Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

28.06.2024 року [PERSON] звернулася до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ Товарна\~Біржа «Нерухомість-Миколаїв»\~про визнання\~договору купівлі-продажу\~дійснимта просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 16 серпня 2000 року між [PERSON] і [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Товарною Біржею\~«Нерухомість-Миколаїв»за № 3-136. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.07.2024 року відкрито провадження по справі. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності. В судове засідання відповідачі не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після и смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Звернувшись до [PERSON] , приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області за оформленням спадкових прав на спадкову квартиру позивач отримав від нотаріуса роз`яснення, щодо оформлення спадщини від 12.06.2024 року за №84/92-14. Письмово нотаріус роз`яснила, що вона не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру після смерті матері позивача [PERSON] , оскільки, необхідно звернутися до суду для визнання договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , як продавцями з однієї сторони та матір`ю позивача, [PERSON] , як покупцем, з другої сторони зареєстрованого Товарною Біржою «Нерухомість-Миколаїв» у Книзі реєстрації біржових операцій з нерухомим майном за №3-136 від 16.08.2000р. - дійсним. Так, 16 серпня 2000 року між покійною матір`ю позивача, [PERSON] , покупцем і [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] , продавцями, був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованого Товарною Біржою «Нерухомість-Миколаїв» зар.№3-136. Згідно укладеного договору купівлі-продажу у відповідачів [PERSON] , купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] , жилою площею-27,5 кв.м, загальною площею - 48,4 кв.м. Відчужувана квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.03.1997 року, виданого Житлово-комунальним управлінням ДП Чорноморський суднобудівний завод на підставі розпорядження від 25.02.1997р. за №5605, зареєстрованого у Миколаївському КП ММБТІ 31.03.1997 року за р.№ 18220. Умови купівлі-продажу між сторонами, були виконані в повному обсязі. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в 1999 році, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Миколаївському бюро технічної інвентаризації, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на квартиру і правомірно володіє нею. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, її виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved