Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

21 грудня 2023 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у незареєстрованому шлюбі з 2009 року по 2015 рік. Від їх фактичних шлюбних стосунків у них народилась спільна дитина, син [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим вона змушена звернутись з позовом про стягнення аліментів. Оскільки, відповідач є працездатною особою, отримує стабільний щомісячний дохід, тому позивачка просить суд стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 100 євро, починаючи з дати подання даного позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. (а.с.1-3) Після надходження\~з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру відповіді\~щодо зареєстрованого\~місця проживання\~позивачки -\~фізичної особи\~ [PERSON] (а.с.16), ухвалою судді Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 05 січня 2024 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.17) Судове засідання 23 січня 2024 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 05 лютого 2024 року. (а.с.20) Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року провадження по справі було зупинено до виконання судового доручення про вручення судових документів [PERSON] , який проживає в Румунії, чи повідомлення про неможливість такого виконання. (а.с.23-25) Частиною 8 ст.130 ЦПК України встановлено, що особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу. Суд зауважує, що згідно ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж установлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Статтею 6 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року передбачено, що Договірні Сторони надають одна одній правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, їх вручення. Відповідно до розділу ІІ п.2.2. «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54 (зі змінами)», у разі надіслання судом України доручення для виконання за кордоном цивільна справа, у зв`язку з якою складається доручення, призначається до розгляду з урахуванням розумних строків пересилання документів та виконання направленого доручення за кордоном. У разі можливості судом України призначається дата наступного судового засідання, на яке може прибути особа, що викликається, тому розгляд цивільної справи було призначено на 04 липня 2024 року та 02 серпня 2024 року. Так, 04 липня 2024 року та 02 серпня 2024 року розгляд справи не відбувся за неявкою відповідача. 29 серпня 2024 року на адресу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з ТУ ДСА України у Дніпропетровській області надійшов переклад виконаного судового доручення. (а.с.36-44) У судові засідання 09 жовтня 2024 року та 08 листопада 2024 року позивачка по справі не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено. В подальшому позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с.52-53) У постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено тлумачення «розумного строку». У пункті 3 даної постанови зазначено, що розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Крім того, вказана постанова поєднала визначення та його характеристику з огляду на поточну судову практику. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004 року та інші). З урахуванням особливостей розгляду справи, суд враховує правомірні інтереси осіб, які беруть участь у справі, які не можуть з`явитися до суду в межах встановленого строку розгляду справи з поважних причин, а саме у зв`язку із перебування відповідача за кордоном, розгляд справи неодноразово переносився, про що фіксувалось в автоматизованій системі документообігу суду «Д-3», та відповідно до виконаного судового доручення відповідачу з 25.07.2024 р. було відомо про розгляд цивільної справи відносно нього, відомості про час та місце розгляду справи можливо відслідити на сайті Судової влади України, однак відповідач, який мешкає в Румнії, в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надав. Суд враховує, що відповідач завчасно одержав повідомлення про судові засідання 04 липня 2024 року та 02 серпня 2024 року, проте до судового засідання не з`явився, представника не направив, жодних заяв та клопотань не надав. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України,\~розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відносинах між Україною та Румунією діє Конвенція про стягнення аліментів за кордоном, укладена 20.06.1956. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем у справі є [PERSON] , який є громадянином Румунії, тобто іноземець у розумінні ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Так, відповідно до даної статті, іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. (а.с.13-14) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого органом ЗАГС Чокана, мун. Кишинів 13 жовтня 2010 року, батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] (громадянин Румунії) та [PERSON] (громадянка України). (а.с.9-10) Згідно копії довідки № 468/19 від 28 березня 2019 року [PERSON] було зареєстровано громадянином України. (а.с.11) Відповідно до копії акту про фактичне проживання осіб за адресою: [ADDRESS] , від 07 листопада 2023 року встановлено, що син [PERSON] проживає разом з позивачкою за вищевказаною адресою. (а.с.12) [PERSON] є громадянином України відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III, в якій визначено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Таким чином з урахуванням вищезазначених норм міжнародних договорів, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, та з урахуванням того, що дитина є громадянином України та постійно проживає на території України, позивачка - мати також постійно проживає на території України, то дана справа підсудна Кіровському районному суду м. Дніпропетровська і до правовідносин зі стягнення аліментів підлягає застосуванню законодавство України. До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Сімейним кодексом України (надалі СК України), а саме Главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, суд у відповідності до вимог ст.182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, наявність у нього рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення. Слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч.1 ст.184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що дитина проживає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні, доказів про те, що відповідач надає кошти на їх утримання немає, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. Ним не подано жодного доказу про те, що він непрацездатний. Враховуючи вік відповідача, відсутність ознак непрацездатності, суд приходить до висновку про можливість виконання відповідачем обов`язків по утриманню дитини, що передбачено чинним законодавством. З положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч.1 ст.155 СК України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років; Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню в інтересах дитини, з урахуванням гарантованого ст.48 Конституцією України права батьків дитини на достатній життєвий рівень, а також враховуючи, що кожен із батьків у відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Дана сума є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А тому, зважаючи на положення ст.ст.14, 180 -182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини, та те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги дитині, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 100 Євро, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 21 грудня 2023 року, а відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно ст.141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 1\~073 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved