Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та відповідача. 1. 15.04.2024 року АТ «Сенс Банк» (далі - позивач), в особі представника, звернулося з позовом до [PERSON] (далі відповідачка та/або позичальник) з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 631642426 у розмірі 71121,28 гривень та суми сплаченого судового збору. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 03.05.2024 року [PERSON] , уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631442426. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, натомість позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 22.01.2023 року заборгованість за кредитним договором становить 71121,28 гривень. З метою досудового, добровільного врегулювання спору, на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку відповідачем залишено без задоволення. У зв`язку з вищевикладеним у позивача виникло право звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягав в повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 32) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2024 року цивільна справа № 496/2729/24 була передана на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 25) 6. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 23.04.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 27-28) 8. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 9. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення. Однак до суду повернувся конверт на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 31) та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 34), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 10. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 11. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 12. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 13. Судом встановлено, що 03.05.2021 року відповідачем була заповнена та підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». (а.с. 5-6) 14. 03.05.2021 року відповідачу було запропоновано ПАТ «Альфа-Банк» Акцепт пропозицію на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. (зворотній аркуш а.с. 6). 15. Відповідно до п.2 Акцепту Клієнту відкрито поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні. Для Клієнта випущена міжнародна платіжна карта MasterCard DEBIT WORLD строком дії на п`ять років з моменту випуску. 16. Згідно в п. 3 Акцепту встановлено, що сума встановленої Кредитної лінії складає 50300 гривень Максимальна сума Кредиту (Кредитної лінії) складає 200\~000 грн.. Процентна ставка за користування Кредитною лінією для торгових операції та/або операцій зняття готівки пропонують встановити у розмірі 35,99 %, тип процентної ставки фіксована. Зміна процентної ставки за користування Кредитної лінії можлива за умови укладення між Сторонами відповідної угоди. Пунктом 4 Акцепту встановлено, що обов`язковий мінімальний платіж складає 5% від суми Загальної заборгованості за Кредитною лінією, але не менше грн. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу визначається відповідно до умов Дадотаку № 4 до Договору. 17. З розрахунку заборгованості за кредитом, вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача станом на 22.01.2023 року становить 71121,28 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту 47\~859,88 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом 509,15 гривень; заборгованості за простроченим тілом кредиту 21457,40 гривня; штраф 1294,85 гривень. (а.с. 9) 18. На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника та часткового погашення ним заборгованості, позивач надав виписку по особовим рахункам з 03.05.2021 року по 16.02.2023 року. (а.с. 10-12). 20. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем 06.11.2023 року було направлено на адресу відповідача Досудову вимогу щодо виконання договірного зобов`язання. (а.с.13) ІV. Оцінка Суду. 21. Пункт 1 ч. 2 ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. 22. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 23. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 24. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 25. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 26. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 27. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 28. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). 29. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 30. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. 31. Відповідно до вимог ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 32. Також, ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 33. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 34. Частиною 1 ст.\~612\~ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 35. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 36. За змістом ч. 2 ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 37. Відповідно до ч. 10 ст.\~11\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ "Про\~споживче кредитування" визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. 38. Відповідно до ч. 1 ст.\~3\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. 39. Положеннями ст.\~9\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» передбачено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. 40. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. 41. У п. 18 Постанови Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), зазначено, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-223цс16). 42. Предметом позову в справі є стягнення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом. Отже, до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення ЗУ «Про споживче кредитування». 43. Відповідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. 44. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, Банк набуває права вимагати від відповідача повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, після одержання відповідачем, як споживачем, повідомлення про вимогу і спливу 30 календарних днів з дня одержання ним повідомлення про вимогу. Так, постановою Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №751/11211/16-ц залишаючи в силі постанову апеляційного суду, який стягнув виключно прострочений борг, Верховний Суд зауважив, що надані банком докази не містять доказів надсилання відповідачам саме досудової вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а саме не надано опису вкладення, що підтверджував би надіслання позичальнику та поручителю саме зазначеної вимоги. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 521/19118/14-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 288/1595/13. 45. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором № 631642426 від 03.05.2021 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. Вимоги норм права закріплених в ЗУ «Про споживче кредитування» виконав. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. 46. Судом встановлено, що станом на 22 січня 2023 року заборгованість відповідача становить 71121,28 гривень. 47. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. 48. Сторонами було погоджено суму кредиту, відсоткову ставку, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, надіславши Акцепт, підписавши Анкету-заяву, які є складовими частинами кредитного договору, відповідачка добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Крім того, з виписки про рух коштів за рахунком вбачається, що відповідачка отримувала кредитні кошти. 49. Враховуючи наведене, Суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 50. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно меморіального ордеру №295453662 від 12.03.2024 року (а.с. 3), позивачем було сплачено 3028 гривні судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved