Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Адвокат Кисельова М.І., діючи в інтересах позивачки [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання застави припиненою, припинення обтяження та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначає, що 13 січня 1999 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тимощук З.І. та зареєстрований у реєстрі за № 25. Вказує, що за умовами п.1.1 вищевказаного договору застави заставодавець [PERSON] передала заставодержателю [PERSON] під заставу житловий будинок під [ADDRESS] , житловою площею 56,5 кв.м., загальною площею 85,5 кв.м., разом з надвірними будовами в якості забезпечення погашення заборгованості згідно договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 28.11.1998 року. Згідно п.2.1 договору застави зобов`язання, що забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо погашено кредит в сумі 28 000 грн. та сплачено витрати, пов`язані з виконанням зобов`язання. Положеннями п.2.2 договору застави було визначено, що заставодержатель [PERSON] одержує право стягнення боргу за рахунок предмета застави у випадку, якщо кредит, що забезпечений заставою, не буде погашено у строк до 29 квітня 1999 року. Згідно п.4.2 договору застави договір припиняє дію у випадку виконання умов договору. Зазначає, що оскільки позивачкою [PERSON] не було виконано умов договору застави щодо погашення кредиту у строк до 29 квітня 1999 року за відповідачем [PERSON] 29.01.2003 року було зареєстровано право власності на предмет договору застави - житловий будинок під [ADDRESS] , житловою площею 56,5 кв.м., загальною площею 85,5 кв. м., разом з надвірними будівлями на підставі свідоцтва, виданого Острозькою районною державною нотаріальною конторою 25.10.2002 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1824. Вказує, що в подальшому відповідач [PERSON] згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, посвідченого 18.06.2003 року Острозькою державною нотаріальною конторою за № 775, відчужив вищевказаний житловий будинок на користь [PERSON] , реєстрацію права власності за яким було проведено 14.07.2003 року. Тобто, відповідач відчужив (продав) вищевказаний житловий будинок та отримав за нього грошові кошти у розмірі, визначеному у договорі купівлі-продажу від 18.06.2003 року. Зазначає, що зобов`язання позивачки [PERSON] перед відповідачем [PERSON] було припинено у зв`язку з його повним виконанням. Разом з\~тим,\~з інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~суб`єкта №\~343557499,\~з параметрами\~запиту -\~« [PERSON] »,\~вбачається,\~що в\~Єдиному реєстрі\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна містяться\~відомості про\~обтяження відносно\~позивачки,\~а саме\~-\~арешт,\~накладений на\~вищевказаний житловий\~будинок,\~незважаючи на\~повне виконання\~останньою відповідних\~зобов`язань,\~що у\~свою чергу\~порушує права\~та інтереси\~позивачки. Посилається на те, що позивачка не є боржником перед відповідачем у розумінні чинного законодавства, та відповідач всупереч вимог чинного законодавства України не звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення застави протягом 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим заставою, що й спонукало позивачку звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Враховуючи наведене, просить визнати припиненою заставу за договором застави від 13 січня 1999 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі за № 25. Крім того, просить припинити обтяження нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору застави від 13 січня 1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №25. А також, просить виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи: - за реєстраційним номером обтяження № 7820625, зареєстровано - 29.08.2008 р. за №7820625 приватним нотаріусом Тишкун Ж.Я., підстава обтяження - договір застави, 25, 13.01.1999, ПН [PERSON] , об`єкт обтяження - невизначене майно, не вказано, власник - [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; - за реєстраційним номером обтяження № 7832774, тип обтяження - арешт (архівний запис), зареєстровано 01.09.2008 р. за № 7832774, приватним нотаріусом Тишкун Ж.Я., підстава обтяження - повідомлення, б/н, 06.06.2001 р., Острозький відділ державної виконавчої служби, об`єкт обтяження - житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , власник - [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Ухвалою суду від 11.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивачки\~у судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримала\~в повному\~обсязі з\~підстав та\~доводів,\~викладених у\~позовній заяві\~та просила\~суд їх\~задовольнити. Зазначила, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна актуальна інформація (відомості) про обтяження відносно позивачки - арешт, накладений на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , незважаючи на виконання останньою боргових зобов`язань перед відповідачем, що у свою чергу порушує її законні права та інтереси, оскільки позивачка на даний час не має будь-яких боргових зобов`язань перед відповідачем. Враховуючи наведене, просить суд відновити порушене право позивачки та визнати припиненою заставу за договором застави від 13 січня 1999 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 25, а також припинити обтяження нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору застави від 13 січня 1999 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 25, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідні записи відносно [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти позову та вважає, що позовні вимоги заявлено до нього безпідставно. В наданих суду поясненнях підтвердив обставини укладення 13 січня 1999 року договору застави між ним та позивачкою [PERSON] , за умовами якого остання передала йому під заставу житловий будинок по [ADDRESS] , разом з надвірними будівлями в якості забезпечення виконання грошового зобов`язання з погашення заборгованості згідно договору, укладеного 28.11.1998 року між ним і [PERSON] . Вказав, що умовами договору застави було визначено, що він як заставодержатель одержує право стягнення боргу за рахунок предмета застави у випадку, якщо кредит в сумі 28 000 грн., що забезпечений заставою, не буде погашено у строк до 29 квітня 1999 року. Оскільки [PERSON] не було вчасно виконано перед ним боргового зобов`язання з повернення грошових коштів, а тому відповідно до умов договору застави в рахунок погашення боргу 29.01.2003 року він на своє ім`я зареєстрував право власності на предмет договору застави - житловий будинок за адресою : [ADDRESS] , разом з надвірними будівлями. Вважає, що він набув право власності на вказане будинковолодіння на законних підставах. Будь-яких підстав в обґрунтування заперечень щодо припинення обтяження нерухомого майна предмету договору застави - житлового будинку під [ADDRESS] та необхідності його збереження не навів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13 січня 1999 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тимощук З.І. та зареєстрований у реєстрі за № 25. Згідно п.1.1 вищевказаного договору застави заставодавець [PERSON] передала заставодержателю [PERSON] під заставу житловий будинок по [ADDRESS] , житловою площею 56,5 кв.м., загальною площею 85,5 кв.м., разом з надвірними будівлями в якості забезпечення погашення заборгованості згідно договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 28.11.1998 року. Згідно п.2.1 договору застави зобов`язання, що забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо погашено кредит в сумі 28 000 грн. та сплачено витрати, пов`язані з виконанням зобов`язання. Відповідно до п.2.2 договору застави заставодержатель [PERSON] одержує право стягнення боргу за рахунок предмета застави у випадку, якщо кредит, що забезпечений заставою, не буде погашено у строк до 29 квітня 1999 року. Згідно п.4.2 договору застави договір припиняє дію у випадку виконання умов договору. Позивачка [PERSON] вчасно до 29 квітня 1999 року не виконала боргового зобов`язання з повернення грошових коштів відповідачу, у зв`язку з чим на підставі акту про передачу не проданого з прилюдних торгів майна, затвердженого начальником відділу ДВС Острозького РУЮ 25.10.2002 року, державним нотаріусом Острозької державної нотаріальної контори Рівненської області 25.10.2002 року було видано свідоцтво, відповідно до якого посвідчено право власності відповідача [PERSON] на вищевказаний житловий будинок в [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] 25.04.2003 року право власності на вищевказане нерухоме майно, яке було предметом договору застави - житловий будинок під [ADDRESS] , житловою площею 56,5 кв.м., загальною площею 85,5 кв.м., разом з надвірними будівлями, на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності, виданого Острозькою районною державною нотаріальною конторою Рівненської області від 25.10.2002 року, було зареєстровано за [PERSON] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.04.2003 року. В подальшому, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 18.06.2003 року Острозькою державною нотаріальною конторою, [PERSON] продав вищевказаний житловий будинок для [PERSON] , право власності на який було зареєстровано за останнім, що підтверджується повідомленням КП «Рівненське ОБТІ» від 30.09.2024 року, копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.06.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2003 року. Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 343557499 від 21.08.2023 року вбачається, що у розділі відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація (відомості) про обтяження відносно [PERSON] заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження № 7820625, зареєстровано - 29.08.2008 року за № 7820625 приватним нотаріусом Тишкун Ж.Я., підстава обтяження - договір застави, № 25 від 13.01.1999 року, ПН [PERSON] , об`єкт обтяження - невизначене майно, не вказано, власник - [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Окрі того, за реєстраційним номером обтяження №7832774, тип обтяження - арешт (архівний запис), зареєстровано - 01.09.2008 року за № 7832774, приватним нотаріусом Тишкун Ж.Я., підстава обтяження - повідомлення Острозького відділу державної виконавчої служби №б\\н від 06.06.2001 року, об`єкт обтяження - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Згідно повідомлення Острозького відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області від 24.08.2023 року встановлено, що станом на 24.08.2023 року виконавчі провадження з виконання виконавчих документів, у яких боржником є [PERSON] , на виконанні у відділі не перебувають. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до положень ч.1 ст.546, ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Судом встановлено, що у власності [PERSON] перебувало нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , та на підставі Договору застави від 13.01.1999 року вона внесла таке майно в якості застави [PERSON] , в забезпечення виконання своїх зобов`язань з погашення кредитних коштів в розмірі 28 000 грн. Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (стаття 1 Закону України «Про заставу»). Відповідно до ст.15 Закону України «Про заставу» (в редакції, чинній на час укладення договору застави) застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та у порядку, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами першою, сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Аналіз статей 546, 572, 576, 577 ЦК України, статей 1, 4 Закону України «Про заставу» дає підстави для висновку, що суть застави полягає в тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 921/5/18). Також, статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.28 Закону України «Про заставу» (в редакції, чинній на час укладення договору застави) право застави припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. З досліджених судом доказів вбачається, що 13.01.1999 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Тимощук З.І., та зареєстрований у реєстрі за № 25. В зв`язку з невиконанням заставодавцем [PERSON] умов договору застави щодо погашення кредиту у строк до 29.04.1999 року за відповідачем заставодержателем [PERSON] 29.01.2003 року було зареєстровано право власності на предмет договору застави - житловий будинок під [ADDRESS] , з надвірними будівлями на підставі свідоцтва, виданого Острозькою районною державною нотаріальною конторою 25.10.2002 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1824. Зазначені обставини також підтвердив відповідач [PERSON] , надавши суду відповідні пояснення. Виконавчі провадження щодо зазначених правовідносин відсутні. Докази на спростування зазначених обставин в матеріалах справи відсутні. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 та 4 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав, крім інших, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Відповідно до п.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Згідно з п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрацію обтяжень проводиться, серед іншого, на підставі судового рішення щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Згідно п.п.5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, та яка діяла до 22.02.2012 року, нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за заявою: банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує, тому саме новий власник нерухомого майна зобов`язаний був вжити заходів для зняття заборони відчуження цього майна. Причини за якими відповідач не направив відповідне повідомлення до нотаріуса не відомі. Частиною 4 ст.31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. Таким чином, правовою підставою для реєстрації в Державному реєстрі нерухомого майна обтяження на нерухоме майно позивачки є заборона на відчуження нерухомого майна, яка накладена нотаріусом. Дане обтяження вважаться чинним до здійснення нотаріусом дій по зняттю заборони у визначеному законодавством порядку та здійснення нотаріусом, як спеціальним суб`єктом, реєстрації припинення такого обтяження. Разом з тим нотаріус не має можливості здійснити дії по зняттю заборони за відсутністю належного повідомлення про відсутність обтяження. Існуюча заборона на відчуження та зареєстроване обтяження порушують права та інтереси власника майна, тому порушені права підлягають захисту шляхом зняття заборони на нерухоме майно. Водночас така заборона може бути припинена на підставі судового рішення про припинення обтяження речового права на нерухоме майно, що передбачено п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Вимога про зняття заборони на відчуження нерухомого майна може розглядатись як вимога про припинення дії, яка порушує право, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 16 ЦК України є одним зі способів захисту цивільних прав. Одночасно з вимогою про припинення обтяження позивачка звернулася до суду з вимогою про визнання застави за договором застави від 13.01.1999 року припиненою, та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. У відповідності до положень ст.ст.525, 526 ЦК України договірні зобов`язання мають виконуватися належним чином, а одностороння відмова від зобов`язань не допускається. Положеннями ст.530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів ст.12, ч.1, 5-7 ст.81, ч.1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, з огляду на наведені законодавчі приписи, застава має похідний характер від основного зобов`язання та за змістом правила, викладеного в ч.14 ст.593 ЦК України, відбувається припинення права застави у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Отже, застава є припиненою, проте заборона, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не була знята. У відповідності до ч.2 ст.593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Також згідно з п.24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» відомості про припинення обтяження реєструються на підставі судового рішення або заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. На підставі судового рішення або заяви щодо припинення обтяження виключенню підлягає запис стосовно всього рухомого майна, що є предметом обтяження. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору відповідну заяву для припинення обтяження та виключення його з Реєстру, крім випадку, коли державну реєстрацію припинення обтяження на підставі судового рішення вже проведено. Відомості про припинення обтяження на підставі судового рішення можуть бути зареєстровані також за заявою боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, або самостійно реєстратором у зв`язку з отриманням судового рішення в своєму електронному кабінеті в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. При цьому, відповідний запис щодо припинення застави вноситься, зокрема на підставі рішення суду про припинення обтяження. Окрім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №711/4556/16-ц вбачається, що оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мають ухвалити рішення яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до частин 1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Отже, припинення зобов`язання обумовлюється дією правоприпиняючих юридичних фактів. Юридичні факти, що зумовлюють припинення зобов`язання, отримали назву підстав припинення. Припинення зобов`язання - це припинення правового зв`язку його суб`єктів, у яких припиняються суб`єктивні права і обов`язки, що складають зміст зобов`язальних правовідносин (постанова Верховного Суду від 24 січня 2023 року в справі № 161/13862/19). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, представник позивачка у прохальній частині позовної заяви просить, зокрема, визнати заставу припиненою, при цьому, в обґрунтування таких вимог, як на фактичні підстави для задоволення позову зазначає, що зобов`язання за основним договором припинилися. Оцінюючи правомірність та ефективність обрано способу захисту, суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості, а змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову вбачається, що представник позивачкт, звертаючись до суду, обґрунтовувала свої вимоги припиненням саме застави за договором застави, як правовідношення, тобто похідного зобов`язання. Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання застави припиненою, а також вимога про припинення обтяження заставою, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. Тому у даному випадку належним способом захисту прав застоводавця є саме припинення обтяження заставою нерухомого майна, а не визнання припинення застави, як про це просить представник позивачки. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що зобов`язання за основним договором є припиненими у зв`язку із набуттям заставодержателем права власності на предмет застави, є припиненою й застава, а відтак правомірним та ефективним способом відновлення порушених прав є саме припинення обтяження заставою нерухомого майна та виключення запису про об`єкт обтяження. В свою чергу, заявлена вимога про визнання застави припиненню, з огляду на вищенаведене не є ефективним способом захисту порушеного права позивачки та її задоволення не призведе до його відновлення. Суд вважає, що з огляду на час, який минув з моменту виникнення зобов`язання, відсутність жодних доказів обґрунтованості продовження дії даного обтяження зі сторони відповідача, існування обтяження на майно не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність. Враховуючи, що обтяженим може бути лише майно боржника, що обтяження застосовується лише при наявності для того законних підстав, і таких підстав по відношенню до позивачки суду не надано, відомостей про існування таких підстав у осіб, яким належить дане майно відсутні, а тому суд вважає, що при таких обставинах права позивачки порушені і підлягають судовому захисту. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. З огляду на наведене, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлені позивачкою вимоги про припинення обтяження заставою нерухомого майна, що виникло на підставі договору застави № 25 від 13.01.1999 та виключення з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в свою чергу вимоги про визнання застави припиненою задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial