Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області через свого представника [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, з поміж іншого, і на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, що знаходить за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивач [PERSON] та її брат (рідний син спадкодавця) [PERSON] , які уклали договір про розподіл спадкового майна. Так, за вказаним договором, позивач успадкувала частину майна померлого, в тому числі житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Проте, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, що знаходить за адресою: [ADDRESS] не ввійшла до предмету договору про розподіл спадкового майна. \~ \~ \~ \~У свою чергу, [INFO] помер [PERSON] , спадщину після якого прийняв його син [PERSON] та який на спадщину батька у виді вищевказаної земельної ділянки не претендує. \~ \~ \~ \~Крім цього, сторона позивача звертає увагу суду, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, перехід права на земельну ділянку в разі набуття права на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованій на ній будівлі або споруди. Даний принцип повинен застосовуватися і у спадкових відносинах. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, посилаючись но норми цивільного законодавства та практику Верховного Суду, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , та належала [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2024 року витребувано у Чорнобаївській державній нотаріальній конторі копії спадкових справ після смерті [PERSON] та [PERSON] , а також витяги зі Спадкового реєстру після смерті останніх. \~ \~ \~ \~У підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. \~ \~ \~ \~У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом позову у даному випадку являється визнання права власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 7125155100:01:000:0843, загальною площею 0,1755 га, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , та належала [PERSON] . Так, рішенням Чорнобаївської селищної ради № ІХ-3 від 21 грудня 1999 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за [PERSON] після його смерті (а.с. 12). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2.ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1267 ЦК України спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Як вбачається із відомостей спадкової справи після смерті [PERSON] , спадщину після смерті останнього прийняли [PERSON] та [PERSON] , які уклали договір про розподіл спадкового майна, відповідно до якого позивач [PERSON] , з поміж іншого, отримала у спадщину житловий будинок із надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєструвала право власності на спадкове майно у виді житлового будинку із надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9, на звороті). Проте, як вбачається із відомостей спадкової справи після смерті [PERSON] до обсягу спадщини, яка розподілювалася між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , не ввійшла. Позивач, з метою оформлення спадщини звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину проте отримала відмову у зв`язку із наявністю двох спадкоємців та рівності часток кожного з них у спадковій масі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельні ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Системний аналіз змісту наведених норм\~статті 120 ЗК України\~та\~статті 377 ЦК України дає\~підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 червня 2022 року ухваленої за результатами розгляду цивільної справи № 663/2343/19. Таким чином, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, проте земельна ділянка раніше набула ознак об`єкту права власності. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту\~ст. 392 ЦК України\~право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Крім того, відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному осбязі та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved