9). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України\~ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує потреби дитини щодо належного утримання, вік батьків, доходи платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів нерухомого майна. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно Інформації із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка надана представником позивача, вбачається, що [PERSON] на праві власності та спільної власності належить декілька об`єктів нерухомого майна на території Івано-Франківської області (а.с.10-11). Згідно відомостей із державної податкової служби [PERSON] є фізичною особою підприємцем та її дохід за січень-листопад 2024 року становить 271 642 гривень. Згідно відповіді із державно реєстру платників податків № 888058 від 06.11.2024 року на запит суду вбачається, що дохід [PERSON] із січня по червень 2024 року становив 2361 грн. щомісячно. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивачка звернулась із позовом до суду 24 вересня 2024 року. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1211,20 гривень судового збору на користь держави. На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial