Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації, посилаючись на те, що 26 серпня 1989 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 03 грудня 2021 року був розірваний. Під час перебування у шлюбі, ними як подружжя був придбаний автомобіль марки «CHEVROLET CAPTIVA», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску. Відповідно до висновку експерта № 37-06-23 від 28 червня 2023 року ринкова вартість автомобіля складає 293280 гривень. Оскільки вказаний транспортний засіб був набутий ними у власність в період шлюбу, вважає, що на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності та він підлягає поділу. На даний час виник спір щодо зазначеного майна, а тому просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 146640 гривень, виділивши автомобіль у власність [PERSON] , стягнути з відповідача її користь понесені нею судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1466 гривень 40 копійок та витрат на правничу допомогу в розмірі 11200 гривень. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що дійсно відповідач з позивачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 1989 року по 2021 рік. В період перебування у шлюбі ними за 7500 доларів був придбаний автомобіль марки «CHEVROLET CAPTIVA», державний номерний знак [NUMBER] . Однак, лише частина коштів в розмірі 2500 доларів були коштами з сімейного бюджету, решту 5000 доларів для покупки транспортного засобу, він позичив у свого друга [PERSON] , що підтверджується борговою розпискою. Тому, оскільки він взяв на себе боргові зобов`язання перед позикодавцем, не заперечував проти стягнення з нього грошової компенсацію в розмірі 55140 гривень. Одночасно, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу як безпідставно завищену. Представником позивачки подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що під час перебування в шлюбі з відповідачем у них були грошові заощадження та потреби брати гроші в борг на момент придбання автомобіля не було. Про те, що відповідачем частина грошей були позичені позивачці стало відомо з відзиву відповідача та вона переконана, що боргових зобов`язань у відповідача немає, а надання суду копії боргової розписки є всього лише способом уникнути цивільно-правової відповідальності. Вона не надавала дозволу на отримання ним позики для придбання автомобіля, так як останній був придбаний за сімейні кошти. Просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позові. Відповідач та його представник позов визнали частково та просили позов задовольнити частково з підстав визначених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1989 по 03 грудня 2021 року що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03 грудня 2021 року. 12 грудня 2020 року під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано у власність рухоме майно, а саме в ТСЦ 7344 здійснено реєстрацію автомобілю марки «CHEVROLET CAPTIVA», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску на [PERSON] .. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , вбачається що спірний транспортний засіб був відчужуваний та станом на 30 вересня 2023 року автомобіль марки «CHEVROLET CAPTIVA», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, значиться зареєстрованим за [PERSON] .. Аналізуючи вказане, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція вказаної норми статті свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вказаних обставин суд вважає, що автомобіль марки «CHEVROLET CAPTIVA», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , як таке що придбане ним в період шлюбу. Доказів непоширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на вказаний автомобіль суду не надано. Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. У відповідності до правової позиції Верховного суду, сформованої у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідач не довів належними та допустимими доказами той факт, що спірний автомобіль частково був придбаний за позичені ним в інтересах сім`ї грошові кошти, а тому наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного автомобіля, відповідач поза розумним сумнівом не довів.. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21\~грудня 2007\~року "Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя" роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Статтею статті 70 цього ж Кодексу, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з вимог ст. 71 СК України майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Неподільні\~речі присуджуються\~одному з\~подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду № 209/3085/20 від 08 лютого 2022 року приписи частин четвертої та п`ятої статті 71\~СК України і статті 365\~ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3\~ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365\~ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Отже, враховуючи що спірний транспортний засіб є річчю неподільною, суд вважає за доцільне виділити у власність відповідачу автомобіль та стягнути з нього грошову компенсацію, що становитиме половину вартості автомобіля. З роз`яснень\~викладених в\~п.п.\~22,\~30\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11 від 21 грудня 2017 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", встановлено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Так з висновку експерта з визначенням ринкової вартості транспортного засобу № 37-06-23 складеного 28 червня 2023 року, судовим експертом ФОП [PERSON] на замовлення позивачки, який був доданий до позовної заяви до суду, станом на 28 червня 2023 року ринкова вартість автомобіля марки «CHEVROLET CAPTIVA», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року становить 293280 гривень. В той же час, відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» за № 15/СЕ від 06 листопада 2024 року, яка була проведена за результатами задоволення клопотання представника відповідача, ринкова вартість автомобіля марки «CHEVROLET CAPTIVA», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року, номер шасі (кузова) [NUMBER] , станом на 06 листопада 2024 року становить 288170 гривень. Згідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належним доказом у цій справі є висновок експерта, яким встановлено вартість спірного автомобіля на момент розгляду справи. Статтею 79\~ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 80\~ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Зважаючи на ту обставину, що висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» за № 15/СЕ від 06 листопада 2024 року визначає вартість спірного автомобіля саме на час розгляду справи в суді, то за основу вартості автомобіля слід взяти саме його вартість, яка визначена в даному висновку експерта та становить 288170 гривень. За таких\~обставин,\~зважаючи на\~те,\~що автомобіль\~марки «CHEVROLET\~CAPTIVA»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~2007\~року,\~є об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя\~та відповідачем\~його було\~відчужено,\~то позивачка\~має право\~на відповідну\~компенсацію вартості\~відчуженого майна\~в розмірі\~1/2\~частки автомобіля,\~що становить\~144085\~гривень (288170:2 = 144085), яку слід стягнути з відповідача на її користь. В той же час, автомобіль слід виділити у власність відповідача. Вирішуючи вимогу про стягнення судових витрат суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлялось в позовній заяві вимога про відшкодування понесених нею судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 1466 гривень 40 копійок та витрат на правничу допомогу у розмірі 11200 гривень. За таких обставин, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1440 гривень 85 копійок судового збору, сплаченого за подання позовної заяви до суду, що пропорційно до суми задоволеного позову. Згідно ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, у постанові від 16\~листопада 2022\~року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст.\~627 ЦК України. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. ВП ВС зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,\~Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Правничу допомогу позивачці здійснював адвокат Бігусяк З.Г. на підставі договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу суду надано договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 22 червня 2023 року, додаток № 1 до договору, відповідно до п. 1 якого вартість послуг адвоката складає 11200 гривень та квитанції № 98 щодо отримання від [PERSON] гонорару за надання правової допомоги в розмірів 11200 гривень. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При цьому не співмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу. Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19. Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та витраченого ним часу по даній справі, факт, що позивачка у справі належним чином документально підтвердила такі витрати, які на думку суду були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим, суд вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 11005 гривень. Доказів щодо неспівмірності таких витрат складності справи суду не надано. На підставі ст.ст. 321, 328, 365, 392 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71 СК України, суд

Outcome: partial