Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається належної йому 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Його брат хворів на шизофренію та був недієздатною особою, а також на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира від 11.07.2013 позивач був призначений його опікуном. Будучи зареєстрованими за різними адресами, вони проживали разом у квартирі [ADDRESS] , де вели спільне господарство. Позивач піклувався про свого брата, здійснював за ним догляд, а під час загострення хвороби доводилося влаштовувати його у відповідний медичний заклад, де він проходив лікування. Він є єдиним спадкоємцем свого брата, але на звернення позивача нотаріусом відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, що унеможливлює оформлення ним спадкових прав на спадкове майно. Окрім того, зазначив, що після смерті свого брата в шестимісячний строк він не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як перебував у вкрай тяжкому стані внаслідок перенесеного інфаркту та ряду травм, через що не мав можливості пересуватися самостійно, перебував з 05.11.2020 по 14.11.2020 на стаціонарному лікуванні, а також неодноразово у 2021 році та після лікування проходив реабілітацію. Тому позивач просить встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на дату його смерті та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності після його смерті на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав про підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.\- Судом встановлено, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] , виданого 06.10.2020 Виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області, копіями свідоцтв про народження позивача від 20.07.1966 серії [NUMBER] та брата від 28.04.2009 серії [NUMBER] (видане повторно). Згідно довідки КУ «Новоборівський психоневрологічний інтернат» Житомирської обласної ради від 08.09.2022 № 415 підопічний [PERSON] проживав та був зареєстрований в інтернатній установі з 06.06.2014 по 05.10.2020 за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено в паспорті позивача, місцем його реєстрації є [ADDRESS] з 12.06.2013. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 11.07.2013 у справі № 295/8008/13-ц, яке набрало законної сили 22.07.2013, встановлено опіку та призначено опікуном над недієздатною особою [PERSON] , 1960 року народження, - [PERSON] . На звернення позивача із заявою щодо прийняття спадщини після померлого [PERSON] від 26.09.2022 постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Демецької С.Л. від 26.09.2022 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач має інвалідність ІІ групи згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 721581 від 01.02.2022. У спадковій справі № 137/2022 до майна померлого [PERSON] відомості про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, відсутні. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Положеннями ст. ст.\~1216-1218\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/6 (далі - Порядок) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 3, п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення вказаного факту позивачу потрібно для оформлення спадкових своїх прав на спадщину у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка відкрилася після смерті його брата [PERSON] . За таких обставин оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання позивача разом із братом [PERSON] на час відкриття спадщини і цей факт підтверджується рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 11.07.2013 у справі № 295/8008/13-ц, яким встановлено опіку та призначено [PERSON] опікуном над його недієздатним братом [PERSON] , тому вимоги позивача в цій частині позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Положеннями ст. 392 ЦК України визначено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На виконання завдань цивільного судочинства суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Хоча судом і встановлено існування в позивача певних перешкод у набутті права власності на спадкове майно, однак застосування способу захисту у вигляді визнання права власності за судовим рішенням не може вважатись виправданим втручанням суду як пропорційне реагування на такі обмеження. За наявності рішення суду про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач не позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. З огляду на викладені обставини суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 392 ЦК України та визнання за позивачем права власності на частку спадкового нерухомого майна в порядку спадкування.

Outcome: partial