Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

17.10.2024 до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернулася [PERSON] (далі також позивач) до [PERSON] (далі також відповідач) про розірвання шлюбу, в якому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] , зареєстрований 16.08.2017 Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління в Одеській області, актовий запис №\~1911. Ухвалою суду від 12.11.2024 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У день судового засідання, 03.12.2024, учасники справи не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача надійшла аналогічна заява, у якій останній проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглядати справу за його відсутності. Клопотань про відкладення\~розгляду справи не надходило, відтак суд уважає за можливе провести судовий розгляд за наявними матеріалами (ч.\~1 ст.\~223 ЦПК України) без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2017 між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 16.08.2017 Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління в Одеській області, актовий запис №\~1911. Після укладення шлюбу прізвище подружжя визначено як « [PERSON] ». У шлюбі народилося двоє дітей: донька [PERSON] , 2018 року народження, та син [PERSON] , 2020 року народження. Діти проживають разом з матір`ю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки родина фактично розпалася і її відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. У позивача відсутні будь-які почуття до відповідача, їх шлюбний союз припинив своє існування та є формальним. Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~11 від 27.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як установлено судом, подальше спільне життя позивача та відповідача, а також збереження їх шлюбу суперечить інтересам позивача, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть (даний факт має істотне значення). Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя не має. Так, відповідно до ч.\~2\~ст.\~112 СК України\~шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, в ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні позивача. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень\~ст. 51 Конституції України, ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.\~3 ч. 2 ст.\~18, ст.\~51,\~ч. 3 ст.\~56, ч.\~1 ст.\~110\~СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. При цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення позову до суду про розірвання шлюбу одним із подружжя. Ураховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу\~є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі викладеного суд уважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч.\~3\~ст.\~105 СК України). Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, судовий збір в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved