Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулось до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 828,08 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.12.2018 між АТ «АЛЬФА БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту МТС-631060890 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 27 900,00 грн на споживчі потреби з відсотковою ставкою 26,00% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 27 900,00 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 загальний розмір заборгованості становив 55828,08 грн, яка складалась з тіла кредиту в розмірі 50 069,52 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 0,00 грн. 20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором МТС-631060890 від 03.12.2018 року. Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 55 828,08 грн. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 року справу передано на розгляд за підсудністю до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. 08.01.2024 року справа надійшла до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена судді Подоляк Я.М. Ухвалою судді Подоляк Я.М. від 15.01.2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. 31.07.2024 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заявлені позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та безпідставним, а докази надані позивачем є неналежними та недопустимими з огляду на наступне. Відповідно до акцептованої Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії акцептованої банком 30.11.2018 р. (копія наявна в матеріалах справи) про відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 200 000 гривень, процентна ставка встановлена у розмірі 26 % річних, обов`язковий мінімальний платіж 5 % від загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Відповідачу було відкрито кредитну лінію. Отже посилання позивача про надання позичальнику кредиту у сумі 27 900,00 гривень є необґрунтованими, оскільки відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом 200 000 гривень. В період з грудня 2018 року по 2020 р. відповідач користувався встановленим кредитним лімітом та своєчасно здійснював внесення грошових коштів згідно умов договору, а тому заборгованість у відповідача утворитися не могла. Матеріали справи не містять розрахунку кредитної заборгованості, складеної первісним кредитором AT«АЛЬФА-БАНК». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019, прийнятій у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015, прийнятій у справі № 6-16цс 15. Більше того, розрахунок заборгованості за кредитним договором наданий до суду позивачем складений не первісним кредитором АТ «АЛЬФА\-БАНК», а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Згідно яких саме даних позивач здійснював свій розрахунок невідомо, оскільки ані позовна заява, ані інші документи долучені ним до матеріалів справи не містять таких даних. Позивачем до матеріалів справи долучено копію Виписки по рахунку відповідача за період з 03.12.2018 р. по 20.12.2021 р. Дана виписка не містить ідентифікуючих даних клієнта, зокрема, номер рахунку та/або реквізити кредитної картки клієнта, на виписці відсутні підпис посадової особи та печатка установи. Крім того, вказана виписка сформована через систему АТ «СЕНС БАНК», але позивач у своїй позовній заяві не зазначає з яких підстав суб`єктом надання такої інформації є саме АТ «СЕНС БАНК», а не первісний кредитор. Згідно інформації зазначеної на першому аркуші вказаної виписки, остання операція по рахунку була здійснена 20.12.2021 р., назва операції: «Згортання активу у зв`язку з продажем згідно дог. Факторингу № З «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» від 20.12.2021 р.». Зазначене у виписці прямо суперечить заявленим позовним вимогам, оскільки позивач посилається, як на підставу своїх вимог, на укладення з АТ «АЛЬФА БАНК» Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 р. З огляду на все вище зазначене, позовні вимоги заявлені позивачем є необґрунтованим та безпідставним, а докази надані позивачем є неналежними, недопустимими та недостовірними. Що стосується укладення договору факторингу, то відповідач будь-яких повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором не отримував, ні від АТ «АЛЬФА-БАНК», ні від ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» дізнався лише з позовної заяви після ознайомлення з матеріалами справи. При цьому, звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилається на те, що між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, яким АТ «АЛЬФА-БАНК» передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України позивачем не надано доказів того, що до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року. Позивачем долучено до матеріалів справи Додаток 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, на який він посилається як на підставу набуття права вимоги до відповідача за кредитними договором, але даний додаток містить виключно характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основним договором. У вказаному Додатку 1-1 відсутні підписи директора та печатки контрагента - АТ «АЛЬФА-БАНК», що позбавляє взагалі можливості встановити, чи дійсно здійснювався перехід права вимоги саме за вказаним кредитним договором, чи погоджували сторони саме такий зміст додатку та чи укладався він взагалі сторонами. Також, Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження оплати ним на рахунок AT«АЛЬФА-БАНК» ціни Прав Вимоги за Договором факторингу № 4 від 20.12.2021, з дати здійснення якої право вимоги вважається відступленим Фактору (п.2.3 Договору факторингу). Крім того, матеріали справи не містять Акту приймання-передачі реєстру боржників за встановленою формою в Додатку № 2 до Договору факторингу, підписання якого відповідно до умов п.2.3 вказаного договору здійснюється в дату оплати Фактором Ціни Прав Вимоги. Отже, на думку представника відповідача, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача [PERSON] на умовах, визначених Договором факторингу № 4 від 20.12.2021, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. 15.08.2024 року та 04.10.2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. В розпорядженні суду мається виписки по особовому рахунку відповідача з якого вбачається, що відповідач здійснював платежі по кредитному договору, а тому згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.04.2018 року по справі 347/12292/16-ц, не оспорювання кредитного договору та часткове його виконання відповідно до ст.204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. Стосовно незгоди відповідача із сумою нарахованої заборгованості, то він має право надати суду власний контррозрахунок. Неправильний розрахунок заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову. Верховний Суд у постановах: від 19.10.2022 № 501/19/17; від 22.06.2022 №296/7213/15; від 19.01.2022 № 199/5072/19; від 19.01.2022 № 204/3530/17 зазначає, що якщо суди не погоджуються з боргом заявленим банком до стягнення, як таким, що не відповідає правильному розрахунку, то суди повинні самі навести розрахунок боргу та описати з правової точки зору чому саме в такому розмірі повинен борг та чому платежі заявлені банком не можуть бути стягнуті. Представник позивача зазначає, що на підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано Оферту та Паспорт споживчого кредиту. Щодо сумнівів відповідача стосовно укладення договору факторингу, а саме, сплати ціни цього договору, а також відсутність Акту приймання-передачі, то просить долучити до матеріалів справи копії Акт приймання-передачі реєстру боржників та платіжне доручення, яке є фактом оплати Договору факторингу. Також просить долучити до матеріалів справи витяг з Додатку №1-1 до Договору факторингу №4 з підписами сторін. Надання повного текст вказаного Додатку порушить права інших боржників, адже він містить банківську таємницю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у своїй відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої просить розгляд справи здійснювати за наявними у справі матеріалами та з урахуванням наданого відповідачем відзиву(заперечення), у задоволені позову просить відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 30.11.2018 року [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов, викладених у вказаній Оферті, мета кредиту - для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн, процентну ставку за користування коштами при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою пропонує встановити в розмірі 26% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Крім того, відповідач своїм підписом в Оферті засвідчив, що він особисто 30.11.2018 року отримав Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.5). 30.11.2018 року сторонами також було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.5, зв.б). Згідност. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1ст. 519 ЦК України). 20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 4, за яким АТ «АЛЬФА-БАНК» відступає ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до п.2.3 Договору право вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати ним ціни вимоги відповідно до п.4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати фактором ціни вимоги сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників. Згідно п.4.2 Договору ціна права вимоги становить 12 878 944,00 грн (а.с.6-10). Згідно наданої позивачем копії платіжного доручення №34291 від 20.12.2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перераховано на рахунок АТ «АЛЬФА-БАНК» грошові кошти в сумі 12 878 944,00 грн (а.с.107). 20.12.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» підписано Акт приймання-передачі Реєстру боржників від 20.12.2021 року до Договору факторингу №4 від 20.12.2021 року (а.с.106). Відповідно до Витягу з Додатку 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 55 828,08 грн, з яких 50 069,52 грн - сума основного боргу(проценти, комісія, тіло кредиту), 5 758, 56 грн - загальна сума пені/штрафу/неустойки (а.с.11, 108-110). Відомості, що вказаний Договір факторингу № 4 від 20.12.2021 у встановленому законом порядку оспорювався та визнавався недійсним в розпорядженні суду відсутні. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц,стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже доводи представника відповідача про недоведеність позивачем набуття ним права вимоги за кредитним договором до відповідача відповідно до договору факторингу №4 від 20.12.2021 року, суд відхиляє. На підтвердження користування відповідачем кредитними коштами, позивачем долучено надану АТ «СЕНС БАНК» виписку по рахунку за кредитною карткою WorldDebit Masterсard, відкритою на ім`я [PERSON] , за період з 03.12.2018 до 20.12.2021, з якої вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами, зокрема, здійснював зняття готівки, перекази коштів на інші картки, розрахунок за придбаний товар (а.с. 12-35). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського облікув банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 205/4176/18 від 11 листопада 2020 року. Таким чином, виписка по рахунку [PERSON] , згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання останнім кредитних коштів та здійснення ним банківських операції. Стосовно посилань відповідача на те, що позивачем не зазначено чому надавачем виписки по його рахунку є АТ «СЕНС БАНК» , а не первісний кредитор, суд зазначає наступне. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитом станом на 20.12.2021 року, наданого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» загальний розмір заборгованості складає 55 828,08грн, з яких 48 952,45 грн - прострочене тіло кредиту, 1 117,07 грн - овердрафт (несанкціонована заборгованість), 5 758,56 грн - відсотки за користування кредитом (а.с.36). Суд враховує, що у даній справі Кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, дії банку щодо виконання договору не оскаржені, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий. Представник відповідача у своєму відзиві на позов не заперечує, що відповідач [PERSON] у період з грудня 2018 року по 2020 р. користувався встановленим кредитним лімітом, проте стверджує, що він своєчасно здійснював внесення грошових коштів згідно умов договору, а тому заборгованість у відповідача утворитися не могла. Проте на підтвердження вказаного, власного розрахунку, та доказів належного виконання умов договору, суду не надає. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 50 069,52 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 5 758,56 грн, оскільки згідно Додатку 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року вказану суму є пенею/штрафом/неустойкою, натомість відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, наданого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» вказана сума є заборгованістю за відсотками. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи що позивачем не доведено яка дійсна правова природа цього стягнення, суд не знаходить правових підстав для її стягнення. Крім того, ні умовами Оферти ні Паспортом споживчого кредиту такі види стягнень як пеня/штраф/неустойка не передбачений. Окрім того, варто звернути увагу на те, що в розділі 3 Пропозиції (угоди) відсутнє чітке встановлення процентної ставки за користування кредитною лінією, а лише зазначається, що таку ставку «пропонується» встановити у розмірі 26%. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. За змістом ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору пропорційно задоволених вимог у сумі 2407,15 грн (50069,52*100/55828,08*2684,00). На підставі викладеного та

Outcome: partial