Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

19.07.2024 до суду надійшла зазначена позовна заява. Ознайомившись з матеріалами справи та з метою визначення підсудності 24.07.2024 та повторно 10.09.2024 суддя звернулася до відповідних органів щодо отримання інформації про останнє відоме місце проживання ( перебування ) [PERSON] . 04.10.2024 на адресу суду від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшла відповідь, якою повідомлено, що станом на 30.01.2008 місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У позовній заяві представниця позивачки зазначає, що [PERSON] , [INFO] , інтереси якої вона представляє у суді, станом на час звернення до суду має повних 16 років. Відповідачі у справі є її батьками: батько [PERSON] ; матір [PERSON] . За рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.10.2013 з [PERSON] на дочку - [PERSON] стягуються аліменти на користь матері дитини [PERSON] , у розмірі 700 грн щомісяця. Однак починаючи з лютого 2022 року матір полишила дочку у бабусі в с. Лихачиха Білоцерківського району Київської області, та використовує аліменти на свої потреби, жодним чином не допомагає дитині та не піклується про її добробут. Представниця позивачки посилаючись на першочерговість задоволення інтересів дитини та на ст. тст. 75, 84, 105, 110, 112, 180-182 СК України, ст. 175-177 ЦПК України, просить суд: -стягнути з [PERSON] , аліменти на доньку [PERSON] , у розмірі частки його доходу ( заробітку), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини; -стягнути з [PERSON] , аліменти на доньку [PERSON] , у розмірі частки його доходу ( заробітку), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини; -припинити стягнення аліментів з [PERSON] , аліментів на доньку [PERSON] , на користь [PERSON] , за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.10.2013 у справі № 367/7195/13; -виготовити копію рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25.10.2013 у справі № 367/7195/13 з повним доступом та долучити його до матеріалів справи; -розгляд справи провести у спрощеному позовному провадженні. 09.10.2024 у цивільній справі відкрито провадження на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України. Судом призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, на 08.11.2024. 08.11.2024 на адресу суду надійшло клопотання представниці позивачки, яким вона просить суд витребувати у відповідних органів відомості про актовий запис про смерть матері неповнолітньої позивачки. Одночасно представниця позивачки подала клопотання про уточнення позовних вимог та просила суд закрити провадження у частині позовних вимог, які стосуються саме [PERSON] , оскільки остання померла ( а.с. 37, 46-47). У зв`язку з наведеним суд відклав судовий розгляд справи на 29.11.2024. 26.11.2024 Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслав на адресу суду повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ( а.с.51-53). Позивачка її представниця та відповідач належним чином повідомлені про відкриття провадження та про дату розгляду справи судом, сторонам роз`яснено їх права передбачені ст.278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо. Сторони отримали поштові відправлення, а представниця позивачки отримала ухвалу про відкриття провадження у електронному кабінеті ( а.с. 31,32, 33,55, 56,57). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. З огляду на вказане суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Суд не може провести заочний розгляд справи, оскільки позивачка не повідомила, що не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивачки викладену у позові, відсутність відзиву, відповідач своїм правом заперечувати проти вимог позивачки не скористався, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народилася позивачка [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 7). Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, станом на дату звернення до суду [PERSON] згідно довідки від 30 березня 2022 року № 3222-7000063578 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи перебуває ( проживає) за адресою: [ADDRESS] ( а.с.8). Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25.10.2013 у справі № 367/7195/13 [PERSON] 28 квітня 2007 року уклала з [PERSON] шлюб, під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] . Позов суд задовольнив та стягнув із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на доньку [PERSON] в твердій грошовій сумі 700 (сімсот) гривен щомісячно, починаючи з 27.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 58-59). За рішенням суду 17.12.2014 відкрито виконавче провадження ПВ№[NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину [PERSON] ( а.с.11). В позовній заяві позивачка зазначає, що починаючи з 2022 року вона як внутрішньо переміщена особа з Гостомельської громади проживає в с. Лихачиха Білоцерківського району, Київської області разом з бабусею. Фактично вона перебуває на утриманні та забезпеченні баби, яка отримує маленьку пенсію. Навчається на денній формі навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі « Володарський професійний аграрний ліцей». Мати та батько коштів не надають, матеріально не утримують. За рішенням суду з батька стягуються аліменти на користь матері, але мати використовує їх на власні потреби. Тому вона звернулася до суду та ставить питання про стягнення аліментів. Під час розгляду справи було з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] ( РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), - [INFO] померла , актовий запис від 01 жовтня 2024 року № 285 ( а.с.51-53). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. На підставі викладеного, суд доходить висновку що клопотання представниці позивачки в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог пред`явлених до відповідача - [PERSON] , підлягає задоволенню, а провадження в цій частині необхідно закрити, оскільки остання померла на час пред`явлення позову до суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із тих міркувань, що непорушним конституційним правом кожної неповнолітньої дитини є її право на утримання батьками до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст.182 СК України, судом при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, враховуючи, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , та звернулася з позовом про стягнення з батька аліментів, який в свою чергу матеріально не утримує та не забезпечує дитину, суд дійшов висновку, що позивачка має право на самостійне одержання і розпорядження аліментами. Відповідач наразі має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці, доказів на спростування тверджень позивачки суду надано не було. При цьому, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі по ( одна чверть) частки всіх видів доходів ( заробітку) на її користь, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення і до повноліття дитини суд вважає обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає встановленим вимогам чинного законодавства України. На підставі викладених обставин, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог неповнолітньої [PERSON] . Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 47 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною четвертою статті 152 СК України передбачено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. Судом встановлено на час звернення до суду позивачка досягла віку 16 років. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові КЦС ВС від 23.08.2023 у справі № 707/1319/22 (№ в ЄДРСР 113091417). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1211,20 грн, з огляду на те, що позивачка звільнення від сплати судового збору.

Outcome: approved