Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

18.04.2024 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про зняття арешту з нерухомого майна, до відповідача, Першої кам`янської державної нотаріальної контори, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , і [PERSON] . Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2024 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 15.07.2024 року 17.06.2024 року проведений перерозподіл цивільної справи іншому складові суду. Справа призначена до розгляду на 02.12.2024 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 02.12.2024 року оголошена вступна і резолютивна частини рішення. Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить зобов`язати Першу кам`янську державну нотаріальну контору зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду б/н від 11.01.2006 року, реєстраційний номер обтяження: 2858989 від 09.02.2006 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він на праві спільної сумісної власності є власником 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками даної к вартири в рівних частинах є: - його дружина - [PERSON] , [INFO] ; -його донька - [PERSON] , [INFO] . Право власності на вищезазначену квартиру ними набуте на підставі свідоцтва про право власності на житло , видане 05 грудня 2000 року згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядження від 11.11.1993 року № 2235. В кінці 2021 року, маючи намір отримати банківський кредит, йому було відмовлено, оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 292416851 від 24.12.2021 року на квартиру [ADDRESS] , накладене обтяження арешт нерухомого майна. Реєстрацію обтяження здійснено 09.02.2006 року реєстраційний номер 2858989, реєстратор Перша кам`янська державна нотаріальна контора на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду б/н від 11.01.2006 року. На початку 2022 року він звернувся до Першої кам`янської державної нотаріальної контори, але йому повідомили, що скасування арешту може відбутись лише на підставі відповідної ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, при цьому ніяких письмових пояснень з цього приводу йому не надали, копію ухвали б/н від 11.01.2006 року не видали. Йому та іншим співвласникам нічого не було відомо про існування арешту квартири. Учасниками будь-яких судових справ вони не були. Наявність не знятого арешту на майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності на належне \~ \~ \~ \~йому майно, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснивши, що в позовній заяві, викладені всі обставини справи та наведені доводи на їх обґрунтування. Змінювати, доповнювати, уточнювати позовні вимоги наміру не має. Він намагався отримати в суді копію ухвали про накладення арешту, але йому повідомили, що така ухвала відсутня. Учасником будь-яких судових справ він не був. Відповідач, завідувач Першої кам`янської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Будь-яких заперечень з приводу поданого позову не надав. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] і [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що вони не знають коли і при яких обставинах був накладений арешт на належну їм квартиру. Учасниками будь-яких судових справ вони не були. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 грудня 2000 року [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, містяться відомості щодо арешту нерухомого майна за № 292416851 від 24.12.2021 року на квартиру [ADDRESS] арешт на квартиру накладений на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області б/н від 11.01.2006 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На початку 2022 року позивач звернувся до Першої кам`янської державної нотаріальної контори, але позивачеві повідомили, що скасування арешту може відбутись лише на підставі відповідної ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, при цьому ніяких письмових пояснень з цього приводу йому не надали, копію ухвали б/н від 11.01.2006 року не видали. З пояснень учасників розгляду справи, судом встановлено, що позивач та інші співвласники квартири нічого не знали про існування арешту, накладеного на їхню квартиру. Учасниками будь-яких судових справ ні позивач, ні інші співвласники квартири не були. Наявність не знятого арешту на майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності на належне йому майно. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач в позасудовому порядку намагався вирішити питання щодо скасування арешту на належне йому нерухоме майно, але нотаріус позбавлений права скасування арешту майна, накладеного іншим органом. Ухвала Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області б/н від 11.01.2006 року відсутня. Тому питання про скасування майна не може бути вирішене шляхом скасування заходів забезпечення позову. За наведених вище обставин та враховуючи, що інші співвласники квартири також просять суд скасувати арешт на належне їм майно. Протягом більше ніж 10 років будь-які інші кредитори не заявили про стягнення для відновлення свого порушеного права за рахунок належного позивачеві майна, суд вважає, що позовні вимоги про скасування арешту з майна позивача накладеного за ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області б/н від 11.01.2006 року підлягають задоволенню. \~ \~ \~ Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211.20 грн., покласти на позивача.

Outcome: approved