Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

09.02.2022 року позивачка в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області із вищевказаною позовною заявою, на обгрунтовання якої зазначила, що нещодавно дізналась, що після смерті [PERSON] , який є батьком [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 0722886000:03:000:1497. Зазначила, що [PERSON] , будучи на момент смерті батька [PERSON] малолітнім, вважається таким, що прийняв спадщину. У свою чергу, [PERSON] (мати [PERSON] ), звернувшись до державного нотаріуса Луцького районного нотаріально округу із заявою про отримання спадкового майна після смерті покійного сина, не повідомила нотаріусу про наявність інших спадкоємців першої черги - неповнолітнього [PERSON] 21.08.2019 року державним нотаріусом Луцької райони ДНК Волинської обл. було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722886000:03:000:1497 лише за [PERSON] , що суперечить вимогам ст. 1261 ЦК України та порушує права неповнолітнього сина померлого, який відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину у встановлений законом строк. На підставі викладеного, та з врахуванням заяви про уточнення просила суд: перерозподілити між спадкоємцями першої черги спадкове майно, а саме, земельну ділянку з кадастровим номером №0722886000:03:000:1497, загальною площею 2.8484 га., яка знаходиться на території Садівської сільської ради Луцького району Волинської області, цільове призначення: 01.03 «Для ведення особистого селянського господарства»; видане державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори свідоцтво про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №0722886000:03:000:1497 на ім`я [PERSON] визнати частково недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на частини земельної ділянки з кадастровим номером №0722886000:03:000:1497 загальною площею 2.8484 га., яка знаходиться на території Садівської сільської ради Луцького району Волинської області, цільове призначення: 01.03 «Для ведення особистого селянського господарства»; визнати право власності у порядку спадкування за законом за [PERSON] на частини земельної ділянки з кадастровим номером №0722886000:03:000:1497, загальною площею 2.8484 га., яка знаходиться на території Садівської сільської ради Луцького району Волинської області, цільове призначення: 01.03 «Для ведення особистого селянського господарств». 14.04.2022 року у відповідь на запит суду від Луцької районної ДНК Волинської обл. надійшли матеріали спадкової справи № 62/2019, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2022 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням в цивільній справі № 161/6079/22. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.05.2024 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2024 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Луцьку районну ДНК Волинської обл. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2024 року відмовлено у прийнятті заяви сторони позивача про уточнення (збільшення) позовних вимог. До початку судового засідання від представника позивачки надійшла до суду заява з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходили. В ході розгляду справи остання пояснила, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не є сином померлого [INFO] [PERSON] , а відтак й не є його спадкоємцем. У задоволенні позову просила відмовити. Представники відповідачів ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) та Луцької районної ДНК Волинської обл. у судове засідання не з`явились. Представник третьої особи Служби у справах дітей Торчинської селищної ради в судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. На переконання суду, неявка учасників судового провадження не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 0722886000:03:000:1497, загальною площею 2,8484 га, яка знаходиться на території Садівської сільської ради Луцького р-ну. 16.11.2018 року [PERSON] було подано до Луцької районної ДНК Волинської обл. заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її чоловіка - [PERSON] . Як зазначила остання у своїй заяві - іншим спадкоємцем після смерті чоловіка є його мати. 26.11.2018 року [PERSON] звернулася до Луцької районної ДНК Волинської обл. із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина - [PERSON] . У своїй заяві відповідачка зазначила, що інших спадкоємців окрім неї немає. 21.08.2019 року державним нотаріусом Луцької районної ДНК Волинської обл. Бегезою О.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 3-214, відповідно до якого відповідачкою [PERSON] було успадковано земельну ділянку з кадастровим номером 0722886000:03:000:1497, загальною площею 2,8484 га, яка знаходиться на території Садівської сільської ради Луцького р-ну. Згідно відомостей із Державного земельного кадастру, на дату розгляду даного спору [PERSON] є власником вищевказаного майна. Дана обставина стороною відповідача не оспорюється. Судом також встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Його батьком вказаний [PERSON] . Позивач [PERSON] є опікуном [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення виконавчого комітету Садівської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. № 43 від 25.10.2007 року. У своєму позові [PERSON] зазначає, що відповідачкою під час спадкування майна після смерті [PERSON] було приховано від державного нотаріуса той факт, що в померлого є спадкоємець першої черги (син), у зв`язку з чим просить здійснити перерозподіл спадщини, до складу якої увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 0722886000:03:000:1497, загальною площею 2,8484 га, яка знаходиться на території Садівської сільської ради Луцького р-ну. Натомість, [PERSON] у ході розгляду справи оспорювала той факт, що її померлий син є батьком [PERSON] , [INFO] . Дана обставина стала предметом розгляду цивільної справи № 161/6079/22. Постановою Волинського апеляційного суду від 22.04.2024 року в цивільній справі № 161/6079/22, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 04.09.2024 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження відомостей про батька було відмовлено. Вищевказані судові рішення були вмотивовані тим, що хоча й між [PERSON] та його сином [PERSON] , [INFO] відсутнє біологічне споріднення, що встановлено після смерті спадкодавця, померлий за свого життя знав, що записаний батьком дитини та дану обставину в судовому порядку не оспорював. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] входить до кола спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216-1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. ч. 2-4 ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування (ч. 4 ст. 1273 ЦК України). Статтею 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Отже, малолітня/неповнолітня особа, яка є спадкоємцем вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не відмовилась від неї у встановлених порядку та строк. У будь-якому випадку прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту її відкриття. З матеріалів справи відомо, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємцем, окрім відповідачки, також є його син [PERSON] , [INFO] , який не відмовився від спадщини. З огляду на наведене, видане відповідачці спірне свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно спадкодавця в цілому, порушує права неповнолітнього спадкоємця в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку, що йому належить. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивачка діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , як його опікун, ініціювала перерозподіл спадщини, однак надіслана нею відповідного змісту заява відповідачкою залишена поза увагою. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність (пункти 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). З огляду на вищезазначене, оскільки видане відповідачці спірне свідоцтво про право на спадщину в частині порушує права неповнолітнього спадкоємця, відповідно це свідоцтво підлягає визнанню недійсним у частині, що порушує його права. Вибраний позивачкою спосіб захисту порушеного права неповнолітньої дитини відповідає закону, дає можливість в подальшому отримати свідоцтво про право на спадщину на визначену частину спадкового майна спадкодавця, а відтак є ефективним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про перерозподіл спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню. Поряд з цим, суд вважає безпідставним пред`явлення вимог до ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) та Луцької районної ДНК Волинської обл., оскільки вказані установи не вчинили жодних дій та не допустили будь-якої бездіяльності, які б порушували права, свободи чи інтереси сторони позивача. За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), Луцької районної ДНК Волинської обл., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Торчинської селищної ради про перерозподіл спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до положення ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, із [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial