Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за позивачем права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв. м, житловою площею 28.1 кв. м., та складається: з 2 кімнат, у тому числі 1-а кімната площею 16,2 кв. м; 2-а кімната площею 12,7 кв. м; кухні площею 5,7 кв. м; ванної кімнати площею 2,0 кв. м; вбиральні площею 0,9 кв. м; коридору площею 6,8 кв. м.; 1 балконом площею 3,0 кв. м. Позов обґрунтований тим, що позивачка володіє вищевказаним нерухомим майном, яке було придбано ним на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2002, який складений та посвідчений приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Бугайовою Л.Я. та зареєстрований в реєстре за № 913. Вищевказана квартира зареєстрована в Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.04.2002 за реєстровим № 10467 та вписане в реєстрову книгу під № 69. 12.09.2024 року позивач звернувся до Департаменту реєстрації Харківської міської ради щодо проведення реєстраційних дій, а саме внесення до Єдиного Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей про його право власності на зазначену вище квартиру. 16 вересня 2024 року Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75057397 позивачці відмовили у внесенні відомостей до ЄДРП. За результатами розгляду заяви державний реєстратор встановив відсутність інформації про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. У зв`язку з цим державний реєстратор направив запит до органу, який відповідно до законодавства проводив реєстрацію права власності до 2013. На цей запит від Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області надійшла відповідь № 1444 від 14.06.2023, в якій зазначено, що зберігачем інвентарних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ», будівля якого через збройну агресію російської федерації в Україні була зруйнована, а саме комунальне підприємство (база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше) знищені. Таким чином, на цей час неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований в населених пунктах, що входять до складу Куп`янської громади. Враховуючи, що архів КП «Куп`янського БТІ» знищено, для розрахунків загальної та житлової площі було взято план, згідно з планом, який виготовлені станом на 22.03.1994 року, становить 47,3 кв.м та житлова площа квартири становить 28,1 кв.м. Ухвалою судді від 09.10.2024 провадження у справі було відкрите. Ухвалою суду від 06.11.2024 підготовче провадження у справі закрите, а справа призначена до судового розгляду. Представниця позивача, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з`явилася у судове засідання та подала клопотання про розгляд справи без її участі, підтримала позов та доводи, якими він обґрунтований. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання та подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії довідки від 11.10.2022 № 6329-5002222572, позивачка взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , належить позивачці згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2002, який складений та посвідчений приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Бугайовою Л.Я. та зареєстрований в реєстре за № 913. Вказана квартира було зареєстрована в Куп`янському міському бюро технічної інвентаризації, про що було здійснено запис в реєстраційну книгу № 69 за реєстровим номером 10467 від 25.04.2002 року. В матеріалах справи містяться договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2002 року № 913 укладеного між [PERSON] та позивачкою, [PERSON] , що посвідчений 20.03.2002 року приватним нотаріусом Куп`янського нотаріального округу Бугайовою Л.Я. з відміткою про реєстрацію в Куп`янському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстраційну книгу № 69 за реєстровим номером 10467 від 25.04.2002 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру від 22.03.1994 року, що знаходиться у власності [PERSON] квартира [ADDRESS] . Квартира розташована на 5 поверсі п`яти поверхневого будинку та складається з двох кімнат житловою площею 28,1 кв. м. За даними плану квартири [ADDRESS] (від 22.03.1994 року), квартира має загальну площу - 47,3 кв.м., в тому числі житлова площа квартири - 28,1 кв.м., що загалом складається з двох кімнат: 1-а кімната площею 16,2 кв. м, 2-а кімната площею 12,7 кв. м; кухні площею 5,7 кв. м; ванної кімнати площею 2,0 кв. м; вбиральні площею 0,9 кв. м; коридору площею 6,8 кв. м. Крім того, кватира обладнана вбудованою шафою 1,3; 0,4; 0,4; 1 балконом площею 3,0 кв. м. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Про це свідчить копія Інформаційної довідки від 30.09.2024 № 397032897 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 12.09.2024 позивач звернувся до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Харківська область з заявою (реєстраційний № 62900466) про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 16.09.2024 за результатами розгляду цієї заяви державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Харківська область Вєлєва А.О. винесла рішення № 75057397 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Підставою відмови зазначено, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. У мотивувальній частині вищевказаного рішення державного реєстратора міститься інформація про відсутність результатів після здійснення під час розгляду заяви позивача консолідованого пошуку інформації в Державному речових прав та реєстрах до 2013 року щодо реєстрації прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. Крім того, згідно з п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зобов`язаний перевірити факт проведення державної реєстрації прав, що виникли до 1 січня 2013 року, для чого запитує відповідну інформацію від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав. За інформацією, яка отримана від Куп`янської міської військової адміністрації (від 14.06.2023 № 1444), зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ» (Харківська обл., м. Куп`янськ, пл. Центральна, 23), будівля якого внаслідок збройної агресії російської федерації була зруйнована, а база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше знищені. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивач був вимушений звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ним права власності на спірне нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Так, згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). Положення п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону передбачають, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. На момент укладення позивачем договору про купівлю спірного нерухомого майна у серпні 1998 року діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації такого права. Так, правова норма статті 128 Цивільного кодексу Української РСР визначала, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Укладення угод\~як одну\~з підстав\~набуття права\~власності передбачалося\~і статтею\~12\~Закону України\~від 07.02.1991\~№ 697-XII «Про власність». В подальшому з 2002 року по 1 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002. Пунктом 1.3 цього Тимчасового положення передбачалося, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Пункт 1.4 положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. У вказаний період часу був прийнятий Цивільний кодекс України, який введений в дію з 01.01.2004 та яким було змінено підхід до визначення моменту виникнення права власності на нерухоме майно. Так, відповідно до ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Крім того,\~03.08.2004\~набрав чинності\~Закон України\~від 01.07.2004\~№ 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сферою регулювання якого є відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. \~ \~ \~ \~Вказаний Закон\~№ 1952-IV надав визначення державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону). Нормами ст.4\~Закону № 1952-IV було встановлено принцип обов`язковості державної реєстрації прав, за яким обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з\~п.5\~Прикінцевих положень\~Закону № 1952-IV реєстрація об`єктів нерухомості проводилася комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації до створення єдиної системи органів реєстрації прав, до якої за ст.5 Закону входять місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру. У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з квітня 2000 року, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації КП «Куп`янське БТІ», а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявний договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, але з причин, які зазначені вище, ці документи не надають змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved