Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Приморським районним судом м. Одеси 22.10.2024 ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] , також задоволено позовні вимоги третьої особи [PERSON] . До суду 04.11.2024 надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 12 700 грн, оскільки витрати на правову допомогу підтверджуються належними доказами. Та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1971,20 грн. У зв`язку з перебуванням судді у період з 01.11.2024 по 15.11.2024 у відпустці, заяву передано судді 18.11.2024 та призначено до розгляду на 26.11.2024. Учасники справи у судове засідання 26.11.2024 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Учасники справи звернулися до суду з заявами про розгляд заяви за їх відсутності. Суд, дослідивши вимоги заяви та матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] оплатила судовий збір у розмірі 1971,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.3730710455.1 від 27.06.2024 на суму 1 210,20 грн та платіжною інструкцією №9352-0526-3209-5668 від 21.08.2024 на суму 760 грн (т.2 а.с.189, 238). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , та відповідно до посвідчення серії [NUMBER] є законним представником дитини-інваліда. Однак, [PERSON] [INFO] виповнилося 19 років, тобто донька відповідачки повнолітня. Крім того, відповідачка додала протокол ВКК №30 від 21.10.2015 КУ «Дитяча міська поліклініка №4», висновок дійсний до 17.10.2024 та переогляд [PERSON] заплановано на 17.09.2023. Згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно ч.1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Таким чином, [PERSON] не є законним представником дитини з інвалідністю, адже її донька є повнолітньою, а висновок ВКК станом на зараз не дійсний. Отже, [PERSON] помилково вказує на те, що вона звільнена від сплати судового збору, адже вона не законний представник [PERSON] 25 червня 2024 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги юрист 24» укладено договір №25062411 про надання правової допомоги щодо складення позовної заяви (т.2 а.с.202-203). Також 25 червня 2024 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги юрист 24» укладено договір №2506240 про надання правової допомоги щодо представництва та взаємодії з нотаріусом і судом (т.2 а.с.204-205). 17.06.2024 сторони договору склали акт №12062407, згідно якого [PERSON] надано послугу з представництва у суді на суму 8 700 грн (т.2 а.с.206). 27.06.2024 сторони договору склали акт №25062411, згідно якого [PERSON] надано послугу з складення позовної заяви на суму 4 000 грн (т.2 а.с.207). Однак, [PERSON] всі процесуальні документи подавала самостійно і участь в судових засіданнях брала самостійно, тому надання такої послуги як представництво у суді не приймається до уваги. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). З огляду на предмет спору, проаналізувавши час витрачений адвокатом на надання правової допомоги, враховуючи фінансовий стан сторін, зважаючи на розумність та співмірність витрат на правову допомогу до справи, суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн. Тож, оскільки при ухвалені рішення не було вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу, необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 971,20 грн, що в загальному складає 2 971,20 грн.

Outcome: approved