Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у розмірі 127 006,15 грн. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що 18.12.2013 о 08:10 год в селі Кордон Одеського району Одеської області по вул. Центральна, [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Rav 4, номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Renault Dokker, номерний знак [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку, під керуванням [PERSON] . [PERSON] працює на посаді майстра виробничої дільниці, дільниці з ремонту повітряних ліній та реалізації технічних приєднань підрозділу з реалізації технічних приєднань Департаменту з експлуатації розподільних мереж АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та в момент ДТП виконував трудові обов`язки. Автомобіль Renault Dokker належить на праві власності позивачу. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідно до постанови Комінтрнісвського районного суду Одеської області. Страхова компанія у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] АТ «СК «Країна» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 160\~000 грн. Вартість матеріального збитку спричиненого позивачу становить 281\~506,15 грн. Тобто, з винної особи відповідача підлягає стягненню різниця у розмірі 121\~506,15 грн та вартість проведення експертизи у розмірі 5\~500 грн. Ухвалою від 02.08.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 23.09.2024. У зв`язку з неявкою учасників справи, з метою належного сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 23.09.2024 було відкладено на 28.10.2024. З метою повторного сповіщення відповідача розгляд справи у судовому засіданні 28.10.2024 було відкладено на 02.12.2024. У судове засідання 02.12.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду 02.12.2024 з заявою про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 06 грудня 2024 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 грудня 2023 року о 08 год.10 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Rav 4, номерний знак [NUMBER] , в селі Кордон Одеського району Одеської області, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався в керуванням транспортним засобом, в результаті чого здійснив наїзд на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Renault Dokker, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. [PERSON] було визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, про що свідчить постанова Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року по справі №504/5569/23, з урахуванням постанови від 18.01.2024 про виправлення описки (а.с.42, 49). Автомобіль Renault Dokker, номерний знак [NUMBER] , належить АТ «ДТЕК Одеські електромережі», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.46, 51). [PERSON] станом на 26.12.2023 працював на посаді майстра виробничої дільниці, Дільниці з ремонту повітряних ліній та реалізації технічних приєднань, Підрозділу з реалізації технічних приєднань, Департаменту з експлуатації розподільних мереж АТ «ДТЕК Одеські електромережі», про що свідчить довідка від 26.12.2023 (а.с.15). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota Rav 4, номерний знак [NUMBER] , застрахована АТ «Страхова компанія «Країна», що підтверджується полісом №АР / 6677350 зі строком дії з 03.11.2023 по 02.11.2024 (а.с.36). 01.02.2024 АТ «ДТЕК Одеські електромережі» звернулося до АТ «СК «Країна» з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.25). АТ «ДТЕК Одеські електромережі» заявою від 01.02.2024 погодило розмір страхового відшкодування у розмірі 160\~000 грн (а.с.24). Відповідно до звіту №0809-04-24 про оцінку колісного транспортного засобу від 03.05.2024, складеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Dokker, номерний знак [NUMBER] , станом на 30.04.2024 становить 281\~506,15 грн (а.с.29-32). Таким чином, різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та спричиненими збитками позивачу як власника автомобіля становить 121\~506,15 грн. Згідно платіжної інструкції №3442597 від 12.04.2024, позивач оплатив ФОП [PERSON] кошти у розмірі 5\~500 грн за послуги з проведення експертного дослідження (а.с.26). Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04липня 2018року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. Враховуючи, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено коригуючого коефіцієнту на трамвай, правовідносини з страхування трамваю не регулюються цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначається, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи, різниця сум становить 121 506,15 грн, про що вказувалося вище. Тобто, розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 281\~506,15 грн, а тому на винну особу має бути покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю збитків і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у максимальному розмірі. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у загальному розмірі 121\~506,15 грн (із розрахунку розмір матеріального збитку 281\~506,15 грн - розмір страхового відшкодування 160\~000 грн). За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку з відшкодування позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у загальному розмірі 121\~506,15 грн та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 5\~500 грн, що в сукупності становить 127\~006,15 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання даного позову позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved