Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 1.1 В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, від якого мають сина. Спільне життя не склалось, тому просить розірвати шлюб, а також оскільки син проживає з нею, то стягувати на його утримання з батька 5000 грн. щомісяця з індексацією, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину. 1.2 Відповідач позов повністю визнає. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії в справі Ухвалою від 23.10.2024 відкрито спрощене провадження в справі без повідомлення виклику сторін. 02.11.2024 відповідач отримав ухвалу, відзиву із запереченнями не подав, проте надіслав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає. Відносини в шлюбі не склались, тож просить його розірвати, але обов`язок утримувати дитину, яка проживає з матір`ю, буде виконувати і сплачувати аліменти в розмірі, про який просить позивачка. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.07.2018 Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №199, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). [PERSON] народився [INFO] , у свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками вказані сторони по справі (а.с.11). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, чому відповідає і ст. 24 Сімейного кодексу України, за ч.1 якої примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст.111 СК України, суд не вбачає. Згідно ч.3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За ч.1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно ч.1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Позивачка стверджує, що шлюбно-сімейних відносин більше не існує і просить розірвати шлюб, а відповідач позов визнає, примушування до шлюбу недопустиме, тому суд робить висновок, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін і позов задовольняє. Відповідач також визнає, що спільна дитина проживає з матір`ю, тому цей факт не потребує доказування. І він готовий сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, про який просить позивачка. Суд враховує положення ст. 182 СК України, що відповідач працездатний, здоровий, про інших утриманців не заявляє, має імперативний обов`язок як батько утримувати дитину і забезпечувати їй належні умови проживання та виховання, створювати обстановку для гармонійного розвитку, а також згідний сплачувати аліменти для утримання сина в розмірі 5000 грн. щомісячно з індексацією. Таким чином, позовну заяву і в частині стягнення аліментів суд задовольняє, а аліменти необхідно стягувати з дня звернення до суду 15.10.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів, тому за ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved