Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач [PERSON] 30.09.2024 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 6640, в якій просить ухвалити рішення про визнання за ним права на спадщину після смерті спадкоємця [PERSON] , який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації цього права, а також визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] у с-щі. Верхнє Синьовидне Стрийського району Львівської області, право власності на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння у складі житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 90, 6 кв. м., з котрої житлова площа - 41,8 кв. м. та нежитлова площа - 48,8 кв. м., з верандою «а», сходами «а1», підвалом «а2», господарських будівель - літньої кухні (позначена у технічній документації літерою Б), двох сараїв (позначені у технічній документації літерами В, Г) та господарських споруд - воріт № 1 , огорожі № 2, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] у с-щі.Верхнє Синьовидне Стрийського району Львівської області у віці 49 років помер рідний брат позивача [PERSON] - [PERSON] .. Заповіту щодо розпорядження усіма своїми правами й обов`язками на випадок смерті спадкодавець [PERSON] за життя не складав. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина за законом на належне йому право на спірне домоволодіння, котре він свого часу успадкував після смерті їх обох з позивачем [PERSON] батьків - [PERSON] , який помер [INFO] у віці 65 років, та [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 76 років, обоє - у с-щі. Верхнє Синьовидне Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області. На даний час позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем другої черги за законом усіх прав та обов`язків, котрі залишились після смерті спадкодавця [PERSON] , у тому числі й на спірне домоволодіння, при цьому він прийняв спадщину та не відмовився від неї, так як на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживав з ним у спірному домоволодінні, спадкоємців першої черги за законом, або інших спадкоємців другої черги за законом таких прав та обов`язків спадкодавця [PERSON] , немає. Проте оформити відповідне право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на спірне домоволодіння позивач [PERSON] не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нього в силу того, що спадкодавець [PERSON] за життя відповідне своє право власності на спірне домоволодіння не зареєстрував/ не оформив, як і не було зареєстроване відповідне право власності за нині покійними дідусем та бабусею [PERSON] та [PERSON] .. З огляду на вказане, отримавши 25.06.2024 року відмову Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на спірне домоволодіння, позивач [PERSON] змушений був звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом, у котрому, на свій розсуд, обрав такі способи захисту: 1) про визнання права на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , який не одержав свідоцтва а не здійснив державної реєстрації цього права; 2) визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] .. Відповідач Сколівська міська рада Стрийського району Львівської області у запропоновані судом строки та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про визнання права на спадщину та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна у порядку спадкування за законом, не подала, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами суду не навела. Заяви та клопотання сторін у справі. Позивач [PERSON] 04.12.2024 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 8263, в якій просив проводити розгляд цієї справи по суті за його відсутності та, одночасно, висловив позицію на підтримання позовних вимог з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому позові. Інших заяв та/чи клопотань від сторін у справі до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 01.10.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 07.11.2024 року, 10:00 год.. Витребувано за ініціативою судді від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належно засвідчену копію спадкової справи № 85/2024, заведеної 26.03.2024 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с-щі. Верхнє Синьовидне Стрийського району Львівської області. Від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28.10.2024 року на відповідну ухвалу у частині витребування доказів до Сколівського районного суду Львівської області надійшла належно засвідчена копія спадкової справи № 85/2024, заведеної 26.03.2024 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с-щі. Верхнє Синьовидне Стрийського району Львівської області, із супровідним листом, що був зареєстрований в діловодстві за вх. № 7325, з якоїне вбачалося тієї обставини, що розгляд цієї справи та ухвалене у ній рішення у майбутньому може вплинути на права та/чи законні інтереси будь-яких інших осіб. Відтак, ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 07.11.2024 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 05.12.2024 року о 10:00 год.. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте ніхто з них у таке не з`явився та/чи не забезпечив явки уповноважених представників. Судом також було задоволено заяву позивача [PERSON] про розгляд цієї справи по суті за його відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд цієї справи по суті за їх відсутності, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідача Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом під час розгляду даної справи встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, що стверджується його паспортом громадянина України на бланку серії [NUMBER] , виданим Сколівським РВ УМВС України у Львівській області 26.03.1996 року, його задекларованим місцем реєстрації з 23.04.2018 року є [ADDRESS] (копія міститься у справі, а. с. 6). Згідно свідоцтва про народження на бланку серії [NUMBER] , виданого Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області 09.03.1959 року (копія міститься у справі, а. с. 10), позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , обоє за національністю - українці. Згідно свідоцтва про народження на бланку серії [NUMBER] , виданого Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області 19.02.1973 року (копія міститься у справі, а. с. 11), [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , обоє за національністю - українці. Отож, позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Судом також встановлено, що батько позивача [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років у с-щі. Верхнє Синьовидне Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим повторно Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09.11.2023 року (копія міститься у справі, а. с. 13), а їх матір - [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років у с-щі. Верхнє Синьовидне Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області 27.10.2009 року (копія міститься у справі, а. с. 14). За життя спадкодавці [PERSON] та [PERSON] заповіту щодо розпорядження належними їм правами та обов`язками на випадок своєї смерті не складали, що стверджується довідкою, виданою старостою с-ща. Верхнє Синьовидне, сіл Межиброди, Дубина Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області 21.08.2024 року за вих. № 1751 (копія міститься у справі, а. с. 16). Згідно свідоцтва про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданого Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 14.12.2022 року (копія міститься у справі, а. с. 15), брат позивача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] у віці 49 років у с-щі. Верхнє Синьовидне Стрийського району Львівської області. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту щодо розпорядження належними йому правами та обов`язками на випадок своєї смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою старостою с-ща. Верхнє Синьовидне, сіл Межиброди, Дубина Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області 19.03.2024 року за вих. № 568 (копія міститься у справі, а. с. 45). Рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 13.02.2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/1913/23 та номером провадження 2-о/453/5/24, котре 15.03.2024 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 17-19), встановлено факт постійного проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останнього - по [ADDRESS] . Отож, позивач [PERSON] , який бажає оформити спадщину після смерті брата [PERSON] , прийняв спадщину, так як на час відкриття спадщини після його смерті проживав разом з ним в одному житловому будинку по [ADDRESS] , крім того він у встановленому законом порядку та строки не відмовився від спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] .. При цьому, саме позивач [PERSON] за законом другої черги вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини після його смерті і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, оскільки як спадкоємців першої черги, так і інших спадкоємців другої черги, після смерті спадкодавця [PERSON] немає, що стверджується матеріалами витребуваної спадкової справи № 85/2024, заведеної після смерті зазначеного спадкодавця 26.03.2024 року Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (копія міститься у справі, а. с. 43-53). Так, детально перевіряючи відповідні права та обов`язки, які належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, котре розташоване по [ADDRESS] , та котре є предметом спору у межах пред`явлених [PERSON] позовних вимог, судом встановлено, що таке домоволодіння в цілому складається з житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 90, 6 кв. м., з котрої житлова площа - 41,8 кв. м. та нежитлова площа - 48,8 кв. м., з верандою «а», сходами «а1», підвалом «а2», господарських будівель - літньої кухні (позначена у технічній документації літерою Б), двох сараїв (позначені у технічній документації літерами В, Г) та господарських споруд - воріт № 1, огорожі № 2, воно збудоване батьками позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у 1973 році за час перебування у зареєстрованому шлюбі, воно також не являється об`єктом самочинного будівництва. Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом, виготовленим 28.03.2024 року суб`єктом господарювання - КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивача [PERSON] (копія міститься у справі, а. с. 21-23, 24-28), а також рішенням виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної Ради народних депутатів від 21.03.1968 року за № 34 та актом відведення [PERSON] земельної ділянки під забудову від 04.05.1968 року (копії містяться у справі, а. с. 29). Таке домоволодіння спадкодавець [PERSON] свого часу успадкував за законом першої черги після смерті кожного із їх з позивачем [PERSON] батьків, проте за життя не встиг зареєструвати своє право на таке домоволодіння у визначеному законом порядку та отримати відповідне свідоцтво про право власності. Судом встановлено й те, що позивач [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому порядку після смерті брата [PERSON] , звертався до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 25.06.2024 року одержав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за спадкодавцем [PERSON] , що стверджується листом-відмовою від 25.06.2024 року за вих. № 473/01-16 (копія міститься у справі, а. с. 35). Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкти нерухомого мана у порядку їх спадкування регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), іншими актами цивільного законодавства. Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може пред`явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, які прийняли спадщину, та той з подружжя, який пережив іншого. Згідно з ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, я з боку батька так і збоку матері, які прийняли спадщину. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1268, частин 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі за єдиним унікальним номером 645/3265/13-ц, провадження № 61-5552свп18, викладені правові висновки, згідно з котрими застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Надаючи правову оцінку належності обраного стороною способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93) Європейський Суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Європейський Суд з прав людини вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У свою чергу, у ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за цією Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі (§ 75 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02). Таким чином, суть ст. 5 чинного ЦПК України зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й надавати відповідний судовий захист. Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 910/10784/16, номер провадження 12-30гс21). Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів сторін та інших учасників цієї справи, виходячи з відсутності у господарства, до котрого входить спірне домоволодіння, фактично статусу колгоспного двору, а також враховуючи ту обставину, що незаконність набуття за життя спадкодавцем [PERSON] права на спірне домоволодіння не встановлена судом і такий факт не оспорюється сторонами у справі, то суд вважає, що право на спірне домоволодіння було набуте спадкодавцем [PERSON] правомірно, зокрема у порядку спадкування після смерті його з позивачем [PERSON] батьків - [PERSON] та [PERSON] , смерть яких настала [INFO] та 26.10.2009 року відповідно. При цьому, оскільки судом було також встановлено, що правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння відсутні в силу того, що спадкодавець [PERSON] не зареєстрував за життя своє право на успадковане спірне домоволодіння, що, відповідно, унеможливлює здійснити спадкування позивачем [PERSON] прав та обов`язків на цей об`єкт нерухомого майна у нотаріуса, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначених порушених прав позивача [PERSON] як єдиного спадкоємця другої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] та не відмовився від такої спадщини. За таких наведених вище обставин справи, а також з урахуванням права суду у своєму рішенні визначити такий спосіб захисту, який не суперечить закону та найбільш правильно й повно захистить порушене право особи у межах пред`явлених позовних вимог, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, - із визначенням єдиного належного способу захисту - про визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування за законом. Саме такий спосіб захисту буде гарантувати позивачеві [PERSON] повне відновлення його порушеного права щодо спадкуваня. Щодо такого обраного позивачем [PERSON] способу захисту як визнання за ним права на спадщину після смерті брата [PERSON] , який не одержав свідоцтва та не здійснив державної реєстрації цього права, то такий додатковий спосіб у даному конкретному випадку не є ефективним, а достатнім буде встановлення відповідної обставини у мотивувальній частині даного судового рішення, що судом виконано. Такі висновку суду, зроблені у цій справі, повністю узгоджуються із позицієюВеликої Палати Верховного Суду, викладеною у згаданій вище постанові від 11 січня 2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 910/10784/16, номер провадження 12-30гс21. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Своєю чергою, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання вищевказаної позовної заяви на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як йому встановлена інвалідність ІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК на бланку серії ЛВА-1 № 393227 від 20.06.2008 року (копія міститься у справі, а. с. 8) та пенсійним посвідченням на бланку серії [NUMBER] від 30.01.2014 року (копія міститься у справі, а. с. 9). Тому, судові витрати у справі щодо справляння судового збору, у цілому слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як необхідності справляння судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, відповідні матеріали не містять.

Outcome: partial