Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача суму трьох відсотків річних 53 754, 72 грн та інфляційних втрат у розмірі 269 324, 24 грн, а всього 323 078, 96 грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року у справі № 757/62381/18-ц присуджено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 237 870, 00 грн боргу та 7 136,16 грн судового збору. Позивачка указує на те, що борг відповідача перед позивачкою в розмірі 237 870, 00 грн утворився 27 вересня 2016 року та не був сплачений до 09 квітня 2024 року. Відповідач позов не визнав, представник у відзиві на позов просив відмовити у його задоволенні, вказуючи, що 27 вересня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» набув право власності на предмет іпотеки, що не оскаржувалося позивачем. Предмет іпотеки було оцінено суб`єктом оціночної діяльності у 806 134, 00 грн та прийнято на баланс за 29 120, 71 доларів США (760 632, 95 грн). Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором №№068/Р-08 18.06.2008 була визначена рішенням судів у сумі 46 507, 36 доларів США. Отже, перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя не було. А тому нарахування 3 % річних та інфляційних втрат з 27.09.2016 року є безпідставним. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 02 травня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 08 травня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 08 травня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 23 травня 2024 року через Електронний суд представник відповідача подала відзив на позов. 28 травня 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зміну порядку розгляду справи. 20 вересня 2024 року представник позивача подала заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позов підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання, про час, дату і місце призначення якого повідомлена належним чином, не з`явилася. Згідно з частиною першою ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 18 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 068/Р-08, згідно з яким позичальник отримала кредит на суму 70 000,00 дол. США зі сплатою 18 % річних за час фактичного користування кредитом. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та банком, 18 червня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Ця квартира належала позичальнику та іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від [INFO] в рівних частинах. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємницею 1/3 частки спірної квартири, що належала померлому, стала [PERSON] , тому її частка у праві власності на спірну квартиру становить 2/3 частини квартири. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у [PERSON] утворилася заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», а тому банк у березні 2012 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк, [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року у справі № 2/0417/3674/2012 стягнено солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 361 593,77 грн за кредитним договором від 18 червня 2008 року. Стягнено солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] на користь банку суму 10 000,00 грн. Вказане рішення суду виконано не було, сума заборгованості за судовим рішенням не змінилась, відповідач її не оспорив. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року у справі № 643/76/14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про звернення стягнення та виселення у позові відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2008 року № 068/Р-08 у розмірі, що визначений заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2012 року - 361 593, 77 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом її продажу, на підставі договору іпотеки від 18 червня 2008 року № 068/Р-08 ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2018 року у справі № 643/11470/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про виселення, було виселено відповідачів зі спірного житла, у зв`язку з набуттям АТ КБ «ПриватБанк» права власності на іпотечну квартиру. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 136009170 підстава виникнення права власності на предмет іпотеки - договір іпотеки від 18 червня 2008 року, а також рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року, розмір основного зобов`язання становить 50 000, 00 доларів США, дата державної реєстрації - 27 вересня 2016 року, власник - ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна від 12 вересня 2018 року № 0009/04-18, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення представника позивачів - [PERSON] , ринкова (оціночна) вартість квартири [ADDRESS] , станом на 27 вересня 2016 року становить 1 154 500,00 грн Рішенням Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/62381/18-ц)від 01 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, позов [PERSON] , [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 237 870, 00 грн боргу та 7 136, 16 грн судового збору. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 475 743, 00 грн боргу. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] та [PERSON] 8 172, 00 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2023 року зупинено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року до закінчення касаційного розгляду справи. Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року. 09 квітня 2024 року сума боргу була перерахована відповідачем на користь [PERSON] у межах виконавчого провадження № 71534684. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15. Згідно статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 237 870, 00 грн боргу і таке зобов`язання полягає у сплаті грошових коштів, а отже, є грошовим зобов`язанням, з огляду на що між сторонами існують грошові зобов`язання на підставі рішення суду, які АТ КБ «ПриватБанк» виконало належним чином лише 09 квітня 2024 року у межах виконавчого провадження № 71534684. Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення грошових коштів. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 27 вересня 2016 року до 09 квітня 2024 року, який становить 323 078, 96 грн. Суд не може погодитись з даним розрахунком, оскільки обов`язок відповідача сплатити визначену в рішенні суду суму грошових коштів виник з моменту набрання рішенням законної сили, оскільки підставою застосування положень статті 625 ЦК України за пред`явленим позовом є саме невиконання судового рішення. Рішення Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/62381/18-ц) від 01 грудня 2021 року набрало законної сили 17 січня 2023 року, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат повинно здійснюватись з 18 січня 2023 року (першого дня коли настало прострочення грошового зобов`язання. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до проведеного судом розрахунку період прострочення з 18 січня 2023 року по 09 квітня 2024 року становить 448 днів, а отже до стягнення підлягає сума в розмірі 8 753, 48 грн (237 870, 00 грн х 3 х 448 / 365 / 100). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Таким чином, інфляційні втрати в даному випадку слід розраховувати з 18 січня 2023 року по 09 квітня 2024 року. Відповідно до проведеного судом розрахунку інфляційні втрати за період з 18 січня 2023 року по 09 квітня 2024 року становлять 13 096, 43 грн (475 743,00 x 1.05505709 - 475 743,00). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 3 230, 79 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 218, 40 грн (6,76 %), решта покладається на позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial