Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

28.06.2024 року позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просять визначити їм додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] у Німеччині померла мати позивачів [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS] . Єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти - позивачі у справі. В цілому право власності на згадану квартиру зареєстроване за померлою та позивачами в частках. Позивачі пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини через вагомі причини. Позивачі разом зі своєю матір`ю виїхали до Німеччини 15.09.2005 року. Мати позивачів померла в Німеччині [INFO] , де проживала з 2005 року. 17.02.2023 року позивачі у Німеччині звернулись до похоронного бюро для організації похорону та оформлення всіх необхідних документів, в тому числі для видачі свідоцтва про смерть. Бюро запросило у позивачів свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб та свідоцтво про розірвання шлюбу померлої у перекладі на німецьку мову. 20.02.2023 року вказані документи були направлені перекладачу та 28.02.2023 року отримано завірені переклади документів поштою в м. Берлін. 03.03.2023 року перекладені документи були віддані похоронному бюро. Через кілька днів ДРАЦС запросив через похоронне бюро українськи оригінали зазначених перекладених документів, але привезти їх з м. Берлін до м. Шверін (місце смерті [PERSON] ) вдалось лише 11.03.2023 року, оскільки оригінали зберігались у позивача [PERSON] , який працює повний робочий день, має семимісячну дитину та дружину, яка страждала після пологовою депресією, а дорога між містами займає близько 3, 5 годин в один бік. 16.03.2023 року ДРАЦС запросив через похоронне бюро оригінал українського закордонного паспорту померлої та її посвідки на постійне проживання в Німеччині. Однак, за життя померлої її паспорт був загублений, що затягнуло видачу свідоцтва про смерть. [INFO] співробітниця ДРАЦС знайшла 2 помилки в перекладі свідоцтва про одруження померлої, а третю помилку знайшов позивач [PERSON] . Після того як ДРАЦС отримав новий переклад свідоцтва про одруження, позивачам було відправлене свідоцтво про смерть їх матері, яке отримане поштою 30.03.2023 року. Відразу після цього позивачі почали інформувати пенсійний фонд, касу медичного страхування, банк та інші установи про смерть матері. Отримане свідоцтво про смерть мало спеціальну позначку про те, що свідоцтво може використовуватись лише в соціальних органах, тому позивач [PERSON] повторно звернувся до ДРАЦС з проханням видати нове свідоцтво без такої позначки, для його подальшого використання, в тому числі в українських установах. Для українських установ додатково замовили апостиль на свідоцтво про смерть. 12.05.2023 року позивач [PERSON] отримав нове свідоцтво про смерть з проставленим апостилем. 24.05.2023 року позивач [PERSON] забрав український переклад свідоцтва про смерть, а 29.05.2023 року був проставлений апостиль на переклад свідоцтва про смерть. Паралельно позивачі займались організацією прощальної церемонії в Німеччині і подальшого захоронення матері та рідного дядька, який помер [INFO] також в Німеччині, на Байковому кладовищі в м. Києві (організація транспортування урн з прахом до України, підготовка необхідних документів, благоустрій (ремонт) ділянки на кладовищі). В тому ж 2023 року позивачі втратили ще одного дядька, який після тривалої хвороби помер [INFO] . Позивачі приймали активну участь в його лікуванні (в 2022 року він жив у позивача [PERSON] в Берліні під час свого лікування в Шаріте), а також підтримували його до останнього дня життя. Для прийняття спадщини, що знаходиться в Україні позивачі звернулись консульської установи України. У цей період не можливо було отримати нотаріальні послуги із «засвідчення підпису на заяві щодо прийняття спадщини» в консульстві Берліну та інших містах Німеччини, оскільки на сайті МЗС України для консульських установ у ФРН був неактивний календар с записом на прийом для цієї послуги, тому довелось бронювати цю послугу в м. Кракові (Польща), де дана послуга була доступна через сайт МЗС України. 07.07.2023 року позивачі записалися на прийом через сайт МЗС, а вже 07.08.2023 в консульстві України в Кракові написали заяви щодо прийняття спадщини, які були засвідчені співробітниками консульства. На ім`я [PERSON] позивачі оформили генеральну довіреність, але через військову агресію рф проти України, довірена особа залишила територію України, що унеможливило здійснення дій пов`язаних з відкриттям спадщини. Пошук іншої довіреної особи позивачі почали з 20.12.2023 року після передачі ключів та закриття питань з орендодавцем квартири, у якій про живала їх померла мати. Через велике навантаження та моральне виснаження пов`язане зі смертю близьких родичів позивач [PERSON] захворів та перші два тижні грудня перебував на лікарняному. 21.02.2024 року позивачі підписали генеральні довіреності на нову довірену особу та залишили їх у німецькій нотаріальній конторі для парафування. Лише 30.03.2024 року довіреності було отримано позивачем [PERSON] засобами поштового зв`язку. Через перебування позивача [PERSON] на лікарняному у період 26.03.2024 - 04.04.2024, відправити документи новій довіреній особі - [PERSON] вдалось 05.04.02024 року і 11.04.2024 документи були отриманні довіреною особою. 17.04.2024 року був виготовлений переклад довіреностей в Україні. 18.04.2024 року довірена особа звернулась до ПН Азаровій Н.І., однак нотаріус повідомила, що позивачами пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. 07.05.2024 року документи передали іншому нотаріусу, яка також підтвердила пропущення позивачами терміну на прийняття спадщини. Позивачі вказують, що після смерті їх матері виникало багато труднощів на шляху до прийняття спадщини, а саме: довготривале оформлення всіх необхідних документів у Німеччині; питання що виникали з державними установами в Німеччині, з банківськими установами та похованням матері в Києві, все це призвело до того, що позивачі не змогли вчасно подати заяву про прийняття спадщини, через сукупність вищезгаданих причин, що не залежали від їх волі і які вдалось вирішити тільки в кінці 2023 року. Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 27.08.2024 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та витребувано матеріали спадкової справи. 02.08.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що належних доказів, які б підтвердили поважність причин пропуску шестимісячного строку для звернення позивачів до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері матеріали справи не містять. Позивачами не надано жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 08.08.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивачі підтримую заявлені позовні вимоги та додатково сторона позивача вказує, що у позовній заяві чітко визначені причини пропуску відповідного строку та надані докази, які підтверджують визначені обставини, в повному обсязі визначають їх вагомість та поважність. Окрім наведено у позові представник позивачів зазначає, що позивач [PERSON] певний період хворів, позивачі разом з померлою мамою разом проживали та працювали в Німеччині з 2005 року, а спадкове майно знаходиться в м. Києві. Сторони та/або їх представники в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні клопотання про розгляду справи без участі позивачів та їх представника, а також без участі представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] у м. Шверін (Німеччина) померла [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Київ (Україна). Свідоцтво про її смерть видане Відділом запису актів цивільного стану м. Шверін 05.05.2023 року (а.с. 10-13). Зі змісту інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 01.02.2024 року, копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2004 року та копії свідоцтва про право власності на житло від 16.04.2003 року убачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно яке складається з частини квартири [ADDRESS] . Інші частина указаної квартири належить позивачам [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по частині (а.с. 14-16, 115-117). Позивачі постійно проживають у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується копіями їх паспортів для виїзду за кордон (а.с. 24-27). 07.08.2023 року позивачі, як громадяни України, в Генеральному консульстві України у м. Кракові (Польща) склали заяви про те, що приймають спадщину після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 28-31). 21.02.2024 року у м. Гановер (Німеччина) позивачі видали довіреності на ім`я [PERSON] , у тому числі для ведення нею їх спадкових справ та оформлення спадкових справ на майно, яке залишилось після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 32-45). 07.06.2024 року довірена особа позивачів [PERSON] подала від імені позивачів заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] до ПН КМНО [PERSON] (а.с. 98-108). На підставі вказаних заяв нотаріусом було заведено спадкову справу №72548553 щодо майна померлої [PERSON] (а.с. 112). Постановами приватного нотаріуса Азарової Н.І. від 07.06.2024 року №26/02-31 та №25/02-31 позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки ними пропущений шестимісячний термін для подання заяв про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає (а.с. 47-50). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї (ст. 1265 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачами шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявників в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд надавши правову оцінку наявним у справі доказам, доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачам додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , терміном у три місяці. Убачається, що позивачі проживають у Німеччині, а спадкове майно знаходиться в м. Києві (Україна), тобто наявна велика відстань між місцем постійного проживання позивачів і місцем знаходження спадкового майна, що саме по собі є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд ураховує, що свідоцтво про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , було видане лише 05.05.2023 року, а його апостилювання здійснене 26.05.2023 року, тобто на час отримання свідоцтва про смерть та його належного оформлення для установ України минуло вже більше половини строку відведеного законом на подання заяв про прийняття спадщини. Також суд ураховує активні дії позивачів спрямовані на отримання спадкових прав, адже вбачається, що в межах шестимісячного строку для подання заяв про прийняття спадщини, а саме 07.08.2023 року вони склали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в Генеральному консульстві України в м. Кракові. Крім того, безспірним є той факт, що за умови проживання спадкоємців в іншій країні та смерті спадкодавця в іншій країні, оформлення спадкових прав в Україні обтяжується та вимагає більше часу, адже необхідним є як збір документів, так і їх переклад, апостилювання, пересилання тощо. Суд враховує, що велика відстань між місцем проживання позивачів та місцем відкриття спадщини і знаходження спадкового майна, передбачає необхідність віднайти на території України представника для представлення інтересів, оформити його повноваження, переслати необхідні документи до України, що також об`єктивно впливає на збільшення терміну виконання дій з подання заяв про прийняття спадщини. Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку, що стороною позивачів доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved