Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

15.06.2023 року позивачі [PERSON] та громадянин Італії [PERSON] звернулись до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» та просили суд: «1. Стягнути з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень. 2. Стягнути з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень. 3. Стягнути з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати.» Позов обґрунтований тим, що [INFO] , син позивачів - Диметріо помер у віці 17 років, внаслідок того, що на з/д перегоні «Дніпровський-Дарниця» в районі платформи «Русанівка» на нього здійснив наїзд електропоїзд. Того дня, близько 19:00, син позивачів Диметріо повертався додому у ЖК «Комфорт-Таун», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, 4. Шлях від школи, де навчався син позивачів, до ЖК «Комфорт-Таун» пролягає через залізничні колії біля платформи «Русанівка», переходячи які хлопець загинув внаслідок наїзду електропоїзда. Місце загибелі сина позивачів добре відоме мешканцям мікрорайону і випадок з Диметріо - далеко не єдиний смертельний випадок. За фактом смерті Диметріо було відкрите кримінальне провадження № 12021100000000064 від 29 січня 2021 року, яке в подальшому було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. В рамках досудового розслідування були встановлені обставини, відображені у постанові про закриття кримінального провадження. Позивачі зазначали, що в зазначеному місці немає іншої можливості потрапити з вулиці Євгена Сверстюка на вулицю Вифлеємську, крім переходу через залізничну колію. Більше того, на залізничних коліях розміщені бетонні плити, через які люди регулярно переходять ці колії (далі - «місце переходу»). На одному рівні з місцем переходу з обох боків залізничної колії - з боку вулиці Євгена Сверстюка та з боку вулиці Вифлеємської, станом на момент смерті [PERSON] , були розташовані пішохідні переходи та встановлені відповідні дорожні знаки. Тобто місце переходу є єдиним логічним та можливим шляхом з одного пішохідного переходу до іншого та сприймається людьми, як місце, спеціально обладнане саме з цією метою, з огляду на що активно використовується мешканцями мікрорайону. Щодня через місце переходу ходить величезна кількість людей, в тому числі діти, які не мають іншої можливості потрапити з ЖК «Комфорт-Таун» до школи. Навіть зараз, через 2 роки після смерті Диметріо, незважаючи на високий ступінь суспільного резонансу, місцем переходу продовжують користуватися мешканці мікрорайону. Тобто навіть після цього жахливого інциденту проблема не вирішена, а місце переходу продовжує активно використовуватися людьми і нести реальну загрозу їх життю та здоров`ю. Позивачі звертали увагу, що за середньою школою № 195, в якій навчався Диметріо, закріплена в тому числі й адреса ЖК «Комфорт Таун», в якому мешкав син Позивачів. Місце переходу є єдиним можливим шляхом, яким проживаючі в ЖК та сусідніх будинках діти можуть потрапити до школи, з огляду на що велика кількість учнів різного віку щодня ризикує своїм життям, йдучи до школи. Таким чином, син позивачів йшов через місце переходу, сприймаючи його, як перехід через залізничні колії, через який дозволений рух пішоходів. Більше того, таку думку мали всі мешканці мікрорайону, які користувалися місцем переходу. До того ж місце переходу є єдиним шляхом до школи Диметріо. Тільки зі слів працівників поліції, які прибули на місце події, позивачам стало відомо, що рух пішоходів через місце переходу заборонений. Однак, жодних знаків, що забороняють рух пішоходів через місце переходу, або хоча б попереджують про потенційну небезпеку такого руху, в зазначеній місцевості немає. Іншої, крім місця переходу, можливості потрапити з вулиці Євгена Сверстюка на вулицю Вифлеємську у мешканців мікрорайону також немає. Більше того, залізнична платформа, розташована біля місця переходу, закриває поле огляду колій, а тому людина, яка йде через місце переходу не може вчасно помітити потяг, що рухається. У місці переходу дуже шумно, що виключає можливість почути потяг, який наближається, оскільки поряд розташований шляхопровід, з інтенсивним транспортним потоком та високим рівнем шумів, що також зможуть підтвердній свідки, які будуть заявлені позивачами на стадії підготовчого засідання. Таким чином, місце переходу є потенційно небезпечним для життя і здоров`я громадян та сприймається ними як спеціально обладнаний пішохідний перехід через залізничні колії. Позивачі вказували, що існує перехід на одному рівні з коліями, який обладнаний пішохідним настилом, однак жодних попереджувальних написів та/або сигналізації у місці переходу немає. Місце переходу не тільки не обладнане заборонними знаками, а навпаки - з обох боків знаходяться пішохідні переходи, розташовані в одну лінію з настилом, яким обладнані колії. Таким чином, внаслідок халатності АТ «Українська залізниця» та органів місцевого самоврядування, існує місце переходу, яке є потенційно небезпечним та загрожує життю та здоров`ю громадян, які активно використовують його, оскільки сприймають як місце, призначене для переходу через колії та взагалі не мають іншого можливого шляху, яким можна перейти дорогу. Обґрунтовуючи право на відшкодування моральної шкоди та її розмір, позивачі вказували, що внаслідок загибелі свого сина Диметріо Пассалакви вони зазнали настільки тяжких душевних страждань, що їх не можна навіть описати словами. Молодий та перспективний хлопець, успішний учень, в якого все життя було попереду, він був єдиною дитиною позивачів - їх гордістю та надією. Диметріо з батьками мали безліч спільних планів, мріяли про світле та безхмарне майбутнє, яке було зруйноване, адже син помер у віці 17 років. Позивачі втратили сенс життя, внаслідок втрати сина - сильні страждання підірвали їх психоемоційний стан, позбавили радості та сну, вщент зруйнували звичний життєвий уклад. Наразі позивачі не знають, що робити далі, як та заради чого жити. Зазначені обставини свідчать про беззаперечну наявність моральної шкоди, завданої позивача внаслідок смерті єдиного сина, життя якого було для них безцінним. Позивачі, посилаючись на приписи ст.ст.11, 15, 16, 23, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, вказували, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем, оскільки машиніст, який керував електропоїздом, що збив Диметріо, перебуває у трудових правовідносинах з АТ «Українська залізниця». Вказували на практику Верховного Суду, відповідно до якої відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок використання джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується роботодавцем особи, яка завдала шкоди під час виконання трудових обов`язків. Така шкода відшкодовується незалежно від наявності або відсутності вини роботодавця, за виключенням завдання шкоди смертю внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (суїцид). Позивачі зазначали, що Диметріо був життєрадісним хлопцем, який любив життя та мав безліч планів на майбутнє, жодних проблем не мав, з огляду на що був щасливою людиною, що виключає наявність у нього суїцидальних настроїв. Жодних обставин непереборної сили також не існувало. Тож загибель їхнього сина сталася не внаслідок його умислу чи непереборної сили, у зв`язку з чим існують всі підстави для відшкодування АТ «Українська залізниця» у повному обсязі моральної шкоди, завданої позивачам смертю їх неповнолітнього сина. Оцінюючи моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, у загальному розмірі 2 000 000 гривень, тобто по 1000000 гривень кожному з позивачів, позивачі пояснювали, що зазначені кошти не здатні повернути сина, не спроможні вгамувати той нестерпний біль, який відчувають щодня батьки, які втратили єдиного сина, згадуючи щасливе усміхнене обличчя молодого, енергійного хлопця, який так любив своє життя. Між тим, стягнення коштів у визначеному позивачами розмірі, стимулюватиме АТ «Українська залізниця» вживати заходів щодо обладнання пішохідних переходів через колії належним чином, або встановлювати в місцях, подібних до злощасного місця переходу, з метою попередження подальших смертей та зруйнованих життів сімей загиблих. Посилаючись на відсутність будь-яких факторів, які могли б впливати на зменшення судом розміру відшкодування моральної шкоди, позивачі посилались на те, що: 1. Диметріо, переходячи через колії, був абсолютно тверезим, що підтверджується висновками експертизи (аркуш 2 постанови про закриття кримінального провадження). 2. Син позивачів, як і інші мешканці мікрорайону, сприймав місце переходу як спеціально обладнаний пішохідний перехід через колії. Таке сприйняття було об`єктивним, враховуючи наявність настилу на коліях, пішохідні переходи з відповідною розміткою та знаками через дорогу по обидві сторони від колій, відсутність будь-яких забороняючих знаків. Таким чином, випадок з Диметріо складно назвати грубою необережністю. 3. Місце переходу є єдиним шляхом, яким Диметріо міг потрапити до своєї школи. 4. Диметріо не міг побачити електропоїзд через виступаючий край платформи та не міг почути його, через шум на шляхопроводі. Хлопець не перебігав через колії, а йшов спокійними кроками. 5. Син позивачів помер у віці всього 17 років, маючи попереду все життя. 6. Диметріо був єдиною дитиною Позивачів, їх єдиною надією та опорою. 16.06.2023 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В. 21.06.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовчого засідання. 31.07.2023 року (вх.№37637), з дотриманням вимог статей 127, 174, 178 ЦПК України, представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Шапран Л.І. подала до суду відзив на позов, з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. Одночасно з відзивом подала клопотання про витребування з відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП України у м. Києві матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12021100000000064 від 29.01.2021. (а.с.57-76 т.1) За змістом відзиву представник відповідача висловила свою позицію щодо предмету та підстав позову, просила відмовити у позові, вказувала, що відповідач позбавлений можливості подати обґрунтований відзив та забезпечити належний захист своїх інтересів, оскільки з поданих позивачами документів неможливо встановити факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та шкодою, наявності вини чи умислу в діях самого потерпілого та обов`язок АТ «Укрзалізниця» відшкодовувати цю шкоду. Не заперечувала того, що дійсно позивачам було заподіяно моральну шкоду у зв`язку з загибеллю їхнього сина внаслідок травмування електропоїздом, оскільки загибель близького родича, поза розумним сумнівом, викликає душевні страждання. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що джерело підвищеної небезпеки, яким було смертельно травмовано сина позивачів, належить відповідачу. Посилаючись на зміст постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2021, стверджувала, що локомотивна бригада у складі машиніста електропоїзда [PERSON] та помічника машиніста електропоїзда [PERSON] є працівниками КГІ «Київпастранс СМЗП» і керували вони електропоїздом, який обслуговує маршрут так званої «міської електрички». Маршрут «Міська електричка» не належить до обслуговування Відповідача. Відповідачу залишається незрозумілим і він не може дати відповідь на такі і не тільки запитання, які обов`язково повинні бути предметом дослідження, зокрема: «Кому належить електропоїзд 9Рм-513, яким було смертельно травмовано [PERSON] .? Що вказано у висновку судових експертів №1561/1562/1563 від 30.06.2021, на які є посилання у постанові про закриття кримінального провадження? Які свідчення були надані машиністом та помічником машиніста електропоїзду ЕР9м-513 №7425/26? Що вказано в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, на якій відображенні та зафіксовані всі об`єкти та обставини, що стосуються події і можуть мати значення дня об`єктивного визначення її причин тощо? Що вказано у висновку експерта при дослідженні трупа [PERSON] .? На думку представника відповідача, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача. Позивачами не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на обґрунтування суми, заявленої в позові. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Заявлена сума моральної шкоди в розмірі 2 000 000,00 грн., на думку відповідача, не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності і дає підстави вважати, що позивачі, використовуючи судову систему, намагаються покращити своє матеріальне становище за рахунок відповідача. З моменту смерті сина Позивачів до дня звернення їх з позовом про відшкодування моральної шкоди (з 29.01.2021 по 15.06.2023) пройшов значний час - більше двох років. Гострота сприйняття душевних страждань пом`якшується (зменшується) з плином часу. Очевидно, що за більше, ніж два роки та п`ять місяців гострота сприйняття Позивачами душевних страждань значно пом`якшилася (зменшилась). Крім того, представником позивачів у справі є адвокат Ільїна Д.В., яка і підписала позовну заяву замість позивачів. Ці обставини вказують на те, що позивачі звернулися з позовом у цій справі після спонукання їх це зробити їхнім представником, а не з власної ініціативи. Наведене ставить під сумнів те, що позивачам було завдано суттєвої (значної) моральної шкоди і що розмір відшкодування такої шкоди має становити по 1 000 000,00 грн на кожного з них, як вони зазначають у позовній заяві. 24.08.2023 року (вх.№41905) представник позивачів - адвокат Ільїна Д.В. подала до суду відповідь на відзив з доказами направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи. За змістом відповіді на відзив позивач висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову. Позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. (а.с.88-114 т.1) 20.09.2023 року (вх. №46495) до суду надійшло клопотання представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про залучення до участі у справі в якості співвідповідача - Комунального підприємства «Київпастранс». Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», обґрунтовуючи свій відзив на позовну заяву, стверджував, що нібито матеріали справи не дають змогу встановити чи є він власником електропоїзда Р9М-513, який скоїв наїзд на сина позивачів. У відповіді №053/01/05-4289 від 28.08.2023 року на адвокатський запит, КП «Київпастранс» зазначило, що станом на 29 січня 2021 року електропоїзд Р9М-513 перебував на балансі відокремленого підрозділу Служби міських залізничних перевезень КП «Київпастранс» відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України «Про передачу майна» Київській міській державній адміністрації від 12.03.2013 року №151/303. (а.с.115-125 т.1) 20.09.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про залучення співвідповідача. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] , громадянина Італії Пассалакви Костантіно до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якості співвідповідача - Комунальне підприємство «Київпастранс». (а.с.127-129 т.1) У підготовчому засіданні оголошено перерву на 25 жовтня 2023 року. 20.10.2023 року (вх.№53218) представник відповідача Комунального підприємства «Київпастранс» - Горбач Г.В. подала до суду відзив на позов, за змістом якого висловила свою позицію щодо предмету та підстав позову, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов. Не погоджуючись з пред`явленим позовом, представник КП «Київпастранс» зазначала, що безперечно, за наслідками смерті сина позивачі зазнали душевних страждань і відповідно до положень ст. 1167 ЦК України мають право на відшкодування їм моральної шкоди, але при вирішенні питання про розмір такої шкоди судом має бути враховано, що саме необережні дії загиблого, а також порушення останнім Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, призвели до таких трагічних наслідків та технічну неможливість машиніста електропоїзда уникнути наїзду на пішохода, а тому розмір моральної шкоди має бути зменшений. На думку відповідача-2, сума в розмірі 50 000,00 грн. кожному позивачу в даному випадку є належним відшкодуванням завданої моральної шкоди. (а.с.140-158 т.1) 25.10.2023 року (вх.13186) на електронну адресу суду надійшла заява представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про зміну предмету позову в порядку ст.49 ЦПК України, яка обґрунтована тим, що під час проведення підготовчого судового засіданні, за заявою позивача, судом постановлено ухвалу про залучення Комунального підприємства «Київпастранс» у процесуальному статусі співвідповідача у цивільній справі, тому виникає необхідність визначити предмет позову з урахуванням вимог, які пред`являються до нового відповідача, просила прийняти та розглянути заяву; змінити предмет позову, у зв`язку з пред`явленням заявленої позовної вимоги до КП «Київпастранс» шляхом подання позовної заяви в новій редакції; прийняти до розгляду нову редакцію позовної заяви, що додається; позовні вимоги вважати викладеними у наступній редакції: «Стягнути солідарно з КП «Київпастранс» та з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Стягнути солідарно з КП «Київпастранс» та з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Пассалакви Костантіно відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Стягнути солідарно з КП «Київпастранс» та з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати.» (а.с.166-212 т.1) 06.02.2024 року (вх.№ЕП-1693) на електронну адресу суду надійшла заява представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про виклик свідків. (а.с.6-11 т.2) 08.02.2024 року (вх.№7265/24) через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про виклик свідків. (а.с.14-20 т.2) 23.02.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про прийняття заяви про зміну предмету позову, у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги до співвідповідача, від 25.10.2023 року. Прийнято в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] , Громадянина Італії Пассалакви Костантіно до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, заяву представника позивачів [PERSON] про зміну предмету позову, у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги до співвідповідача, від 25.10.2023 року. Позовну заяву [PERSON] , Громадянина Італії Пассалакви Костантіно до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - залишено без руху. (а.с.57-60 т.2) 11.03.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивачів - адвокат Ільїна Д.В., на виконання ухвали суду від 23.02.2024 подала заяву про усунення недоліків, до якої приєднала позовну заяву в новій редакції, з додатками до неї (заява про усунення недоліків зареєстрована в суді 12.03.2024 за Вх.№14208). Відповідно до позовних вимог, позивачі просять суд: «Стягнути солідарно з КП «Київпастранс» та з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Стягнути солідарно з КП «Київпастранс» та з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Пассалакви Костантіно відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина [PERSON] у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Стягнути солідарно з КП «Київпастранс» та з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати.» Заява обґрунтована тим, що ухвалою суду від 23.02.2024 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, то для ефективного судового захисту цивільного права, позивач надає виправлену позовну заяву, в якій викладає обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги до кожного з відповідачів, зокрема до Комунального підприємства «Київпастранс». Вказувала, що позовні вимоги пред`являються до Комунального підприємства «Київпастранс» на підставі того, що станом на 29 січня 2021 року електропоїзд ЕР-9М №513 перебував на балансі відокремленого підрозділу Служби міських залізничних перевезень КП «Київпастранс», відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України «Про передачу майна» Київській міській державній адміністрації від 12.03.2013 року №151/303. Таким чином, КП «Київпастранс» є належним відповідачем, оскільки машиніст, який керував електропоїздом, що збив Диметріо, перебуває у трудових правовідносинах з КП «Київпастртанс», що і визнається у відзиві КП «Київпастртанс» від 17.10.2023 року. (а.с.65-91 т.2) 04.04.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою позовну заяву [PERSON] , громадянина Італії Пассалакви Костантіно до АТ «Українська залізниця», КП «Київпастранс» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, після усунення недоліків позивачами, що викладені в ухвалі суду від 23.02.2024, визнано поданою в день первісного її подання до суду, з урахуванням уточненого предмету позову викладеного у заяві від 11.03.2024, яка подана представником позивачів - адвокатом Ільїною Д.В. Встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позов, в редакції позовний вимог від 11.03.2024 протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. (а.с.116-118 т.2) 29.04.2024 року (вх.№24539) представник відповідача КП «Київпастранс» - Горбач Г.В. подала до суду відзив на позов, з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву представник відповідача висловила свою позицію щодо предмету та підстав позову, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов. (а.с.137-157 т.2) 29.04.2024 року (вх.№24547) представник відповідача АТ «Українська залізниця» - Шапран Л.І. подала до суду відзив на позов, з доказами направлення відзиву іншим учасникам справи. За змістом відзиву представник відповідача висловила свою позицію щодо предмету та підстав позову, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов. (а.с.158-186 т.2) 01.05.2023 року (вх.№24939, №24940) представник позивачів - адвокат Ільїна Д.В. через систему «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив відповідача КП «Київпастранс» з доказами направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи. За змістом відповіді на відзив позивач висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову. Позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. (а.с.187-206, 207-225 т.2) 13.06.2023 року (вх.№33416) представник позивачів - адвокат Ільїна Д.В. через систему «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив відповідача АТ «Українська залізниця» з доказами направлення відповіді на відзив іншим учасникам справи. За змістом відповіді на відзив позивач висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову. Позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. (а.с.236-250 т.2) 24.06.2024 року (вх.№35683, 35695) через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11-18, 19-24 т.3) 04.04.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Шапран Л.І. про витребування доказів. Витребувано з відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП України у м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12021100000000064 від 29.01.2021 (03151, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 49). (а.с.35-37 т.3) 22.07.2024 року (вх.№ЕП-8605) на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва з Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшло архівне кримінальне провадження №12021100000000064 (архівні №№1-1/439, 1-1/440). 30.07.2024 року (вх.№42392, №ЕП-8964) через систему «Електронний суд» та на електронну адресу суду надійшли аналогічні за змістом заяви представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та долучення додаткового доказу. 30.07.2024 року протокольною ухвалою у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Ільїної Д.В. в частині долучення додаткового доказу; прийнято до долучено до матеріалів справи - скан копію відповіді Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради Вих. №6625 від 24.02.2021 р. 30.07.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті; викликано у судове засідання для допиту в якості свідків громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Ільїна Д.В. (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, поданій в новій редакції, з урахуванням зміни предмету позову, у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги до співвідповідача КП «Київпастранс», просили позов задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Шапран Л.І. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві. Представник відповідача Комунального підприємства «Київпастранс» - Розум О.В. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що [PERSON] був його однокласником та другом. 29.01.2021 року він став очевидцем наїзду електропоїзда на Діметріо. У той день, близько 16 год. після шкільних уроків, він разом з Діметріо випили кави, яку замовили у кіоску, розташованому поблизу школи №195, там же вони зустріли свою подругу [PERSON] , після чого утрьох пішли до культурного центру «Розвиток», розташованому у приміщенні кінотеатру «Стар», де до 18 години 30 хвилин приймали участь у засіданні шкільного самоврядування. Після завершення зборів вони втрьох: він, [PERSON] та [PERSON] попрямували додому до Діметріо, тобто в напрямку житлового масиву «Комфорт Таун». Щоб потрапити до вказаного масиву вони повинні були перейти через залізничні колії в районі платформи «Русанівка». Це була темна пора доби, опадів не було, але земля була вкрита снігом. По дорозі свідок травмував пальця, з якого пішла кров, а тому він з Софією трохи відділилися від Діметріо, який йшов попереду них на відстані 5-7 метрів. Це була година піку, на вулиці було дуже галасно. У той час коли він з [PERSON] перейшли по пішохідному переходу через автомобільну дорогу та вийшли на узбіччя, яке примикало до залізничних колій, він підняв голову та побачив як потяг наїжджає на Діметріо, і Діметріо відкидає на узбіччя. Свідок намагався викликати «швидку допомогу», але через поранений палець, не зміг. Був в стані афекту. Швидку викликав хтось інший. Про те, що сталось батьків Діметріо повідомив він. Свідок пояснив, що вони обрали саме цю дорогу, щоб перейти залізничні колії, бо нею користувалися більше шести років, і в місці переходу на залізничних коліях було викладене бетонне покриття, яке і сприймалося саме як місце переходу. До того, шлагбаум перед переходом був відсутній, забороняючих перехід через колії знаків він не бачив. Про наявність іншого місця переходу через залізничні колії він знав, це був міст, яким він декілька разів користувався, після чого зробив висновки, що краще користуватись наземним переходом біля платформи «Русанівка», оскільки сходи, які вели на міст взимку не чистили від снігу, а самі сходи були вузькі і пошкоджені. Щодо настрою, в якому перебував у день загибелі Діметріо, свідок вказав, що у Діметіро був звичайний настрій, вони спілкувались на тему вдосконалення освітнього процесу у школі, у пригніченому настрої Діметріо не перебував. Аналогічні за змістом показання про обставини загибелі Пассалакви Діметріо надала у судовому засіданні свідок [PERSON] . Вказувала, що того дня [PERSON] був веселий та життєрадісний, депресивного настрою у нього не було. Перехід через залізничні колії вона сприймала як належне місце переходу, тим шляхом ходило багато людей, до нього ведуть два надземні пішохідні переходи через автомобільні дороги, розташовані по обидві сторони від залізної дороги, а в місті переходу через самі залізничні колії викладене бетонне покриття. Після загибелі Діметріо свідок припинила користуватись залізничним переходом. Свідок [PERSON] , який з 2008 року працює на посаді виконавця робіт в Київському територіальному управління філії будівельно-монтажної експлуатаційної служби в АТ «Укрзалізниця», показав суду, що в їхньому обслуговуванні перебувала залізнична платформа «Русанівка», яка у 2021 році понад п`ять років вже не експлуатувалась, тобто не використовувалась для висадки та посадки пасажирів, через непридатний, аварійний стан. Свідку невідомо, які саме плани були в АТ «Укрзалізниця» щодо платформи «Русанівка». Суд у порядку загального позовного провадження, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши подані сторонами та наявні в матеріалах справи письмові докази, з`ясувавши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини сторін та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та громадянин Італійської Республіки [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 28.08.2020 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.12 т.1) [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30.01.2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (актовий запис №2547) (а.с.13 т.1) У витребуваних матеріалах кримінального провадження міститься Витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №12021100000000064 від 29.01.2021 року про порушення кримінальної справи за ч. 3 ст. 276 КК України, а саме порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного, водного чи повітряного транспорту, якщо вони спричинили загибель людей. Також у даному витязі ЄРДР зазначений короткий виклад обставин, згідно з яким: 29.01.2021 року приблизно 19.07 год. в м.Києві по пр.Соборності, в районі буд.№26/2, електропотягом №513 під керуванням [PERSON] було вчинено наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , котрий отримав несумісні з життям тілесні ушкодження та помер на місці пригоди. (а.с.1 т.1 матеріалів кримінального провадження №12021100000000064). З показань свідків - машиніста електропоїзда КП «Київпастранс СМЗП» [PERSON] і помічника машиніста [PERSON] , слідчим було встановлено, що 29.01.2021 року приблизно о 19 годині 05 хвилин вказані особи, під час керування електропоїздом Р9м 513, в складі якого було шість вагонів, рухались від платформи «Лівобережна», в напрямку станції «Дарниця», в темний час доби, із увімкненим яскравим світлом прожектора, на швидкості 69 км/год. Видимість вперед була приблизно 100 метрів. Опадів не було. Швидкість контролювали за допомогою приладу швидкостиміру. На під`їзді до платформи «Київська Русанівка», машиніст [PERSON] подав гучний сигнал, попереджаючи про наближення електропоїзда, крім цього піднявся із сидіння на ноги, щоб мати змогу особливо уважно стежити вперед. Проїжджаючи повз дану платформи, [PERSON] раптово та неочікувано виявив пішохода, який різко вийшов із-за платформи, яка знаходиться праворуч від ж/д колій, відносно напрямку його руху, висота якої йому обмежувала його оглядовості раніше. В момент виявлення пішохода, відстань від передньої частини електропоїзда складала приблизно 15-20 метрів, та в той момент пішохід вже ступав на праву колію, перетинаючи колії справа наліво відносно напрямку його руху. У безпосередній близькості поруч із пішоходом нікого не було. Розуміючи, що пішохід його не бачить, [PERSON] відразу застосував екстрене гальмування, при цьому продовжував подавати гучний сигнал. В момент наближення до пішохода, як йому здалося, останній в останній момент його побачив, і як здалося, зробив крок назад, але все ж таки, коли вони порівнялися з ним, то відбувся контакт передньої правої частини з пішоходом, від якого пішохода відкинуло на праве узбіччя. Після повної зупинки електропоїзда, помічник машиніста [PERSON] вийшов із кабіни та відразу направився до місця, де перебував пішохід, а [PERSON] відразу по радіозв`язку повідомив про дану подію черговому по станції «Київ-Дніпровський» та станції «Дарниця пост №2», черговому по ДЕПО та машиністу інструктору. Повернувшись до електропоїзду, помічник повідомив, що був вчинений наїзд на пішохода, а саме молодого хлопця, який напевно загинув. В подальшому на місце прибула СОГ, які за його участю проводили огляд місця події, та самого електропотягу, а також за допомогою приладу «Драгер» вимірювали наявність у організмі спиртів. Станом на 29 січня 2021 року електропоїзд ЕР-9М №513 перебував на балансі відокремленого підрозділу Служби міських залізничних перевезень КП «Київпастранс», відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України «Про передачу майна» Київській міській державній адміністрації від 12.03.2013 року №151/303 (а.с.117-119 т.1) Згідно акту огляду електропоїзду ЕР-9М №513 на станції Борщагівка-Технічна в добу 30.01.2021, складеного за участі інженера з безпеки руху та [PERSON] , машиніста-інструктора [PERSON] , машиністів [PERSON] та [PERSON] , при огляді електропоїзда ЕР-9М №513 прилади безпеки знаходяться в справному стані; гальмове обладнання в справному стані; сигнали великої та малої гучності в справному стані; світлова сигналізація та прожектор в справному стані; в районі правого буферного ліхтаря вагону 51301 присутні сколи фарби. (а.с.185 т.1 матеріалів крим. провадження №12021100000000064). Згідно протоколу оперативної наради при першому заступнику начальника Служби міських залізничних перевезень КП «Київпастранс» по розслідуванню нещасного випадку, що стався 29.01.2021 року при слідуванні поїзда №7425/26 на електропоїзді ЕР9м №513 під керуванням локомотивної бригади в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] , [INFO] , відбувся через порушення потерпілим вимог п.2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, наказ МТУ 19.02.98 №54, затверджений в МЮУ 24.03.1998 р. за №193/2633, а саме: пішоходам забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед потягом, що наближається, якщо до нього залишилось менше ніж 400 метрів. Локомотивна бригада діяла відповідно до вимог п.16.38 Правил тезнічної експлуатації залізниць України. (а.с.188 т.1 матеріалів крим. провадження №12021100000000064). За висновками, викладеними в Акті №1 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці (Дарницька дистанція колії), встановлено, що потерпілий порушив «Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України», п.2.2., 2.3, що призвело до даного випадку. Вини працівників залізниці не вбачається. (а.с.190 т.1 матеріалів крим. провадження №12021100000000064). Згідно висновку експерта №022-10-307-2021 від 01.03.2021 та висновку експертного дослідження №021-307-2021 від 01.03.2021, при дослідженні трупа [PERSON] виявлені: садна на обличчі справа, крововиливи в м`яких тканинах лівої половини грудної клітини по передній поверхні, на лівій бічній поверхні тазової області та на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, переломи 7-9 ребер ліворуч, крововиливи в середостінні, серці, брижі та легенях, розрив осердя та правого передсердя, крововилив в грудну порожнину (1500мл), розриви селезінки та печінки, крововилив в черевну порожнину (150мл), малокрів`я органів. До смерті [PERSON] призвела закрита травма органів грудної та черевної порожнин, яка призвела до масивної внутрішньої кровотечі та крововтрати. Дані ушкодження мають ознаки небезпеки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться у зв`язку з настанням смерті постраждалого. Розташування та морфологічні особливості зовнішніх та внутрішніх ушкоджень вказують на те, що вони виникли при дії тупих предметів, що мали необмеженою поверхню контакту, якими можуть бути поверхні вказаного у обставинах справи електропотягу, що рухався. В момент первинного контакту з електропотягом [PERSON] знаходився у вертикальному (або близькому до нього положенні), міг перебувати як в статичному положенні так і в русі, був повернутий до електропотягу лівою бічною поверхнею тіла. Час утворення ушкоджень відповідає вказаній у постанові даті - 29.01.2021 р. В крові трупа [PERSON] етиловий спирт та інші спирти не знайдені. (а.с.70-75 т.1 матеріалів крим. провадження №12021100000000064). Згідно висновку експерта № 071-15-2021 від 30.03.2021 при судово- медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу та взуття [PERSON] на куртці маються розходження швів, в ділянці нижньої частини пройоми лівого рукава та частини бокового шва і внутрішнього шва лівого рукава, а також пило-грязьові нашарування в ділянці нижньої частини правого борту та верхньої частини спинки. Останні мають динамічний характер; аналогічні нашарування та їх механізм утворення маються на задній поверхні джинсів в верхній третині; на наданих інших речах - блузі, футболці, трусах, шкарпетці, парі черевиків - пошкоджень та нашарувань не відмічається. На згаданих речах відсутні ознаки переїзду колісною базою рейкового транспорту. (а.с.88-97 т.1 матеріалів кримінального провадження №12021100000000064). Згідно висновку судових експертів №1561/1562/1563 від 30.06.2021: «1.Гальмівна система електропоїзда ЕР9м-513 №7425/26 перед настанням залізнично-транспортної пригоди - наїздом електропоїзда ЕР9м-513 на пішохода [PERSON] перебувала у технічно справному стані, який відповідав вимогам пункту 8.1, пункту 1.7 Додатку 2 Інструкції [2], пункту 11.1 Правил [1] у частині забезпечення гальмівного натискання, що гарантує зупинку за екстреного гальмування на відстані не більше встановленого гальмівного шляху для даного рухомого складу. 2. Члени локомотивної бригади електропоїзда ЕР9м-513 (поїзд №7425/26) до наїзду на пішохода [PERSON] , у момент наїзду та після наїзду повинні були керуватися вимогами пунктів 3.18.1, 3.19.1 Інструкції [3], пункту 10.1.21 Інструкції [2], пунктів 17.1 та 17.2 Регламенту [4], тексти яких наведені в Дослідженні. 3. Невідповідність у діях членів локомотивної бригади при веденні електропоїзда ЕР9м-513 (поїзд №7425/26), яким відбувся наїзд на пішохода [PERSON] , вимогам пункту 16.38 Правил [1] у частині необхідності стеження за вільністю колії, пункту 17.1 Регламенту [4] у частині подання сповіщального сигналу при виявленні людини на шляху слідування поїзда, пункту 1.1 Правил [1], пунктів 3.18.1 та 3.19.1 Інструкції [3] у частині забезпечення безпеки руху місця не мала. Невідповідність у діях машиніста [PERSON] при веденні електропоїзда ЕР9м-513 (поїзд №7425/26), яким відбувся наїзд на пішохода [PERSON] , вимогам 16.38 Правил [1] у частині недопустимості відволікання від керування електропоїздом, перевищення швидкості його руху, пункту 16.39 Правил [1] у частині утримання на шляху прямування гальм електропоїзда готовими до дії, вимогам пункту 17.2 Регламенту [4] у частині повідомлення черговій по станції про причину зупинки поїзда, пункту 10.1.21 Інструкції [2], пункту 17.1 Регламенту [4], пункту 16.39 Правил [1] у частині застосування екстреного гальмування для уникнення наїзду на людину негайно виконання такого гальмування місця не мала. 4. При знаходженні на залізничних коліях в місці пригоди, а саме на 24 км ПК 4 перегону Дарниця - Київ-Дніпровський, пішохід [PERSON] повинен був керуватися вимогами пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки Громадян [9], тексти яких наведено у Дослідженні. 5. Невідповідність між діями пішохода [PERSON] та вимогами нормативно-правових документів, що діють на залізничному транспорті України, при знаходженні на залізничних коліям мала місце. Дії пішохода [PERSON] не відповідали вимогами пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки Громадян [9], тексти яких наведено у Дослідженні. 6. Безпосередньою технічною причиною наїзду електропоїзда ЕР9м-513 на пішохода [PERSON] 29.01.2021 стало його потрапляння та перебування в габариті рухомого складу на момент слідування електропоїзда ЕР9м-513 по парній колії 24 км пк 4 перегону Дарниця - Київ-Дніпровський. 7. Послідовність проміжних технічних причин, що призвели до формування безпосередньої технічної причини наїзду електропоїздом ЕР9м-513 №7425/26 на [PERSON] при його знаходженні на залізничних коліях наведена у вигляді механізму залізнично-транспортної пригоди. Першою першопричиною, що призвела до наїзду електропоїзда ЕР9м-513 (поїзд №7425/26) на пішохода [PERSON] , стало слідування електропоїзда ЕР9м-513 (поїзд №7425/26) по 24 км перегону Дарниця - Київ-Дніпровський. Другою першопричиною залізнично-транспортної пригоди стала невідповідність фактичних дій пішохода [PERSON] вимогам пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки Громадян [9]. 7. Члени локомотивної бригади електропоїзда ЕР9м-513 з технічної точки зору не могли запобігти наїзду на пішохода [PERSON] . Запобігти залізнично-транспортній пригоді міг пішохід [PERSON] , виконавши вимогу пункту 2.3 Правил безпеки громадян [9] у частині перебування поза межами небезпечної зони при слідуванні електропоїзда ЕР9м-513 по парній колії 24 км пк 4 перегону Дарниця - Київ-Дніпровський. (а.с.11-23 т.2 матеріалів крим. провадження №12021100000000064). Представники сторін як під час проведення підготовчого провадження, так і під час розгляду справи по суті посилалися на обставини, зазначені у постанові слідчого від 31 серпня 2021 про закриття кримінального провадження, як на підставу заявлених вимог і заперечень. З цього суд дійшов висновку, що мотиви, якими керувався слідчий, приймаючи процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, як і саме процесуальне рішення, яким було завершено досудове розслідування, визнані сторонами як учасниками кримінального провадження. Так, постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП України у м.Києві підполковника поліції Остапенка О.Г. від 31 серпня 2021 року кримінальне провадження за ч.3 ст.276 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100000000064 від 29.01.2021, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.26-37 т.2 матеріалів крим. провадження №12021100000000064). Зі змісту вказаної постанови слідує, що 29 січня 2021 року приблизно о 19 годині 05 хвилин на 3\\Д перегоні «Дніпровський-Дарниця», в районі платформи «Русанівка», де електропоїздом Р9м513, під керуванням машиніста [PERSON] , вчинено наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Аналізуючи матеріали кримінального провадження зібраних даних, висновків експертиз, показів свідків слідство прийшло до висновку, що причиною виникнення залізно-транспортної пригоди являються необачні дії пішохода [PERSON] , а саме порушення вимог чинного законодавства: Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 р. №411 (зі змінами, внесеними згідно з наказами Мінтрансу №226 від 08.06.98 р., №386 від 23.07.99 р. №179 від 19.03.2002 р, № 962 від 10.12.2003 р.); Інструкція локомотивній бригаді, затверджена наказом Укрзалізниці 22 листопада 2004 року ЦТ-0106; Інструкція з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України №ЦТ-ЦВ- ЦЛ-0015, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28 жовтня 1997 р.; «Регламент действий локомотивных бригад в аварийных и нестандартных ситуациях при работе на сопредельных участках других железнодорожных администраций», затверджений на 50 засіданні Ради залізничного транспорту 22.05.2009; Положення про систему управління безпекою руху поїздів у Державній адміністрації залізничного транспорту України, затверджене наказом Міністерства інфраструктури України від 01.04.2011 №27; Правила поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1995 №903; Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджені Наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998 №54. Порушення вказаних вимог, інструкцій, правил, положень, та необережні дії з боку [PERSON] являються причиною виникнення даної залізно-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді смертельного травмування останнього, тому в даному кримінальному провадженні ознак кримінального правопорушення, що підпадають під відповідальність, передбачену ст. 276 КК України слідство не вбачає. Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Дана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. (ч.2 ст.16 ЦК України) Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, а тому потребують захисту. Судочинство у цивільних судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У цій справі предметом розгляду є вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, який загинув у ДТП, пред`явлені на підставі статей 1167, 1187 ЦК України до власника транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), від якого загинув син, як пішохід. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України) Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто частина перша статті 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці джерела підвищеної небезпеки. Припис частини другої статті 1188 ЦК України підлягає застосуванню за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). У пункті 55.1 постанови від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що за змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовується не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі). «Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди. Суди попередніх інстанцій не врахували, що солідарна відповідальність володільців транспортних засобів може виникнути лише за умов, коли поведінка кожного із них була неправомірною, зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі. Якщо буде встановлено, що поведінка відповідача не була протиправною, то відсутні підстави вважати, що він спільно завдав позивачу шкоду. Підстава для його солідарної відповідальності з іншим учасником ДТП і власником транспортного засобу перед потерпілою особою незалежно від їхньої вини, буде відсутня.» (правова позиція постанови Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі № 710/195/21 (провадження № 61-10905ск22)). Вирішуючи даний спір, суд виключає можливість застосування до даних правовідносин положення частини другої статті 1188 ЦК України, а саме: покладання обов`язку на обох відповідачів відшкодувати шкоду незалежно від їх вини, оскільки позивачами не доведено та наявними в матеріалах справи доказами спростовується той факт, що відповідачі Акціонерне товариство «Українська залізниця» та Комунальне підприємство «Київпастранс» спільно завдали шкоди пішоходу Пассалакві Діметріо, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням електропоїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем електропоїзду Р9м513 є саме відповідач КП «Київпастранс», то саме КП «Київпастранс» зобов`язано відшкодовувати шкоду, завдану транспортними засобами, якими воно володіє. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, оскільки електропоїздом керував машиніст [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс», тому обов`язок відшкодувати шкоду, завдану працівником КП «Київпастранс» під час виконання ним своїх трудових обов`язків, покладається саме на КП «Київпастранс». Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). На підставі наданих учасниками справи доказів по справі, судом при їх дослідженні не встановлено факту свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті, так само як і не встановлено обставин його смерті внаслідок непереборної сили. Крім того, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, щодо заподіяння потерпілому [PERSON] шкоди внаслідок непереборної сили та не наведено достатньо переконливих даних, які б свідчили, що останній бажав чи свідомо допускав настання транспортної події зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в діях [PERSON] не вбачається. Таким чином, оскільки внаслідок вказаної транспортної події син позивачів загинув на місці через наїзд електропоїздом № Р9м513, який є джерелом підвищеної небезпеки, та належить Комунальному підприємству «Київпастранс», то саме даний відповідач, незалежно від наявності його вини, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, батькам загиблого, оскільки позивачі, як батьки загиблого, в розумінні ч.2 ст. 1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 9 вказаної постанови розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22). Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, спричинення якої пов`язане із загибеллю єдиної спільної дитини, через що вони зазнали сильних душевних та моральних страждань, які полягають у порушенні нормальної життєдіяльності, оскільки вони щодня відчувають біль від втрати єдиного сина, згадуючи щасливе усміхнене обличчя молодого, енергійного хлопця, який так любив своє життя. Верховний Суд у постановах від 07.06.2023 у справі № 375/306/21, від 07.07.2021 у справі № 420/370/19, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 11.02.2022 у справі №947/22756/19, від 22.06.2022 у справі № 757/15585/20 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19). Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 по справі №472/5/22 зробив висновок, що стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Зазначений підхід також узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах законне вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, за змістом ч.1-3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями). Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З огляду на вищевикладене, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи встановлені судом обставини того, що кримінальне провадження, відомості за яким 29 січня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100000000064, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, та син позивачів загинув у зв`язку з його необачністю, порушенням вимог чинного законодавства у сфері безпеки руху на залізничному транспорті, що є підставою для часткового задоволення позову, а тому суд доходить до висновку про стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь кожного позивача моральної шкоди саме в розмірі по 200000,00 гривень без стягнення податків та обов`язкових платежів, що узгоджується з практикою Верховного Суду (постанова № 599/645/21 від 21 червня 2022 року). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь держави судовий збір у сумі 4000,00 гривень, пропорційно до розміру задоволених вимог, оскільки позивачі звільнені від сплати цих сум. На підставі викладеного,

Outcome: partial