Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

20.07.2023\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації за частку майна, в позові просила визнати автомобіль TOYOTA COROLLA 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , VIN-КОД [NUMBER] , тип кузова седан-В, колір сірий, спільним майном подружжя, залишити вказаний автомобіль у власності відповідача, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини від вартості автомобіля TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , VIN-КОД [NUMBER] , тип кузова седан-В, колір сірий, яка складає 128 907 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01.02.2019 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 61. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 01.02.2019 року. Спільне життя між позивачем та відповідачем на протязі 2022 року погіршилось, через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарство позивача із відповідачем були припинені з 15.10.2022 року. У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до позивача про розірвання шлюбу. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За час шлюбу за спільні кошти подружжям придбано легковий автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] . 01.08.2020 року вказаний автомобіль було зареєстровано у Територіальному сервісному центрі 1242 у м. Запоріжжя за Відповідачем, оскільки лише він мав посвідчення водія та запевнив [PERSON] у необхідності в інтересах сім`ї зазначати у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу одного власника. Після реєстрації також видано державний номерний знак - [NUMBER] . Після погіршення відносин із відповідачем та обговорення можливості розірвання шлюбу, [PERSON] було запропоновано продати автомобіль та отримані кошти поділити навпіл. Однак відповідач категорично відмовився від цього, зауваживши, що він є єдиним власником транспортного засобу. Протягом останнього часу, а саме з 15.10.2022 року. Позивач не має доступу до автомобілю та не може ним користуватись, і не знає де він знаходиться. Вказаний автомобіль просить визнати їх спільною з відповідачем власністю. Оскільки Автомобіль знаходиться в користування відповідача, а їх частки по 1/2 частці є рівними, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля в сумі 128 907 грн., а за відповідачем залишити право власності на автомобіль. Ухвалою суду від 27.07.2023 року відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 30.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі. 20.12.2023 року відповідачем було подано відзив на позов, який 26.02.2024 року прийнятий судом до справи. У відзиві відповідач зазначає, що доводи позивача щодо визнання автомобіля спільним майном подружжя є необґрунтованими. Вказує, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі 335/2402/18 від 17.10.2018 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію за затримку і відшкодування моральної шкоди було частково задоволено та стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.02.2018 по 27.07.2018 у розмірі 17 185 грн. 98 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, а разом 22 185 (двадцять дві тисячі сто вісімдесят п`ять) гривень 98 копійок. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.12.2018 по справі 335/2402/18, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2018 року по цій справі в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і розподілу судових витрат скасовано та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, код ЄДРПОУ 00130926) на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2018 по 27.07.2018 у розмірі 28 644, 99 грн. У липні 2018 року та лютому 2019 року відповідач отримав заробітну плату від ПАТ «Запоріжжяобленерго» на загальну суму 77 750,92 гривень. Зазначене підтверджується випискою з АТ КБ «Приватбанк». 28.02.2019 року відповідач отримав грошові кошти у розмірі 27084,22 грн., які надійшли на рахунок відповідача на виконання постанови Запорізького апеляційного суду. Проте, право на отримання зазначених коштів у відповідача виникло ще до укладення шлюбу, у зв`язку з чим зазначені кошти не можуть бути спільною власністю подружжя. Крім того, відповідач [PERSON] маючи намір на придбання автомобіля ще до укладення шлюбу з Позивачем, 20.12.2018 року склав боргову розписку про те, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , у борг 5000 доларів США за вказаною адресою. Зокрема, відповідачем також було зазначено, що кошти, отримані у борг, відповідач бажає витратити на придбання автомобіля. [PERSON] зазначив, що поверне кошти до 20.12.2023 \~ \~ \~ \~року. Проте, відповідач на протязі усього строку зазначеного у борговій розписці не виплачував борг, оскільки усі доходи, які отримував витрачав на забезпечення позивачки та доньки, а тому наприкінці 2022 року в рахунок погашення боргу передав у власність автомобіль TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1688 см.куб. [PERSON] . Отже, автомобіль TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску, який належав відповідачу був його особистою приватною власністю, оскільки був придбаний за грошові кошти, які відповідач отримав до укладення шлюбу з позивачкою. Викладені вище обставини, на думку відповідача, спростовують презумпцію права спільної сумісної власно подружжя на спірний автомобіль, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] просить відмовити. 05.03.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач вважає, що копія розписки, яка долучена відповідачем до матеріалів справи не може бути доказом, з огляду на те, що такий договір позики був укладений до шлюбу, а саме 20.12.2018 року. Сам же шлюб був укладений між позивачем та відповідачем 01.02.2019 року. Що стосується спірного автомобіля, то він був придбаний подружжям 01.08.2020 року, тобто зі спливом майже двох років після укладання договору позики. Відповідачем жодним чином не доведено належними та допустимим доказами, що грошові кошти які він, начебто позичив у свого брата у грудні 2018 року, були використані для придбання автомобіля TOYOTA COROLLA, державний номерний знак - [NUMBER] у серпні 2020 року. Також, вважають безпідставними доводи сторони відповідача про те, що всі доходи, які відповідач отримував у якості доходу за час шлюбу він витрачав на утримання дружин та доньки, а отже не міг повернути грошові кошти взяті ним у борг за розпискою у свого брата у 2018 році. Стороною відповідача не надано жодних доказів, що за час перебування у шлюбі [PERSON] взагалі працював та отримував будь-які види доходів. Натомість стороною позивача, разом із відповіддю на відзив подаються докази того, що позивачка [PERSON] працювала як до укладення шлюбу із [PERSON] , так і під час шлюбу. Крім того, у якості доказу стороною позивача подається копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02.11.2022 року, з яких вбачається, що як до укладення шлюбу так і під час шлюбу [PERSON] отримувала доходи. За твердженням [PERSON] рішення про придбання автомобіля в інтересах сім`ї, було прийнято нею та [PERSON] , спільно, на початку літа 2020 року. В подальшому подружжям вівся пошук відповідного автомобіля, 01.08.2020 року був безпосередньо придбаний автомобіль TOYOTA COROLLA, державний номерний знак [NUMBER] . За твердженням позивача [PERSON] , вказаний автомобіль був придбаний практично за накопичені нею грошові кошти, які вона збирала, отримуючи офіційний дохід як до шлюбу, так і під час шлюбу. Таким чином, твердження відповідача [PERSON] , стосовно того, що вказаний автомобіль був придбаний за рахунок коштів запозичених ним до шлюбу, а також від доходів отриманих ним до шлюбу є безпідставними. Належними та допустимим доказами, такі твердження не доведені. З урахуванням наведеного, позивач наполягає на задоволені своїх позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Яма Д.М., позов підтримав з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сухорукова Н.М. підтримали доводи викладені у відзиві на позов. Заперечували проти визнання автомобіля спільною сумісною власністю сторін, вважаючи, що автомобіль є особистою власністю [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 01.02.2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 01.02.2019 року (а.с. 9). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2022 року (справа № 335/7594/22 провадження 2/335/3087/2022) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 17-18). З рішення суду вбачається, що 21.11.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові стверджував, що спільне життя сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, з 15.10.2022 року сторони мешкають за різними адресами, не ведуть спільні справи та не підтримують стосунки. В період шлюбу, зокрема 01.08.2020 року, був придбаний автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» 2008 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., сірого кольору, VIN-КОД [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане на ім`я [PERSON] (а.с. 14). З відповіді Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) від 17.09.2024 року встановлено, що за номерним знаком [NUMBER] у період з 01.08.2020 року по 22.10.2022 року був зареєстрований за [PERSON] транспортний засіб марки , моделі «TOYOTA COROLLA», об`єм двигуна 1598 см. Куб., 2008 року випуску, сірого кольору, номер двигуна [NUMBER] , VIN-КОД (кузов) [NUMBER] . Зазначений транспортний засіб 22.10.2022 року в ТСЦ 2341 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, № 2341/2022/3471125 від 22.01.2022 року, був перереєстрований на нового власника [PERSON] , присвоєно номерний знак [NUMBER] , видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 22.10.2022 року (а.с. 229-230). Відповідно до висновку про вартість майна станом на 25.05.2023 року, складеного оцінювачем [PERSON] , який виконував оцінку майна згідно трудової угоди № 8/06/2015 від 08.06.2015 з ФОП [PERSON] , свідоцтва про внесення в Державний реєстр оцінювачів від 06.07.2004 № 1380, кваліфікаційного свідоцтва оцінювача, виданого ФДМУ та КП «ІКЦ» УТО 07.09.2022 МФ № 8323-ПК, визначено ринкову вартість автомобіля TOYOTA COROLLA, 2008 року випуску, VIN-КОД (кузов) [NUMBER] , тип кузова седан-В, сірого кольору 257814 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. 24-41 ). Сторони не подавали доказів про суму грошових коштів витрачених на придбання автомобіля, а відповідачем не долучався договір купівлі-продажу автомобіля станом на 22.10.2022 року. Відповідач [PERSON] надає розписку про отримання грошей в борг від брата [PERSON] 20.12.2018 року в сумі 5000 доларів США, на придбання автомобіля, отриману суму зобов`язався повернути 20.12.2023 року (а.с. 104). Крім того, відповідач [PERSON] надає судові рішення у справі № 335/2402/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію за затримку і відшкодування моральної шкоди (а.с. 105-111). Зокрема, вказує, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі 335/2402/18 від 17.10.2018 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію за затримку і відшкодування моральної шкоди було частково задоволено та стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.02.2018 по 27.07.2018 у розмірі 17 185 грн. 98 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, а разом 22 185 (двадцять дві тисячі сто вісімдесят п`ять) гривень 98 копійок. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.12.2018 по справі 335/2402/18, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2018 року по цій справі в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і розподілу судових витрат скасовано та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, код ЄДРПОУ 00130926) на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2018 по 27.07.2018 у розмірі 28 644, 99 грн. У липні 2018 року та лютому 2019 року відповідач отримав заробітну плату від ПАТ «Запоріжжяобленерго» на загальну суму 77 750,92 гривень. Позивач [PERSON] надає докази того, що вона працювала як до укладення шлюбу із [PERSON] так і під час шлюбу, зокрема копію трудової книжки [PERSON] , а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 02.11.2022 (а.с. 149-156). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)). Разом з цим Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 264/2232/19 зробив висновок, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Аналізуючи досліджені\~докази,\~суд приходить\~до висновку,\~що спірний\~автомобіль,\~є спільною\~сумісною власністю\~сторін.\~Стороною відповідача\~не оспорювалась\~його вартість\~визначена у висновку про вартість майна станом на 25.05.2023 року, складеного оцінювачем [PERSON] , а інших доказів про вартість спірного автомобіля відповідач не надав, в тому числі ні на час його придбання, ні на час його продажу відповідачем. Отже, суд приймає до уваги саме суму вартості автомобіля визначену у висновку про його вартість станом на 25.05.2023 року. Доказів того, що саме отримані відповідачем грошові кошти за судовими рішеннями у 2018 та 2019 році та за розпискою від 20.12.2018 року відповідач витратив на придбання 01.08.2020 року спірного автомобіля матеріали справи не містять. Касаційний суд вже звертав увагу, що досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Касаційний суд зауважив, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)). Крім того, як встановлено судом спірний транспортний засіб було відчужено відповідачем під час перебування у шлюбі з [PERSON] , однак під час коли сторони разом не проживали та не вели спільного господарство, а тому у суду не має підстав вважати, що гроші від продажу зазначеного автомобіля були використані в інтересах родини, матеріали справи не містять доказів зворотного і відповідач не наводив доказів того, що виручені кошти від продажу рухомого майна ним були використані в інтересах родини. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~здійснюється шляхом\~виділення його\~в натурі,\~а у\~разі неподільності\~присуджується одному\~з подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними (частини\~перша,\~друга статті\~71\~СК України),\~або реалізується\~через виплату\~грошової чи\~іншої матеріальної\~компенсації вартості\~його частки.\~Компенсація співвласникові\~може бути\~надана лише\~за його\~згодою.\~Право на\~частку у\~праві спільної\~часткової власності\~у співвласника,\~який отримав\~таку компенсацію,\~припиняється з\~дня її\~отримання (частина\~друга статті\~364\~ЦК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). До складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Враховуючи встановлену під час судового розгляду суму вартості автомобіля, тривалість проживання сторін, надані сторонами докази, зокрема щодо отриманих відповідачем грошових коштів за судовими рішеннями та грошових коштів згідно розписки у борг, відомості про працевлаштованість позивача до та під час шлюбу, суд вважає доведеним що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, таким чином автомобіль марки «TOYOTA COROLLA» 2008 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., сірого кольору, VIN-КОД [NUMBER] , державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , слід визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Як встановлено під час розгляду справи спірний автомобіль відповідач відчужив 22.10.2022 року, в свою чергу відповідач не надав доказів про вартість транспортного засобу на час його продажу. А тому вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення на її користь грошової компенсації замість її частки у спільній сумісній власності на спірний автомобіль суд виходить з оцінки його вартості, яка визначена у висновку про вартість майна, що долучений позивачем до матеріалів справи. Відповідач під час судового розгляду не спростовував висновок з оцінки вартості транспортного засобу, а тому суд приймає вказаний висновок при визначені вартості компенсації позивачу. Виходячи з рівності часток сторін, слід визначити позивачу компенсацію замість її частки у спільній сумісній власності на автомобіль у розмірі 128907 грн. (257814 грн. : 2 = 128907), тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок грошової компенсації замість частки позивача у спільній сумісній власності на автомобіль. Також враховуючи, що на час вирішення позовних вимог встановлено, що спірний автомобіль відповідач відчужив, підстав визнавати за ним право власності на автомобіль суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог Суд знаходить підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплаченого судового збору у розмірі 1288 грн. 07 коп.

Outcome: partial