Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~У серпні 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, просила скасувати арешт з автомобіля марки «RENAULT», моделі «TRAFIC», реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску, накладений 07.06.2010 державним виконавцем у виконавчому провадженні №19621956. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31.07.2013, визнано мирову угоду в справі за її позовом до [PERSON] про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, залишивши у власності [PERSON] транспортний засіб марки «RENAULT», моделі «TRAFIC», реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31.07.2013 визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки «RENAULT», моделі «TRAFIC», реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску та знято арешт з нього накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.04.2018 (ВП54868120). Однак, після цього [PERSON] не змогла перереєструвати автомобіль на себе, оскільки виявилося, що на автомобіль накладено арешт у іншому виконавчому провадженні, де боржником є її колишній чоловік [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29.08.2024 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 11.09.2024 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву від 14.10.2024 представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у відділі з 07.06.2010 перебувала ухвала №2-981 про забезпечення позову ПАТ «Індустріально-експортний банк» видана Здолбунівським районним судом Рівненської області 01.06.2010 про накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] на праві особистої та (або) спільної часткової або сумісної власності і знаходиться в нього або інших осіб на загальну суму 360\~823 грн. 27 коп. На виконання даної ухвали державним виконавцем 07.06.2010 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] в межах суми боргу 360\~823 грн. 27 коп. Виконавче провадження АСВП №19621956 закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин). Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки [PERSON] необхідно звернутися з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник відповідача Здолбунівського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що у відділі ДВС Здолбунівського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження №19621956 з виконання ухвали Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01.06.2010 про накладення арешту на все майно, що належить [PERSON] на загальну суму 360\~823 грн. 27 коп. Стягувач ПАТ «Індустріально-експортний банк», боржник [PERSON] . Виконавче провадження №19621956 закінчене на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання). \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі №905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей\~57,\~58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.\~Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна». Аналогічна правова позиція викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі №235/2617/19 (провадження №61-7867св20). Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із\~статтею 51 ЦПК України\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Статтею 175 ЦПК України\~встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18), пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. \~ \~ \~ \~Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду позивач визначив відповідачем Здолбунівський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області,\~який не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Особа, в інтересах якої накладено арешт на відповідне нерухоме майно в рамках виконавчого провадження\~№19621956 - ПАТ «Індустріально-експортний банк», яке не було залучено до участі у справі у якості відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed