Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 26.01.1990 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. Під час перебування у шлюбі подружжя разом з їхніми дітьми приватизували квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 29.08.2008 [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну [PERSON] 1/4 частку указаної вище квартири сину позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим [PERSON] , який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав. Також спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом є позивач та її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до органу нотаріату. Натомість позивач вказує, що прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із [PERSON] на момент його смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим 28.12.2023 державним нотаріусом Осадчук В. позивачеві надане усне роз`яснення про те, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки у шестимісячний строк не подала заяву про прийняття спадщини та не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою. За таких підстав позивач просить встановити факт постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] . 16.02.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 14.03.2024 та визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи. 14.03.2024 підготовче засідання не проводилось у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці. Підготовче засідання призначене на 03.04.2024. 15.03.2024 адвокат Скиба В.М., який діє від імені відповідача [PERSON] , засобами поштового зв`язку подав до суду відзив, у якому відповідач позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що, на думку представника відповідача, позивач обрала невірний спосіб захисту, оскільки фактично позивач пропустила строк подання заяви про прийняття спадщини. Крім цього, представник відповідача вважає, що позивач не довела належними та достатніми доказами факт проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Адвокат зазначив, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання за адресою місця проживання спадкодавця на час відкриття спадщини доказом такого проживання спадкоємця можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Представник відповідача вважає, що позивач, яка не подала акт встановлення проживання нотаріусу та подала такий акт до суду, діє недобросовісно. Також адвокат зазначив, що звернувшись з даним позовом через 8 років після смерті спадкодавця, позивач порушує принцип правової визначеності в контексті легітимних очікувань відповідача [PERSON] . При цьому позивач на час відкриття спадщини була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де фактично і проживала та лише інколи приходила до спадкоємця, що не мало характеру постійного проживання. Крім цього, представник відповідача вважає, що позивач пропустила строк звернення до суду з даним позовом, оскільки обов`язок оформити спадкові права покладався на позивача після шести місяців з часу відкриття спадщини. Відтак 22.09.2019 строк для звернення позивача до суду із даним позовом закінчився. Адвокат просить у разі наявності підстав для задоволення позову застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у позові з цих підстав. 03.04.2024 підготовче засідання відкладене на 24.04.2024 за клопотаннями представників сторін. 24.04.2024 підготовче засідання не проводилось у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці. Підготовче засідання призначене на 22.05.2024. 22.05.2024 без виходу до нарадчої кімнати усними ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, задоволені клопотання позивача та відповідача [PERSON] про виклик свідків. У підготовчому засіданні оголошена перерва до 05.06.2024 для забезпечення права позивача на подання відповіді на відзив. 05.06.2024 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 01.07.2024 з метою забезпечення права відповідача [PERSON] на ознайомлення з позовної заявою та подання відзиву. 01.07.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду по суті на 26 та 27 серпня 2024 року. 27.08.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 26.09.2024 у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] та заявлених нею свідків. 26.09.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 29.10.2024 з метою здійснення виклику свідків, заявлених відповідачем [PERSON] 29.10.2024 судове засідання відкладене на 27.11.2024 з метою приводу свідків, заявлених відповідачем [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Черніцький І.Р. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Позивач додатково пояснила, що у 2008 році позивач, її чоловік [PERSON] та їхня дочка [PERSON] переїхали проживати у побудований ними будинок за адресою: [ADDRESS] . Усі вони проживали у даному будинку без реєстрації та лише у лютому 2016 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою. Позивач працювала у м. Тернополі у лікарні та їздила на роботу маршрутним автобусом. [INFO] чоловік позивача помер та на час його смерті позивач так само проживала разом з останнім за адресою: [ADDRESS] . Позивач була обізнана, що її чоловік ще за життя склав заповіт на користь сина позивача [PERSON] , яким заповів 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Про те, що [PERSON] не прийняв спадщину та не подав до нотаріуса відповідну заяву, позивач дізналась лише рік тому. Позивач вважала, що оскільки проживала із спадкодавцем за однією адресою, то вважається такою, що прийняла спадщину. Однак нотаріус повідомив позивачеві, що позивач не була зареєстрована за даною адресою, а тому мала подати у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Додатково вказала, що у 2022 році зробила ремонт за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Скиба В.М. позов не визнали з підстав, викладених у відзиві, та просили у позові відмовити повністю. Відповідач додатково пояснила, що у період з 1990 року до 1995 року їхня сім`я проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] . У 1995 році вони усі почали проживати за адресою: [ADDRESS] та в 1997 році почали будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] . У 2009 році відповідач та її батьки переїхали проживати у вказаний будинок. Разом з тим відносини між її батьками не склались та з 2014 року позивач більше часу проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] та лише один раз на тиждень приїжджала до них з батьком у село. На момент смерті [PERSON] позивач перебувала на роботі, приїхала на таксі та одразу ж знову поїхала на роботу. Відповідач зазначила, що саме вона оплачувала поховання батька. Зазначила, що свідки надавали неправдиві показання та свідок [PERSON] взагалі ніколи не приходила до них додому. Представник відповідача додатково пояснив, що позивач обрала невірний спосіб захисту, оскільки мала звернутись з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Зауважив, що у позивача та її чоловіка [PERSON] були неприязні відносини та вони проживали окремо. Позивач десь аж через рік після смерті свого чоловіка переїхала проживати у с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області. Зазначив, що помилково у відзиві вказав, що позивач зареєстрована та проживала у 2016 році за адресою: [ADDRESS] , оскільки мав вказати адресу: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом сторін. Свідок показав, що з родиною [PERSON] познайомився у 2001 році, оскільки придбав пів будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що позивач та відповідач [PERSON] переїхали проживати у село у 2008 році та постійно там проживали до смерті [PERSON] . Зазначив, що позивач та її чоловік утримували свійську тварину та саме позивач здійснювала за нею догляд. Також вони усі разом святкували День народження [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що є односельчанкою сторін. Свідок показала, що з [PERSON] була знайома давно та у 2005 році останній познайомив свідка зі своєю дружиною [PERSON] . Зазначила, що точну дату, коли позивач з дочкою переїхали проживати у село, свідок не пам`ятає, однак у 2010 році вони вже там проживали. Дату смерті [PERSON] свідок також не запам`ятала. Показала, що відвідувала позивача та її чоловіка у них вдома та у будинку завжди були особисті речі позивача. Допитана в якості свідка відповідач [PERSON] показала, що на час смерті її батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживали сам [PERSON] , відповідач та її чоловік, а позивач була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою позивач почала проживати з кінця 2014 року, бо [PERSON] хворів та у них з позивачем погіршились відносини. Зі свійської тварини вони тримали лише курей та догляд за ними здійснював її батько. Мати повернулась проживати у село лише у 2018 році. Не заперечувала, що з 2022 року між нею та позивачем склались особисті неприязні відносини. У судове засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви та клопотання від відповідача до суду не надходили. Заслухавши учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що 26.01.1990 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Такі обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.09.1993 [PERSON] належала 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). 29.08.2008 [PERSON] заповів [PERSON] належну [PERSON] на праві власності частку зазначеної вище квартири. Указане підтверджується заповітом від 29.08.2008, посвідченим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Мудрою О.І. та зареєстрованим у реєстрі за № 5-177 (а.с. 6). Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). З інформації,\~наданої державним\~нотаріусом Тернопільської\~районної державної\~нотаріальної контори\~(а.с.\~9),\~вбачається,\~що [PERSON] \~на день\~смерті був\~зареєстрований і\~проживав за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємець за заповітом [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Такі обставини дають підстави дійти висновку, що [PERSON] не прийняв після смерті [PERSON] спадщину за заповітом, до складу якої входила 1/4 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Указані обставини визнавались та не заперечувались учасниками судового процесу у судовому засіданні. Докази того, що [PERSON] звертався до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та такий позов був задоволений, суду не надані. Так само суду не доведено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, [PERSON] , який пропустив строк для прийняття спадщини, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу, тобто спадкоємці за законом. Так, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Із зазначеної вище інформації державного нотаріуса вбачається, що спадкоємець [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Натомість спадкоємець [PERSON] із такою заявою до нотаріуса не зверталась. При цьому [PERSON] на момент смерті спадкодавця зареєстрована за адресою проживання останнього не була. Щодо належного способу захисту суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2024 у справі № 688/2822/22. При цьому за змістом ч. 6 ст. 294 ЦПК України справа, яка підлягає розгляду у порядку окремого провадження, у тому числі про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, має розглядатися у позовному провадженні на загальних підставах у разі наявності між сторонами спору про право. Ураховуючи, що між сторонами такий спір наявний, оскільки відповідач [PERSON] заперечує право позивача на спадкування 1/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , дана справа не може розглядатися в окремому провадженні та повинна бути розглянути у позовному провадженні. При цьому з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини мають право звернутись спадкоємці, які на час відкриття спадщини не проживали разом із спадкодавцем та у визначений законом шестимісячний строк не звернулись з заявою про прийняття спадщини. Натомість позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на наявність обставин проживання її разом зі спадкодавцем та просить встановити відповідний юридичний факт, від встановлення якого буде залежати реалізація її спадкових прав після смерті [PERSON] . За таких підстав суд вважає необґрунтованими доводи сторони відповідача [PERSON] щодо обрання позивачем невірного способу захисту. Щодо факту проживання позивача разом зі спадкодавцем суд зазначає таке. Як вказав суд вище, на час відкриття спадщини, тобто на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) останній був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Натомість позивач станом на 21.03.2016 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Указані обставини визнавались та не заперечувались учасниками справи у судовому засіданні. Так, у постанові від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 Верховний Суд виклав правову позицію, згідно з якою відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21.10.2020 в справі № 569/15147/17; від 18.11.2020 в справі № 523/19010/15-ц; від 02.04.2021 в справі № 191/1808/19; від 28.04.2021 в справі № 204/2707/19. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно з п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Так, надаючи оцінку доводам сторін у цій частині, суд приймає до уваги як неспростовані відповідачем [PERSON] показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які показали, що позивач та її чоловік [PERSON] до самої смерті останнього разом проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] , де знаходились особисті речі позивача, подружжя вели спільне господарство, тримали свійську тварину та разом святкували сімейні свята. При цьому суд враховує, що свідки не є учасниками даного спору, не є родичами сторін та не є зацікавленими у вирішенні даного спору, а також попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Відтак відсутні підстави вважати, що показання свідків не відповідають дійсним обставинам, що мали місце. Натомість суд критично оцінює ті обставини, що позивач проживала за адресою: [ADDRESS] у період з 2008 року до 2014 року та у подальшому з 2018 року і по даний час, як про це вказувала відповідач [PERSON] . Обставини щодо неприязних відносин між позивачем та її чоловіком [PERSON] та щодо непроживання позивача за вказаною вище адресою саме у період смерті спадкодавця, не знайшли свого підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами. При цьому суд зауважує, що відповідач [PERSON] , яка давала показання в якості свідка, є особою, безпосередньо зацікавленою у вирішенні даного спору, а також перебуває в особистих неприязних відносинах з позивачем. Щодо акта про фактичне місце проживання № 2/2 від 06.01.2023 (а.с. 11), згідно з яким фактичним місцем проживання позивача без реєстрації є [ADDRESS] , то суд погоджується з доводами відповідача, що даний акт не містить відомостей про період, протягом якого позивач фактично проживає за вказаною адресою. Разом з тим відповідач, визнаючи у судовому засіданні ті обставини, що станом на 06.01.2023 позивач проживала за даною адресою, відмовилась засвідчити ці обставини у письмовому акті, що знову ж таки підтверджує наявність неприязних відносин між сторонами та дає підстави критично оцінювати показання відповідача в якості свідка. Інші докази на спростування доводів позивача та на спростування факту проживання [PERSON] станом на 21.03.2016 за місцем проживання спадкодавця [PERSON] відповідачі суду не надали. При цьому суд сприяв відповідачу [PERSON] в реалізації її процесуальних прав, зокрема шляхом постановлення ухвали про привід свідків у судове засідання, однак указані докази суду надані так і не були та відповідач відмовилась від подання цих доказів. За таких підстав суд вважає доведеними позивачем та неспростованими відповідачами ті обставини, що позивач, хоча і не була зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] , однак проживала у цьому будинку за життя спадкодавця [PERSON] та до самої його смерті. При цьому даний факт має для позивача юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права позивача на отримання спадщини, та іншого порядку встановлення даного факту немає. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ЦК України). При цьому за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 543/994/17 та від 30.09.2020 у справі № 584/639/19. При цьому докази того, що відповідач [PERSON] після спливу шестимісячного строку, протягом якого спадкоємець [PERSON] , мав подати заяву про прийняття спадщини, оформила спадкові права після смерті [PERSON] на 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , суду не надані. За таких підстав суд доходить висновку, що заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 19.01.2024 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Так, у відзиві відповідач [PERSON] вказала, що попередній розмір понесених нею витрат на правничу допомогу становить 20000 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим відповідач не подала до суду докази на підтвердження розміру витрат, які відповідач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Так само відповідач не подала заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] та її представник адвокат Скиба В.М. не були позбавлені можливості заявити про намір подати докази на підтвердження розміру витрат, які відповідач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів. Однак відповідач та її представник таких дій не вчинили. З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що заяву відповідача [PERSON] про стягнення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн слід залишити без розгляду.

Outcome: approved