Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Бойко О.В. про судовий захист порушених прав людини і громадянина способом стягнення шкоди, завданої життю і здоров`ю позивачів глибокими фізичними моральними стражданнями, повним ігноруванням вимог чинного законодавства і злочинними діями, взаємопов`язаними між собою службовим підробленням, створенням умов для зупинення, скасування та залишення без виконання встановлених судовими рішеннями висновків. У позові просили захисти їх порушені громадянські права способом стягнення шкоди, завданої життю і здоров`ю глибокими фізичними, моральними стражданнями, повним ігноруванням вимог чинного законодавства і злочинними діями, взаємопов`язаними між собою службовим підробленням, створенням умов для зупинення, скасування та залишення без виконання встановлених судовими рішеннями висновків у розмірі 6 000,00 Євро в рівних частинах. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Голосіївським районним судом міста Києва за встановленими певними та конкретними обставинами стосовно протиправних дій відповідачів, 15 червня 2022 року у справі № 752/3145/17 ухвалено рішення про часткове задоволенням позовних вимог. Апеляційну скаргу начальника ГУ ПФ України в м. Києві постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року задоволено частково. Апеляційний розгляд в Київському апеляційному суді 06 березня 2023 року здійснювався за безпосередньої участі представників ГУ ПФ України в м. Києві Хамраєвої К.М. та Клекоцюка Р.Р. Копію постанови на електрону адресу потенціального боржника направлено 07 березня 2023 року. Повідомляють, що матеріали цивільної справи № 752/3145/17 перебувають у Голосіївському районному суді міста Києва № 752/3145/17, будь-які відомості про касаційне оскарження судових рішень відсутні. Позивачі, набувши з 07 березня 2023 року законних вимог по відновленню порушених прав, 12 травня 2023 року направили боржнику вимогу про добровільне виконання рішення Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року, перерахування призначених до стягнення коштів позивачам та відновлення та виплату [PERSON] з березня 2015 року пенсії по інвалідності у сумі 457 636,41 грн на підставі встановлених судовими інстанціями висновків та листа ПФ України від 26 квітня 2023 року. 14 червня 2023 року позивачі отримали від відповідача паперову копію електронного документу, в якому вказувалось про відсутність інформації та рішення, а також про те, що рішення не підлягає виконанню. Неправомірною поведінкою відповідача щодо невиконання висновків судового рішення завдано позивачам моральну шкоду, яка полягає у сильному моральному і фізичному стресі та розпачі. Збільшивши позовні вимоги, у позовній заяві в редакції від 17 липня 2024 року, позивачі просили стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду у розмірі 76 500,00 Євро, які мають бути конвертованими у національну валюту, на користь [PERSON] - 3000,00 Євро, які мають бути також конвертованими у національну валюту (а.с.173-179). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року справу за підсудністю передано до Солом`янського районного суду міста Києва (а.с.55-56). Постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року дану ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду (а.с.78-80). Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К.Г. від 15 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання (а.с.87,88). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року за заявою позивачів витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві інформацію щодо зареєстрованого (фактичного) місця проживання [PERSON] та [PERSON] (а.101,102). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті (а.с103,104). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року за заявою про самовідвід судді, відведено головуючого суддю Плахотнюк К.Г. від подальшого розгляду справи, справу передано для повторного автоматизованого розподілу для визначення судді (а.с.156-158). Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 09 травня 2024 року визначено головуючою суддею у справі суддю Слободянюк А.В. (а.с.162,163). Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Слободянюк А.В. від 10 травня 2024 року прийнято справу до розгляду, призначено підготовче судове засідання (а.с.164,165). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року прийнято уточнену позовну заяву, подальший розгляд справи постановлено здійснюється з урахуванням збільшених позовних вимог, відкладено підготовче судове (а.с.184-186). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 204-205). Стороною відповідача подано на позовну заяву відзиви, які судом не може бути прийнято, оскільки не надано доказів правлення відзивів позивачам (а.с.92-94, 116-120). Так, відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Про обов`язок відповідача надіслати відзив на позовну заяву позивачам та надати суду підтвердження такого надіслання стороні відповідача було роз`яснено судом в ухвалі від 15 листопада 2023 року про відкриття провадження. У судовому засіданні позивачі вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити її з підстав, зазначених у позові. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що органи пенсійного фонду надали недостовірну інформацію про судовий розгляд іншої справи, чим завдали позивачам моральної шкоди. Судом у справі № 752/3145/17 було встановлено, що [PERSON] зверталась до відповідача із заявами про надання інформації з приводу пенсії по інвалідності, виплата якої була зупинена, проте всупереч висновкам суду виплата пенсії так і не була відновлена. Після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції позивачі звертались лише до органів пенсійного фонду щодо добровільного відшкодування шкоди та виконання висновків суду, оскільки тільки вони є зобов`язаними щодо такого відшкодування, а не держава. Бездіяльність пенсійного фонду у відновленні пенсії [PERSON] не оскаржували. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомлений, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року (справа № 752/3145/17) задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Потурнак О.М., треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета позову: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої бездіяльністю, незаконними та злочинними діями службових осіб; та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову, [PERSON] , до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Потурнак О.М., треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про відшкодування моральної шкоди, завданої створенням та використанням недостовірної інформації службовими особами органу державної влади щодо невідновлення та невиплати пенсії по інвалідності. Указаним судовим рішенням: - стягнуто солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Потурнак О.М. на користь [PERSON] на відшкодування матеріальних збитків 275, 98 грн, на відшкодування моральних збитків 4 000,00 грн, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 4 275,98 грн; - стягнуто солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Потурнак О.М. на користь [PERSON] на відшкодування моральних збитків 7 000,00 грн; - відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , як законного представника третіх осіб із самостійними вимогами [PERSON] , [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Потурнак О.М. про відшкодування моральних збитків (а.с.4-31). Постановою Київського апеляційну суду від 06 березня 2023 року (справа № 752/3145/17) задоволено частково апеляційну скаргу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Дзядевич Л.В. на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року, зокрема: - рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Потурнак О.М. на користь [PERSON] на відшкодування матеріальних збитків 275,98 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги відмовлено; - рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині солідарного стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Потурнак О.М. на користь [PERSON] відшкодування моральних збитків 4 000,00 грн, на користь [PERSON] на відшкодування моральних збитків 7 000,00 грн, на користь держави судового збору у розмірі 640,00 грн змінено, викладено резолютивну частину рішення в цій частині у такій редакції: «Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь [PERSON] відшкодування моральних збитків 4 000,00 грн. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь [PERSON] на відшкодування моральних збитків 7 000,00 грн»; - стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь держави судовий збір у розмірі 616,48 грн; - рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] , як законного представника третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] , третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в особі виконуючого обов`язки начальника Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Задерейко І.С. та головного спеціаліста з обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Потурнак О.М., про відшкодування моральних збитків - залишено без змін (а.с. 32-44). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень постанова суду апеляційної інстанції від 06 березня 2023 року у касаційному порядку не оскаржувалась. 15 травня 2023 року позивачі подали до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві заяву від 12 травня 2023 року про самостійне виконання судового рішення, у якій просили: 1)у добровільному порядку виконати рішення Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у справі № 752/3145/17; 2)кошти, призначені до стягнення [PERSON] , перерахувати на рахунок за реквізитами, наданими відділенням АТ «Ощадбанк» ГУ по м. Києву та Київської області; 3)кошти, призначені до стягнення [PERSON] , перерахувати за постійним місцем реєстрації та проживання стягувача до поштового відділення АТ «Укрпошта»; 4)на підставі встановлених судовими інстанціями висновків та листа ПФУ за 26 квітня 2023 року, відновити [PERSON] та виплатити з березня 2015 року за 99 календарних місяців через поштове відділення АТ «Украпошта» пенсію по інвалідності у повному обсязі в сумі 457 636,41 грн; 5)про перерахування коштів, про відновлення пенсії повідомити заявників письмово (а.с.45). У відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 02 червня 2023 року № 18894-18195/М-02/8-2600/23 позивачів повідомлено про відсутність рішення Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у справі № 752/3145/17 у головному управлінні, а також про відсутність інформації щодо набрання вказаним судовим рішенням законної сили, у зв`язку із чим рішення суду не підлягає виконанню (а.с.46). За клопотанням позивачів судом з архіву суду витребувано матеріали цивільної справи № 752/3145/17, яка була судом досліджена у судому засіданні, та встановлено, що під час судового розгляду цивільної справи № 752/3145/17 у судому засіданні 06 березня 2023 році, тобто у день постановлення судового рішення, у приміщенні Київського апеляційного суду брали участь представники Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві Хамраєва К.М. та Клекоцюк Р.Р. (т. 5, а.с. 48-56, справа № 752/3145/17). Копія постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року була надіслана на електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві 17 березня 2023 року (т. 5, а.с. 68-69, справа № 752/3145/17). У цій справі, звертаючись до суду за захистом порушених прав, позивачі посилаються, як на підставу своїх вимог, на ігнорування відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві в особі заступника начальника Бойко О.В. встановлених судовими рішеннями у справі № 752/3145/17 висновків, на виконання яких, а також судового рішення суду апеляційної інстанції в цілому, наполягали позивачі у заяві до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 12 травня 2023 року. Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законі. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Частиною 1 ст.18 ЦПК України встановлено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Як вбачається, постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року (справа № 752/3145/17) встановлено наступне: - «Отже, за результатами досліджених доказів, заслуханих у судовому засіданні учасників розгляду справи суд першої інстанції встановив, що [PERSON] , як інвалід третьої групи отримувала пенсію, станом на березень 2015 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва. 16 березня 2015 року службовими особами поштового відділу зв`язку № 03118 чоловіку [PERSON] - [PERSON] не було видано пенсію, що підлягала до виплати у березні місяці 2015 року. 17 березня 2015 року належні пенсійні виплати не було видано службовими особами поштового відділу зв`язку №03118 і самій пенсіонерці [PERSON] , оскільки остання повідомила, що не може самостійно зробити підпис про отримання пенсії у відомості на виплату пенсій і на її ж прохання не дозволили це зробити її чоловіку [PERSON] »; - «17 січня та 02 лютого 2017 року до УПФ України в Голосіївському районі м. Києва звертався [PERSON] , як представник [PERSON] з заявами про надання довідки про розмір нарахованої пенсії по інвалідності на ім`я [PERSON] за 2014, 2015 та 2016 роки. Звертаючись 02 лютого 2017 року з заявою про надання довідки, [PERSON] посилався на Закон України «Про звернення громадян» і стверджував, що його повноваження на отримання довідки підтверджені генеральною довіреністю, посвідченою нотаріально, яку він пред`являв спеціалісту [PERSON] при першому зверненні. Станом на час розгляду справи виплата пенсії пенсіонерці [PERSON] не поновлена, інформація про дату та підстави припинення нарахування і виплати пенсії, розмір нарахованої [PERSON] пенсії по інвалідності за 2014, 2015, 2016 роки та невиплаченої УПФ України в м.Києві позивачу у справі та третій особі з самостійними вимогами [PERSON] не надано.». Також Київським апеляційним судом у постанові від 06 березня 2023 року (справа № 752/3145/17) було зроблені наступні висновки: «Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в м. Києві, як правонаступник Правобережного об`єднаного управління ПФУ в м. Києві в особі начальника Задерейко І.С. та спеціаліста [PERSON] , не надавши [PERSON] витребовувану ним інформацію, порушили його законні права та інтереси, пов`язані з вчиненням необхідних на його думку дій, для вжиття заходів у межах кримінального провадження з метою сприяння в організації досудового розслідування. Така ситуація, за якої [PERSON] мав законні підстави для отримання витребовуваної інформації, мав нагальну потребу в такій інформації, оскільки всіляко вживає дії для організації досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України (що розслідується за його заявою з приводу протиправних дій службових осіб ПВЗ-03118 у зв`язку з відмовою виплатити належну [PERSON] пенсійну виплату), однак був позбавлений такої можливості внаслідок неналежного виконання відповідачами завдань Закону України «Про звернення громадян» була психотравмуючою для нього. Суд першої інстанції погодився з твердженням позивача, що він перебував у стані не захищеності з боку держави, грубого порушення його прав та законних інтересів, відсутність можливості вжити дії на відновлення права його дружини [PERSON] з приводу отримання гарантованої їй державою допомоги. Для захисту свого порушеного права позивач змушений був звернутися до суду з позовом. При цьому, при визначені розміру для відшкодування завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд приймає до уваги, що і на стадії судового розгляду справи, коли позивачі в черговий раз, у спосіб встановлений цивільно-процесуальним законодавством ознайомилися, що позивач [PERSON] має нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів його дружини [PERSON] з метою врегулювання заявленого спору не скористалися можливістю надати [PERSON] витребовувану ним довідку про розмір нарахованої пенсії по інвалідності на ім`я [PERSON] за 2014,2015,2016 роки і у такий спосіб відновити його порушене право. Задовольняючи позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] , про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, отримавши інформацію від пенсіонерки, що службові особи відділу зв`язку не виплатили належну останній пенсію по інвалідності та обґрунтування заявленої вимоги про надання інформації про розмір її пенсії та розмір не отриманої пенсії у березні 2015 року, яку [PERSON] мала намір пред`явити до прокуратури і суду з метою розрахунку позовних вимог у кримінальному провадженні не надали повної інформації у частині на який період часу розмір пенсії [PERSON] по інвалідності був у сумі 1 049, 00 гривень та розмір не отриманої нею пенсії у березні 2015 року. У подальшому, а саме 06.11.2015 року, замість того, щоб розглянути її заяву від 15.10.2015 року про відновлення виплати пенсії з урахуванням того, що вже з 07.10.2015 року перебувала на виконання й вимога управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ в м. Києві, стверджують, що станом на 05.11.2015 року заява від неї про поновлення виплати пенсії не надходила і скориставшись цим не вчиняють будь-яких дій для перевірки у зв`язку з чим припинено виплату пенсії [PERSON] та чи є підстави для її поновлення. Колегія суддів повною мірою погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, ураховуючи таке…». Отже, суд апеляційної інстанції у постанові від 06 березня 2023 року у справі № 752/3145/17 дійшов висновку про те, що дії начальника Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Задерейко І.С. та спеціаліста розгляду звернень громадян цього ж управління [PERSON] щодо відмови [PERSON] у наданні довідки про розмір нарахованої та виплаченої пенсії пенсіонерці [PERSON] з посиланням на вимоги Закону України «Про інформацію» не відповідали вимогам Закону України «Про звернення громадян», що стало підставою для стягнення із ГУ ПФУ в м. Києві на користь позивачів відшкодування моральних збитків. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Положенням п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч 1,2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Згідно п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Також у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» викладені вимоги до виконавчого документа, де п. 5 ч. 1 зазначеної статті врегульовано, що у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень. Отже, відповідно до наведених норм законодавства обов`язковому виконанню для всіх органів державної влади підлягають судові рішення, зокрема висновки суду, зазначені саме у резолютивній частині рішення. Тобто, позивачі [PERSON] та [PERSON] мали законні очікування щодо примусового виконання висновків суду апеляційної інстанції, викладені у резолютивній частині постанови апеляційного суду від 06 березня 2023 року. Надалі виконання постанови апеляційного суду, у випадку відмови від його добровільного виконання, повинно реалізуватись шляхом видачі виконавчого документа, яким є виконавчий лист, із подальшим його зверненням до примусового виконання до органів виконавчої служби. Судовий контроль за виконанням судового рішення регулюється положеннями Розділу VП Цивільного процесуального Кодексу України. Статтею 447 ЦПК України, визначено право на звернення із скаргою до суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Позивачі вказують, що не виконанням висновків рішення суду відповідач порушує їхні законні права. Матеріали справі не містить даних про отримання позивачами на виконання судового рішення, в саме, постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у справі 752/3145/17, виконавчого документу та звернення із заявою до державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця з приводу примусового виконання судового рішення. Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Отже, спір у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у справі 752/3145/17. Позивачі у даній справі обрали спосіб захисту шляхом подання позову про судовий захист порушених прав людини і громадянина способом стягнення шкоди, завданої життю і здоров`ю, в обґрунтування якого посилається на неналежне виконання відповідачем постанови Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року у справі 752/3145/17. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. У спірних правовідносинах наявні обставини, з якими Глава 3 розділу VП ЦПК України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Зазначенні обставини узгоджується з правовою позицією, визначену у постанові ВС № 355/1648/15 від 17 квітня 2019 року (п.44). Отже, вимоги про відшкодування шкоди, завданої моральними стражданнями внаслідок ігноруванням та залишенням без виконання висновків, встановленими судовими рішеннями, які не були звернуті до примусового виконання, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Разом з тим, чиним цивільним процесуальним законодавством передбачені випадки, коли встановлені у мотивувальній частині судового рішення обставини щодо певної особи можуть враховуватись в інших судових процесах. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Відтак, є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи встановлені рішенням суду від 15 червня 2022 року та постановою від 06 березня 2023 року у межах цивільної справи № 752/3145/17 саме обставини, а не висновки суду. Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України). Приписами ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що позивачами не надано суду доказів заподіяння їм душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі позивачу [PERSON] 76 500, 00 Євро та [PERSON] - 3 000,00 Євро. Крім того, за матеріалами справи не надано стороною позивачів доказів звернення у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання судового рішення, та висновки, зроблені судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови, не підлягають обов`язковому виконанню іншими державними органами. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч .3 ст.12 та ч. 1 ст. 81ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову позивачів, звільнених від сплати судового збору, відповідні судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed