Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

10.06.2024 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ по Дніпровському району служби Управління у справах дітей Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що 21.03.2014 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, від якого мають дві доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між нею та відповідачем, який мешкає окремо, не склалося, у зв`язку з втратою почуття взаємної любові, поваги, різні погляди на спільне сімейне життя та відносини, шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться. Дві доньки перебувають на її утриманні та проживають з нею, оскільки відповідач не бере участі у вихованні дітей, не провідує доньок, не цікавиться їх здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. 18.03.2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/689/20) між ними розірвано шлюб. Крім стягнених аліментів, виплату яких відповідач зупинив (підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості по аліментам від 29.05.2024 року, згідно якої загальна сума заборгованості становить 121285,60 грн.), ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, доньки не отримують від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, навіть не цікавився їх життям. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Все зазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Тому, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Прохала позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 12.06.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 30.07.2024 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради, виключивши з учасників справи в якості третьої особи: Відділ по Дніпровському району служби Управління у справах дітей Запорізької міської ради, зобов`язано Орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської радинадати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 25.11.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 27.11.2024 року. 27.11.2024 року в судове засідання позивач та її представник: адвокат Демченко Н.М. не з`явилися, 25.11.2024 року представник подала клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. 27.11.2024 року в судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України та довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber», будь-яких заяв чи клопотань до суду за увесь час знаходження справи на розгляді не надав, відзив на позов не подав, про причини неявки не повідомив. 27.11.2024 року в судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради не з`явився, 21.10.2024 року подали заяву про розгляд справи у відсутність представника, 25.11.2024 року подали висновок про позбавлення батьківських прав. Відповідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася позивач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] від 26.02.2024 року та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1574683-2024 від 06.03.2024 року. [INFO] народився відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №635387 від 11.06.2024 року. 21.03.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 98. Від шлюбу сторони мають дві доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.09.2016 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.05.2014 року. 18.03.2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/689/20 шлюб між сторонами розірвано. 21.02.2024 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 55, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.02.2024 року. Спільні діти сторін [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні позивача, зареєстровані разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями Витягів з реєстру територіальної громади від 17.04.2024 року. Згідно інформації ЗДО (ясла-садок) №94 «Перлина» ЗМР від 05.11.2024 року №51 у період з вересня 2016 року по травень 2020 року батько [PERSON] не приводив до садочка дитину [PERSON] , вихователі не спілкувалися та не бачили батька дитини, батьківські збори, свята та спільні заходи батько не відвідував, успіхами дитини не цікавився. Згідно інформації ЗДО (ясла-садок) №94 «Перлина» ЗМР від 05.11.2024 року №52 у період з вересня 2016 року по травень 2020 року батько [PERSON] не приводив до садочка дитину [PERSON] , вихователі не спілкувалися та не бачили батька дитини, батьківські збори, свята та спільні заходи батько не відвідував, успіхами дитини не цікавився. Згідно інформації Запорізької гімназії №29 ЗМР від 08.11.2024 року №157 батько [PERSON] батьківські збори не відвідував, участі у навчанні доньки [PERSON] не брав. Згідно інформації Запорізької гімназії №29 ЗМР від 08.11.2024 року №158 батько [PERSON] з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся, навчанням доньки [PERSON] не цікавився. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» ЗМР від 07.11.2024 року №2693/01-06 батько [PERSON] до лікаря-педіатра з дітьми [PERSON] та [PERSON] не звертався, станом їх здоров`я не цікавився. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 06.11.2024 року Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжя, проведеного у виконавчому провадженні №71154074, загальна сума заборгованості [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] за період з березня 2022 року по жовтень 2024 року станом на 01.11.2024 року становить 133889,40 грн. Згідно Висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого 25.11.2024 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, встановлено, що спільне життя не склалося, громадяни почали мешкати окремо, шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не велося. 18.03.2020 року рішенням Ленінського районного суду (справа № 334/689/20) шлюб було розірвано. З часу розірвання стосунків батьком дитини спорів стосовно визначення місця проживання не було, оскільки [PERSON] не заперечував, що доньки будуть мешкати з матір`ю, чоловік не звертався до жодного органу опіки та піклування для усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей. Батько доньками не цікавився, фінансово не допомога. Згідно розрахунку по заборгованості аліментів, наданий Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя від 29.05.2024 року, станом на 06.11.2024 року сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 133889,40 грн. Спеціалісти відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей в серпні 2024 року в телефонному режимі спілкувалися з [PERSON] , чоловік повідомив, що він зараз служить в лавах ЗСУ та не може прийняти участь у судовому зсіданні, йому було роз`яснено чинне законодавство та запропоновано надати до суду письмове пояснення та долучити підтверджуючі документи. В вересні 2024 році спеціалісти служби неодноразово телефонували [PERSON] , щоб дізнатися чому він не звернувся до суду, громадянин пояснив, що він зараз знаходиться на позиції і не знає як йому зв`язатися з судом. Йому було запропоновано написати письмове пояснення та долучити підтверджуючі документи про те, що він дійсно знаходиться на службі ЗСУ, відправити на електронну пошту відділу службі або на «вайбер», але [PERSON] нічого не надіслав та проігнорував поради спеціалістів. В листопаді 2024 року спеціалісти намагалися зв`язатися з [PERSON] , але він заблокував всі йому відомі номери телефонів спеціалістів, на інші міські номери телефони служби він не відповідає. Фактично батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків, а саме: не відвідує доньок, не цікавиться їх життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їх особистості вік; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умови для отримання освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займається вихованням та утриманням доньок, не замислюється про долю та їх майбутнє. З урахуванням найкращих інтересів дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку, беручи до уваги, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітніх доньок, права та інтереси яких повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дітей, вважають за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно ч.1 п.2 ст.164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 ч.1 ст.164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Судом встановлено, що до суду звернулася позивач [PERSON] , яка є матір`ю дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно ст.165 СК України батька дітей - [PERSON] з підстави, передбаченої ч.1 п.2 ст.164 СК України, а саме: ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Суд доходить висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з ними; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти, тобто взагалі не приймає участі у їх вихованні. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується наданими суду письмовими доказами: зокрема, висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, довідками з дитячого садочка, зі школи, з лікарні, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. При цьому, суд бере до уваги, що відповідач не заінтересований щодо результатів розгляду даної справи, оскільки жодного разу не з`явився в судові засідання, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Тому, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дітей, причому робить це без поважних причин, він не відвідує своїх дітей протягом тривалого часу, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, про дітей не піклується, їх життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово дітей не утримує, аліменти не сплачує, має заборгованість станом на 01.11.2024 року в сумі 133889,40 грн., діти перебувають на повному утримання своєї матері. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов не подав, а тому суд вирішив справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що відповідач свідомо не ухиляється від виконання обов`язку щодо виховання дітей останнім не надано, як і будь-яких заперечень з приводу обставин справи. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому у зв`язку з задоволенням позову судовий збір 1211,20 грн., який був сплачений позивачем при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved