Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернулася до Сумського районного суду Сумської області із вказаним позовом, який в подальшому уточнила та просила суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму боргу за договором в розмірі 20698,17 доларів США, з яких сума позики - 13605, 94 доларів США, нараховані 21% відсоток за користування позикою в сумі - 7092,23 доларів США за період 15.11.2021 року по 08.05.2024 року включно та стягнути з відповідачів суму судових витрат. Свої вимоги мотивувала тим, що 10.07.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики за умовами якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 16 620,11 доларів США, зі строком повернення до 09.07.2023 року та сплатою 21 % річних. Крім того, 10.07.2021 року позивач уклав з [PERSON] договір поруки, згідно якого остання зобов`язалась перед ним у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання [PERSON] зобов`язання, яке передбачене основним договором. Зазначила, що позивач свої зобов`язання виконав в повному вигляді, однак станом на 20.02.2024 року [PERSON] суму позики в розмірі 16 620,11 доларів США не повернув, у зв`язку з цим загальна заборгованість складає: 20698,17 доларів США виходячи з наступного розрахунку: 13605,94 доларів США - основний борг; 7092,23 доларів США - 21% річних ( період з 15.11.2021 р по 08.05.2024 рік) та судові витрати. Короткий зміст відзиву. Відповідачі позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Зазначили, що [PERSON] Перебувала в трудових відносинах з ФОП « [PERSON] з 02.12. 2019 року по 02.07.2021 рік. Під час, виконання трудових відносин [PERSON] , через скрутне матеріальне становище, вчинила злочин та привласнила кошти в сумі 453499 грн 40 коп. В подальшому, з метою відшкодування заподіяної шкоди її чоловік - [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики саме на суму 453499 грн, з встановленням графіку погашення, а [PERSON] виступила поручителем. Вказала, що фактично за договором позики від 10.07.2021 року її чоловік коштів не отримував. Зазначила, що на момент розгляду кримінального провадження в суді вони частково, в сумі 190744 грн, відшкодували [PERSON] заподіяну шкоду, а тому за вироком суду з неї було вирішено стягнути шкоду в розмірі 262755 грн 40 коп., які вона відшкодовує згідно відкритого виконавчого провадження. Вважають такі вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позиція сторін Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника [PERSON] , адвоката Мазнєвої С.Г. надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, просять задовольнити позовні вимоги, та вирішити питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідачів також в судове засідання не з`явився просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки фактично відповідачі не отримували позики, отже фактично договір позики не може вважатися укладеним. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Позиція суду Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно вироку Сумського районного суду Сумської області від 24.10.2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України та ч. 1 ст. 200 КК України та призначено покарання. Крім того вирішено цивільний позов [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 262 755 грн 40 коп. (а.с. 43-47) З вироку суду вбачається, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем ФОП [PERSON] . ІПН (ФОП) [NUMBER] з 02. 12. 2019 року укладено трудовий договір. Відповідно до трудового договору за №2-К, останню призначено на посаду касира-операціоніста, вона прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, з покладанням на неї певних обов`язків. Місцем роботи визначено - відділення «Нової пошти» № 1, за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, буд. 43 , а саме у касі пункту надання фінансових послуг (далі ПНФП) 20063. ТОВ «НоваПей», в особі ФОП « [PERSON] », згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.12.2019 ввірило [PERSON] майно у вигляді грошових коштів для здійснення фінансово-господарської діяльності в ПНФП 20063. У зв`язку з безпідставним внесенням до вкладних аркушів касової книги за 29 червня 2021 року, [PERSON] , відповідно до акту про результати інвентаризації наявних коштів, що зберігаються в касі (сейфі) ПНФП №200063, за адресою: Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Сумська, буд. 43 , привласнила грошові кошти належні ТОВ «НоваПей» у сумі 453499,40 грн (чотириста п`ятдесят три тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень сорок копійок) які в подальшому використала за власним розсудом. Обвинувачена [PERSON] свою вину визнала та вказала, що маючи численні кредитні зобов`язання перед кредитними спілками та банківськими установами, 29.06.2021 року привласнила грошові кошти належні ТОВ «НоваПей» в сумі 453499 грн 40 коп. шляхом підробки документів на переказ. Під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що [PERSON] частково відшкодувала шкоду [PERSON] в розмірі 158699 грн. 10.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого Позикодавець ( [PERSON] ) передає Позичальнику ( [PERSON] ) у власність грошові кошти в сумі 16 620,11 доларів США (станом на момент укладання 453499 грн.40коп.), зі строком користування позикою до 09.07.2023 року, із сплатою 21 відсотків річних, згідно Графіка погашення заборгованості (а.с.9-10, 7). 10.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір поруки, за яким, зокрема, [PERSON] зобов`язалась перед [PERSON] у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання [PERSON] за зобов`язаннями, які передбачені вищевказаним договором позики, виключно по поверненню грошових коштів в сумі 16 620,11 доларів США, які станом на дату укладення договору становили еквівалент 453499,40 грн. зі строком повернення до 09.07.2023 року зі сплатою 21% річних згідно до графіку погашення, неустойки в розмірах та випадках, визначених вказаним договором позики. (а.с.10-11, 7). Відповідно до розписки від 10.07.2021 року [PERSON] отримав кошти в сумі 16 620,11 доларів США. (а.с.14). Відповідно до довідки № 25-08/2021-4 від 25.08.2021 року, заборгованість перед ТОВ «НоваПей» по відшкодуванню нестачі згідно Акту інвентаризації від 29.06.2021 року в сумі 453499,40 гривень станом на 17.08.2021 року - відсутня. Збитки ФОП [PERSON] компенсовано в повному обсязі. (а.с. 59). [PERSON] було направлено дві вимоги до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.5,6). Постановою старшого державного виконавця Єременко В.Б. від 09.02.2023 року, відкрито виконавче провадження [NUMBER], про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 262 755, 40 гривень.(а.с.57). [PERSON] частину коштів було виплачено, що стверджується копією платіжних доручень. (а.с. 48-54). Нормативно-правове обґрунтування Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 201/13756/16-ц (провадження № 61-6896св19) визначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (п. 36 постанови). Також у п. 39 цієї постанови зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Висновки суду. Під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . 29.06.2021 року [PERSON] привласнила грошові кошти належні ТОВ «НоваПей» в сумі 453499 грн 40 коп. шляхом підробки документів на переказ, які [PERSON] самостійно відшкодував, сплативши нестачу. 10.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого Позикодавець ( [PERSON] ) передає Позичальнику ( [PERSON] ) у власність грошові кошти в сумі 16 620,11 доларів США (станом на момент укладання 453499 грн.40коп.), зі строком користування позикою до 09.07.2023 року, із сплатою 21 відсотків річних, згідно Графіка погашення заборгованості. Разом з тим, позивачем суду не надано жодного доказу про фактичне передання [PERSON] [PERSON] коштів в сумі 453499 грн.40коп, на спростування доводів відповідача, що даний договір був укладений саме на погашення заборгованості привласнення грошей [PERSON] під час виконання трудових відносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надані [PERSON] договір позики та розписка не підтверджує отримання [PERSON] суми позики, таким чином в контексті статті 1046 ЦК України фактично договір позики не може вважатися укладеним, оскільки не відбулася реальна передача позикодавцем позичальникові грошових коштів, яка визначає момент укладення договору позики. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог .

Outcome: dismissed