Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 01.05.2015 надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником особового рахунку № [NUMBER] приватизованої квартири [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована. Відповідач є споживачем послуг, а тому зобов`язана забезпечити їх своєчасну оплату. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за період з 01.05.2015 по 01.05.2024 утворилася заборгованість, яка складається з основного боргу в сумі 30217,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 14092,99 грн. та 3% річних в сумі 4531,04 грн., що загалом становить 48841,48 грн. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги та судові витрати на розрахунковий рахунок. 18.07.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] квартири [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована в зазначеній квартирі з 27.05.2010. Відповідно до п.2.2 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» предметом діяльності підприємства є для надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та інших житлово-комунальних послуг. На виконання зазначених послуг позивачем укладені договори з суб`єктами господарювання щодо закупівлі електричної енергії, надання послуг з дератизації та дезінсекції, обслуговування вентиляційних каналів, телекомунікаційного обладнання, технічного обслуговування ліфтів тощо. Відповідно до розрахунку з 01.05.2015 по 01.05.2024 у відповідача утворилася заборгованість, яка складається з основного боргу в сумі 30217,45 грн., на яку нараховані інфляційні втрати в розмірі 14092,99 грн. та 3% річних в сумі 4531,04 грн., що загалом становить 48841,48 грн. За цей період відповідач надані послуги оплачував не в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Судом встановлено, що відповідач є споживачем комунальних послуг, які надає позивач, а тому, як споживач вказаних послуг, має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Відповідачем не було надано доказів не надання послуг позивачем або надання ним послуг неналежної якості. У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зроблено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачем не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідач відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовився від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. Свої зобов`язання відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 01.05.2015 по 30.04.2024 в сумі 30217,45 грн., Щодо вимог про стягнення з відповідача за період за період з 01.05.2015 по 01.05.2024 інфляційних втрат в розмірі 14092,99 грн. та 3% річних в сумі 4531,04 грн. суд відзначає наступне. На правовідносини, що виникли між учасниками справи, поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. При цьому, судом враховується, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 до 29.12.2023. Отже нараховані на суму заборгованості 3% річних та інфляційні втрати за період з 24.02.2022 до 29.12.2023, стягненню не підлягають, оскільки їх нарахування безпідставним. Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості, підлягають стягненню за період з 01.05.2015 по 23.02.2022 в сумі 2054,47 грн. та 6563,23 грн., відповідно, та за період з 30.12.2023 по 30.04.2024 в сумі 289,76 грн. та в сумі 407 грн., відповідно. Таким чином, за підрахунком суду розмір 3% річних становить 2344,23 грн. та інфляційних втрат - 6970,23 грн. Крім того, відповідно до приписів ч.5, 7 ст.265 ЦПК України резолютивна частина рішення не повинні містити відомостей про номери та види рахунків, на які мають бути зараховані грошові кошти, що стягнуті з відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (80,94%) у розмірі 2450,86 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial