Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває на розгляді справа за позовом ТОВ\~ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4074396768. Також, 10 серпня 2020 року відповідач уклав із ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір №3084868152 від 10 серпня 2020 року. Цей договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК» ЦФР» складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. 21 березня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №НІ/11/9-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило право вимоги боргу до [PERSON] за кредитним договором №4074396768 від 16 грудня 2019 року в сумі 25533 грн. 25 коп. та кредитним договором №3084868152 від 10 серпня 2020 року в сумі 22118 грн 59 коп., яку і просить позивач стягнути з відповідача та понесені судові витрати. З урахуванням вищевказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 листопада 2023 року справу передано в провадження судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Прилуцького В.О. Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 січня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість за кредитним договором №4074396768 від 16 грудня 2019 року та кредитним договором №3084868152 від 10 серпня 2020 року в загальній сумі 47651 грн 84 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2684\~ гривні 00 копійок, а всього 50335 грн\~ 84 коп. Ухвалою суду від 27 травня 2024 року скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. У наданому суду відзиві представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Вказав, що матеріали справи не містять доказів набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргу» права вимоги до [PERSON] . Також позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача та належних розрахунків заборгованості за кредитними договорами, які встановлені ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Також представником відповідача надано суду заяву в якій він просив розгляд справи проводити без його участі та участі відповідача. Проти задоволення заперечував. Від заявленого клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовився. У наданих суду письмових поясненнях представник позивача зазначив, що кредитні договори між банками та відповідачем укладені відповідно до вимог законодавства та між сторонами були погоджені умови кредитних договорів. Також зазначено, що інформація про проведення транзакцій, перерахування кредитних коштів, зберігається безпосередньо у кредитодавця, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Щодо\~ розрахунку заборгованості позивач зазначив, що такий складено належним чином та відповідачем\~ не спростовано. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір №4074396768. Відповідно до п.1.2 вказаного Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі\~ 23174 грн 93 коп., строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того, відповідачем [PERSON] 16 грудня 2019 року підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4396768, в якому викладені умови надання відповідачу [PERSON] кредиту, які є аналогічними умовам, які викладені у вказаному кредитному договорі. Також, 10 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір №3084868152. Відповідно до п.1.2 вказаного Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі\~ 13800 грн 00 коп., строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом. Крім того, відповідачем [PERSON] 10 серпня 2020 року підписано Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4868152, в якому викладені умови надання відповідачу [PERSON] кредиту, які є аналогічними умовам, які викладені у вказаному кредитному договорі. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Частиною 1 статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 07 жовтня 2016 року між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до п. 2.1 Договору Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору\~ свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги до первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору\~ у порядку та строки, встановлені цим договором. 21 березня 2023 року між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/9-Ф. Відповідно до п. 2.1 Договору в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальника, суму боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Також, 21 березня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «Таскомбанк» було укладено акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу №НІ/11/9-Ф від 21 березня 2023 року. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №НІ/11/9-Ф\~ від 21 березня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4074396768 від 16 грудня 2019 року у загальній сумі 25533 грн 25 коп., та за кредитним договором № 3084868152 від 10 серпня 2020 року. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитними договорами №4074396768 від 16 грудня 2019 року та №3084868152 від 10 серпня 2020 року укладених між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало суду: копію договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Таскомбанк» у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таскомбанк» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»\~ права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги; договір факторингу №НІ/11/9-Ф від 21 березня 2023 року укладений між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», акт прийому-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/9-Ф від 21 березня 2023 року та\~ витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу №НІ/11/9-Ф від 21 березня 2023 року. Разом з тим, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало суду належних та допустимих доказів того, що АТ «Таскомбанк» належало право вимоги за кредитними договорами №4074396768 від 16 грудня 2019 року та №3084868152 від 10 серпня 2020 року. До позовної заяви ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» була додана лише копія договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року\~ укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк», однак, у тексті договору не визначено конкретно які саме права вимоги передаються/відступаються на користь ПАТ «Таскомбанк». Пунктами 2.1., 2.2. договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року визначено, що відповідні права вимоги, які відступаються ПАТ «Таскомбанк»\~ визначаються Реєстрами прав вимоги. Відтак, сам по собі текст договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року не підтверджує перехід прав вимоги за кредитними договорами №4074396768 від 16 грудня 2019 року та №3084868152 від 10 серпня 2020 року. До матеріалів позовної заяви не додано копії відповідних Реєстрів прав вимоги, з яких можна було б встановити, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало ПАТ «Таскомбанк» право вимоги до\~ [PERSON] за кредитними договорами №4074396768 від 16 грудня 2019 року та №3084868152 від 10 серпня 2020 року\~ та розмір такого права вимоги. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Нормами ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. У наданому суду відзиві представник відповідача зазначив, що банк надав позичальнику кредити, однак, матеріали справи не містять жодного доказу виконання ТОВ «ФК «ЦФР» договору, а саме переказу коштів на рахунок\~ та списання коштів з позичкового рахунку. \~ За змістом ч.1 ст. 1050 ЦК України, згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з п.3 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Згідно з ст.16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Статтею 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з ст.20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом:\~ подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу;\~ використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі;\~ подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання;\~ внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення;\~ платіжна вимога-доручення;\~ розрахунковий чек;\~ платіжна вимога;\~ меморіальний ордер. Згідно ст. 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. За таких обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок за кредитними договорами. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ щодо стягнення заборгованості за кредитним договором до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed