Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що з початку 2022 року він із дитиною проживає разом. Мати після лютого 2022 року, у зв`язку із ситуацією у країні виїхала та мешкає окремо в Італії, де має зареєстроване місце проживання, здійснює підприємницьку діяльність, має офіційне працевлаштування. Батько з сином продовжують мешкати разом та дитина продовжує навчання у Харкові. Організацією навчального процесу та забезпеченням усього необхідного займається батько. Мати з моменту припинення спільного проживання з батьком та дитиною зовсім ухиляється від виконання батьківських обов`язків, житям сина не цікавиться та участі в його вихованні не приймає. Ухвалою суду від 05.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та залучено [PERSON] , [INFO] в якості третьої особи. Ухвалою суду від 26.06.2024 замінено третю особу - Службу у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою суду від 26.06.2024 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом адвоката Пасмурової І.О. про участь у режимі відеоконференції. 02.09.2024 відповідачем за первісним позовом подано зустрічну позовну заяву, в якій просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначила, що в них з колишнім чоловіком (позивачем за первісним позовом) були домовленості щодо місця проживання дитини. Проте, на сьогоднішнім день вважає, що син має мешкати з нею в більш безпечних умовах, але син заперечує та не надає згоди щодо переїзду. З цього приводу постійно виникають суперечки, на теперішній час син та колишній чоловік з нею не спілкуються та заперечують будь-який переїзд, штучно створюють умови для її віддалення від сина. Ухвалою суду від 05.09.2024 зустрічну позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 26.09.2024 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та справу призначено до розгляу за правилами загального позовного провадження. 16.07.2024 та 21.10.2024 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано письмові пояснення щодо позову. 21.10.2024 позивачем за первісним позовом подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Ухвалою суду від 21.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено вищевказану справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пасмурова І.О. підтримала позовні вимоги первісного позову в повному обсязі та просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після лютого 2022 року він виїхав за межі країни разом з матір`ю [PERSON] , два місяці жив та навчався в Італії, однак згодом виявив бажання повернутись до України та мешкати разом з батьком. Зазначив, що коли знаходився в Італії, почував себе некомфортно, з огляду на те, що не мав там друзів та не знав мови. З моменту повернення в Україну і до теперішнього часу він мешкає разом з батьком [PERSON] , забезпечений усім необхідним, він відвідує школу офлайн, а також спортивні секції, шкільні заняття та ін. Просив визначити його місце проживання разом з батьком. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час судового засідання повідомлена своєчасно і належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений своєчасно і належним чином, подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності [PERSON] , [PERSON] , третьої особи - Департаменту служб у справах дітей, повідомлених про місце, дату і час слухання справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи - [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 09.01.2009 року, батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із копії судового наказу від 23.05.2024 року по справі 641/3265/24 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.05.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. З копії заяви [PERSON] від 07.05.2024 року, засвідченої віцеконсулом Генерального консульства України в Мілані [PERSON] вбачається, що [PERSON] відповідно до власного волевивлення, без фізичного, морального примушування налала згоду на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.08.2019 року, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності «Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах». Як вбачається з листа ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 28.05.2024 року, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, не зловживає алкогольними напоями, наркотичними речовинами. Компрометуючі матеріали стосовно вказаної особи до відділу поліції не надходили. Згідно характеристки учня 9 класу ТОВ Приватний заклад «Харківський ліцей «Хані Академія» [PERSON] , останній навчається у вищевказаному навчальному закладі з 7 класу. Зарекомендував себе дисциплінованим та працелюбним учнем. Хлопець фізично розвинений, має високі досягнення у спорті. Вчасно та добросовісно виконує доручення учнівського колективу, класного керівника, Дан товариський, доброзичливий, вміє знаходити спільну мову із людьми різного віку. Зв`язок з класним керівником підтримує батько Дана, дитина забезпечена всім необхідним для навчального процесу. Зі змісту довідки від 28.05.2024 № 01-24/02/24 вбачається, що дитина [PERSON] отримує в очній формі допоміжні послуги у сфері освіти, відвідує курси англійської мови, репетиторські заняття та ін. Оплата вищевкзаних послуг здіснюється батьком дитини-позивачем за первісним позовом. Згідно письмових пояснень Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.07.2024 №608/0/202/24, [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] , дитині створені необхідні умови для проживання, батько займається вихованням дитини, матеріально його утримує. Зі слів дитини, мати мешкає окремо, за кордоном. Хлопець підтримує позовні вимоги батька. Згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При вирішенні справи, суд приймає до уваги письмові пояснення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 15.07.2024 року № 608/0/202-24, в яких вказано, що [PERSON] мешкає разом з батьком [PERSON] , дитини створені необхідні умови для проживання, батько займається вихованням дитини, матеріально його утримує. Крім того, необхідно зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти, тобто за наявності між ними такого спору. Таким чином, як вбачається із матеріалів справи та пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні та думки самої дитини, між батьками не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] . Також, суд бере до уваги, що жодними доказами не доведено того, що мати дитини має можливості виховувати сина, створити йому належні умови проживання і матеріального забезпечення. З урахуванням думки дитини, щодо місця проживання якої виник спір, та саме в інтересах дитини - [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved