Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

26.11.2024 р. до суду надійшла заява [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що заявник проживає у квартирі разом з матір`ю похилого віку та рідним братом [PERSON] . Брат періодично зловживає алкоголем та влаштовує сварки, під час яких принижує його, словесно погрожує та виганяє з квартири. Останнім часом він не в змозі заспокоїти брата та викликав поліцію. Тричі поліцейські складали на брата протоколи про адміністративні правопорушення та два рази виносили терміновий заборонний припис. Два матеріали перебувають на розгляді в суді. У зв`язку із запобіганням повторного домашнього насильства заявник просив видати обмежувальний припис яким на шість місяців [PERSON] заборонити перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонити наближатися до місця проживання (перебування), роботи постраждалої особи на відстань 100 м.; заборонити вести телефоні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу. У судовому засіданні заявник [PERSON] пояснив про наступне. Його рідний брат [PERSON] проживає разом із ним та матір`ю і іншого житла не має. Брат іноді зловживає алкоголем та влаштовує сварки під час яких кричить на нього та матір, ображає їх нецензурною лайкою. Він хотів би, щоб брата визначили кудись у неврологічну клініку, бо у нього проблеми із головою. Битися під час сварок він не лізе і загрози життю чи здоров`ю від нього не має. Оскільки брату ніде жити він не підтримує свою заяву про видачу обмежувального припису. Взагалі цю заяву йому склали працівники поліції і він її тільки підписав та подав до суду без точного розуміння про що в ній йдеться. Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Оскільки у судовому засіданні заявник фактично не підтримав свою заяву та зазначив про відсутність небезпеки для життя та здоров`я з боку брата, суд не вбачає підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed