Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У травні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Оболонь інвест плюс» Білоцерковець Ю.С. (ордер а.с.10) через систему «Електронний суду» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору дарування, скасування запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, визнання права власності, в якому просив: - визнати недійним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., зареєстрований в реєстрі № 1611; - визнати протиправним та скасувати запис щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, а саме запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 07 травня 2012 року, підстава виникнення права власності: договір дарування від 27 квітня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М, зареєстрований в реєстрі за № 1611; - визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 34188852 за відповідачкою [PERSON] та відновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на вказану квартиру. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 23 листопада 2006 року між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 743-Ф, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 346 000,00 доларів США на строк до 21 листопада 2011 року. В забезпечення зобов`язання за вказаним договором укладено між позичальником та банком іпотечний договір № 743-Ф/ІП-1 від 23 листопада 2006 року. Предметом іпотеки є майнові права інвестора на одержання у приватну власність після завершення будівництва кв. [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх боргових зобов`язань, за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2012 року у справі № 2601/7178/12, задоволено позов ПАТ «Сведбанк» та стягнуто на користь банку з [PERSON] заборгованість за кредитним договором з урахуванням судових витрат у розмірі у розмірі 3 206 623,55 грн. На виконання рішення суду 15 серпня 2012 року видано виконавчий лист № 2-2469/12, виконавче провадження № [NUMBER] перебуває на виконанні у приватного виконавця Кісєльової В.В. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2013 року у справі № 2601/7178/12 заміно стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи». 14 квітня 2023 року між «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір факторингу та договір передачі (відступлення) прав за іпотечним договором, у результаті чого ТОВ «ФК «Морган Кепітал» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 23 листопада 2006 року № 743-Ф та іпотечним договорам від 23 листопада 2006 року № 743-Ф/ІП-1. 02 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» змінило назву на ТОВ «Фінансова компанія «Оболонь інвест плюс». Поряд з цим, 28 грудня 2023 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду міста Києва до ТОВ «Оболонь інвест плюс» з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та скасування запису про іпотеку (справа № 757/59377/23-ц). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] . Право власності на означену квартиру набула на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 жовтня 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за №3617. Вказала, що під час проведення нотаріальної дії - 21 грудня 2023 року їй стало відомо, що спірна квартира обтяжена іпотекою, а саме записом про іпотеку №49947696, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67221650 від 14 квітня 2023 року, Іпотекодавець: [PERSON] , Іпотекодержатель: ТОВ «ФК «Морган Кепітал». Таким чином, на думку позивача, поза розумним сумнівом вбачається недобросовісна поведінка боржника - [PERSON] , яка скориставшись тією обставиною, що адреса майнових прав на недобудову, яка обтяжувалась іпотекою була відмінна від адреси введеного в експлуатацію будинку, на підставі свідоцтва про право власності від 01 серпня 2007 року зареєструвала за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , (яка в силу описаних обставин не була обтяжена іпотекою) та в подальшому відчужила її [PERSON] , яка на теперішній час в судовому порядку вимагає скасування обтяження іпотекою нерухомого майна, яке забезпечувало виконання зобов`язань за кредитним договором № 743-Ф/ІП-1 Вказується, що за виконавчим провадженням № [NUMBER] стягувачем є ТОВ «ФК «Оболонь інвест плюс». Позивачу 01 травня 2024 року з інформаційної довідки з ДРРП стало відомо, що [PERSON] з 23 червня 1995 року по 27 квітня 2012 року володіла квартирою [ADDRESS] , яку 27 квітня 2012 року подарувала своїй дочці [PERSON] . Факт спорідненості [PERSON] підтвердила власноруч, вказавши у графі «діти» - [PERSON] . Даний правочин вчинено [PERSON] з метою уникнення виконання рішення суду та завдання шкоди кредитору, оскільки після звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості [PERSON] відчужила квартиру. Договір дарування належного їй нерухомого майна має ознаки фіктивного договору (фраудаторності) з метою позбавити кредитора можливості звернути стягнення на її майно у разі задоволення позову. Позивач вважає, що договір дарування є недійсним, що стало підставою для звернення до суду. У позові вказується попередній орієнтований розрахунок судових витрат. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху (т.1 а.с.116-119). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року відкрито у праві провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.124-126). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року за заявою представника позивача забезпечено позов шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації вчиняти державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна - квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.127-129). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення засідань в режимі відеоконференції (т.1 а.с. 223,224). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представників відповідачів про зустрічне забезпечення за позовом (т.1 а.с.230-232). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті (т.2 а.с.24-43). Представником відповідачів адвокатом Сорокопуд О.П. (ордер від 10 червня 2024 року, свідоцтво, т.1 а.с.144,145, 153) подано відзив на позовну заяву з додатками (т1 а.с.146-215). У відзиві вказується, що на момент розгляду справи №2601/7178/12 Голосіївським районним судом міста Києва та укладання спірного договору дарування від 27 квітня 2012 року, відповідачка [PERSON] володіла ще іншою квартирою - кв. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 01 серпня 2007 року, виданого Головним управлінням житлового управління забезпечення КМДА, на яку і могло здійснюватися стягнення заборгованості за рішенням судом. Дану квартиру було відчужено 30 жовтня 2012 року [PERSON] , на момент продажу цієї квартири не існувало жодних заборон на її відчуження. Вказується, що відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста від 11 жовтня 2013 року у справі №2601/7178/12 було замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні Ініціативи». Відповідно до відкритих даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, ТОВ «Кредитні Ініціативи» 04 листопада 2014 року подало документи на примусове стягнення боргу, отже було достатньо часу дізнатися про оспорюваний позивачем договір дарування кв. [ADDRESS] . Крім того, на час укладання договору дарування, судове рішення щодо стягнення кредитної заборгованості не набрало законної сили. Крім того, на даний час позивач законно володіє іпотечним договором на кв. [ADDRESS] , вартість якої вистачить точно погасити всю суму заборгованості. Повідомляє, що відповідач [PERSON] виходить на зв`язок із позивачем та намагалась неодноразово вирішити питання щодо заборгованості, але позивач кожен раз хоче отримати кошти, не підписуючи жодного документа щодо їх отримання. Пояснює, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем нерухомого майна, на момент укладання договору дарування у відповідача [PERSON] було інше майно в іпотеці, на яке можна було здійснити стягнення, тобто відповідач [PERSON] здійснив відчуження не єдиного свого майна. Вказується, що 17 травня 2024 року приватним виконавцем Кісельовою В.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: земельної ділянки в [ADDRESS] , та 11/20 частин будинку [ADDRESS] , що є майном [PERSON] , що у свою чергу підтверджує, що уклавши спірний договір дарування, відповідачі діяли добросовісно. Маючи інше майно, [PERSON] не приймала заходів на його відчуження з метою уникнення погашення заборгованості. У зв`язку з викладеним, представник вважає, що відсутні підстави для визнання спірного договору дарування недійним та просить відмовити у задоволенні позову. Представниками сторін подано заяви про розгляд справи без їх участі (т.2 а.с.57, 58). Оскільки, учасники справи не з`явились в судове засідання, фіксування судового процесу не підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 листопада 2006 року між ЗАТ «Тас-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 743-Ф, згідно якого [PERSON] надано кредит у розмірі 346 000,00 доларів США на строк до 21 листопада 2011 року зі сплатою 15% річних за весь строк фактичного користування кредитом (т. 1 а.с. 14-19). Відповідно до іпотечного договору № 743-Ф/ІП-1, укладеного 23 листопада 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Тас-Інвестбанк», на забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором від 23 листопада 2006 року № 743-Ф, [PERSON] , як іпотекодавець, передала в іпотеку майнові права іпотекодавця на нерухомість, якою є незавершене будівництво, а саме: майнові права інвестора на одержання у приватну власність квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.33-38). Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (час формування довідки - 05 травня 2024 року), за рішенням приватного нотаріуса Чернелюха Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 67221650 від 14 квітня 2023 року, здійснено державну реєстрацію іпотеки за записом 49947696, предметом якої є майнові права інвестора на одержання у приватну власність квартири після завершення будівництва 3-кімнатної квартири загальною площею 115,55 кв.м на 4-му поверсі блоку «Д»; строк виконання основного зобов`язання - 21 листопада 2014 року, розмір зобов`язання - 346 000,00 доларів США; іпотекодавець - [PERSON] , іпотекодержатель - ТОВ «ФК «Морган Капітал» (т.1 а.с.39-43). 30 жовтня 2012 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3617, [PERSON] набула у власність кв. [ADDRESS] у [PERSON] , якому квартира належала на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. 07 травня 2012 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1665 (т. 1 а.с. 77-78). Наразі у провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 757/59377/23-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Оболонь інвест плюс» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні кв. [ADDRESS] шляхом визнання протиправним та скасування запису про іпотеку № 49947696, внесеного 19 грудня 2006 року на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором № 2187 від 04 грудня 2012 року, а також визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 67221650 від 14 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 64-71). Судом також встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2012 року відкрито провадження у цивільній справі № 2601/7178/12 за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 54-55). Як вбачається з дослідженого у форматі повного доступу з Єдиного державного реєстру судових рішень, заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2012 року у справі № 2601/7178/12 за позовом ПАТ «Сведбанк» стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 743-Ф від 23 листопада 2006 року з врахуванням суми судових витрат у розмірі 3 206 623,55 грн (т.1 а.с.56-58). У відповідності до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини було встановлені. Судом також досліджено постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року (справа 755/3510/21) у форматі повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, у якій було встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2013 року у справі № 752/13968/13-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року, справа № 2601/7178/12, задоволено частково заяву ТОВ «ФК «Морган Кепітал», замінено стягувача у виконавчому провадженні № [NUMBER] з ТОВ «Кредитні ініціативи» на ТОВ «ФК «Морган Кепітал» щодо боржника [PERSON] . При розгляді даної справи в судовому засіданні боржник Л.І. не заперечувала проти заміни стягувача, вказуючи, що вчиняє дії, спрямовані на погашення заборгованості. Постановляючи дану ухвалу, судом було встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 11 жовтня 2013 року справа № 2601/7178/12 у виконавчому провадженні № [NUMBER] про стягнення заборгованості за виконавчим листом № 2-2469/12 від 15 серпня 2012 року з [PERSON] змінено стягувача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи», з посиланням на укладання 14 квітня 2023 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» договору факторингу та договору передачі (відступлення) прав за іпотечними договорами, відповідно до якого останнє отримала право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № 743-Ф та іпотечним договором від 21 листопада 2006 року № 743-Ф/ІП-1, які укладались між [PERSON] та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (т.1 а.с.48-51). За матеріалами справи, загальними зборами учасників ТОВ «ФК «Морган Кепітал» протокол № 156 від 02 серпня 2023 року прийнято нотаріально завірене рішення про зміну назви ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на - ТОВ «ФК «Оболонь інвест плюс» (т.1 а.с.26, 27). За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи № 40008320 зареєстровано ТОВ «Оболонь інвест плюс» (т. 1 а.с. 13). Отже, за матеріалами справи позивач ТОВ «Оболонь інвест плюс» внаслідок заміни сторін у виконавчому провадженні набуло права вимоги до відповідача [PERSON] щодо виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2012 року у цивільній справі № 2601/7178/12 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 23 листопада 2006 року № 743-Ф. Підставу звернення до суду з цим позовом для захисту прав позивач обґрунтовує тим, що 01 травня 2024 року ТОВ «Оболонь інвест плюс» з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 3766896315 стало відомо, що відповідач [PERSON] у період часу з 23 червня 1995 року по 27 квітня 2012 року була власником кв. [ADDRESS] , та 27 квітня 2012 року подарувала дану квартиру своїй дочці - відповідачу [PERSON] . Так, відповідно до інформаційної довідки № 3766896315 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 01 травня 2024 року, спірна кв. [ADDRESS] є власністю [PERSON] на підставі договору дарування № 1611 від 27 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. (т.1 а.с.28-30). Вказана обставина також підтверджується копією договору дарування квартири від 27 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1618, відповідно до якого [PERSON] відчужила квартиру своїй дочці [PERSON] (т.2 а.с.52-56). Положеннями ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2статті 11ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд у постанові від 24 липня 2019 року № 405/1820/17 наголошує, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. За матеріалами справи з метою примусового виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2012 року у цивільній справі № 2601/7178/12 за заявами стягувачів було відкрито декілька виконавчих проваджень. Зокрема, постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року (справа № 755/3510/21), дослідженою у форматі повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено: - « …. на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві з 13 вересня 2012 року по 24 жовтня 2014 року перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-2469/12 від 15 серпня 2012 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованості за договором кредиту з урахуванням суми судових витрат у розмірі 3 206 623,55 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2013 року у справі № 752/13968/13-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме, ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Кредитні ініціативи». 24 жовтня 2014 року державний виконавець,

Outcome: dismissed