Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та повнолітньої доньки [PERSON] . З батьком дітей позивачка [PERSON] останні два роки проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. В червні 2023 року позивач зверталася до Калинівського районнго суду Вінницької області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей. Відповідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області по справі № 132/1858/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнуто щомісячно з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви, тобто з 14.06.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. [INFO] старша дитина - [PERSON] досягла повноліття, отже розмір аліментів на утримання меншої доньки [PERSON] на даний час становить 1/6 частина від усіх заробітків (доходів) відповідача, що є меншим, ніж розмір, встановлений ч. 5 ст. 183 СК України, тому позивачка звернулася в суд з даним позовом. Представник позивачки [PERSON] адвокат Лещенко С.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та повнолітньої доньки [PERSON] . З батьком дітей позивачка [PERSON] останні два роки проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. В червні 2023 року позивач зверталася до Калинівського районнго суду Вінницької області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей. Відповідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області по справі № 132/1858/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнуто щомісячно з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви, тобто з 14.06.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. [INFO] старша дитина - [PERSON] досягла повноліття, отже розмір аліментів на утримання меншої доньки [PERSON] на даний час становить 1/6 частина від усіх заробітків (доходів) відповідача, що є меншим, ніж розмір, встановлений ч. 5 ст. 183 СК України. На даний час непвнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] тимчасово не працює, на сьогоднішній день допомогу як внутрішньо переміщена особа не отримує, самостійно, щомісячно сплачує за найм житла, утримує спільних із відповідачем дітей, піклується щодо їх фізичного стану, здоров`я, харчування та розвитку. Відповідач [PERSON] є працездатним, отримує дохід, інших утриманців не має, є матеріально забезпеченим. За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідну позицію викладено й в рішенні ВССУ від 22 лютого 2017р. у справі №756/14962/15. У даній справі, 27.05.2024 до суду звернулась позивач та просить стягнути щомісячно аліменти на її користь з відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки згідно з рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.02.2024 у даний час на утримання дочки [PERSON] стягуються аліменти з відповідача в розмірі 1/6 частки, що є недостатньою сумою для утримання дитини. Також позивач зазначила, що якщо судом буде визначено розмір аліментів в розмірі 1/4 частини всіх доходів Відповідача, то такий розмір буде недостатнім для забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку, оскільки вона не працює, допомогу як внутрішньо переміщена особа вже не отримує, що свідчить про погіршення її майнового стану, тому вимушена звернутися до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів з 1/4 до 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 6, 7 даної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, та суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Проаналізувавши вказані вище норми права та встановлені в судовому фактичні обставини справи, а саме стан здоров`я та вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитині виповнилося 12 років), матеріальне становище позивачки, яка не працює, суд вважає, що позивачка самостійно не може забезпечити необхідне утримання неповнолітньої дочки, її фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Визначаючись щодо розміру аліментів суд враховує те, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки, а також зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені судом фактичні обставини справи, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши таким чином частково позовні вимоги.. Згідно із ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20 грн., оскільки при зверненні з цим позовом до суду позивач була звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 09.06.2023 між адвокатом Лещенко С.В. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №б/н. Згідно акту наданих послуг від 25.11.2024 року, загальна вартість послуг становить 10 000,00 грн. Проаналізувавши надані докази в підтвердження витрат на правову допомогу адвоката та обсяг наданих адвокатом юридичних послуг у даній справі та з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги у розмірі 3 000 грн., що є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial