Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 жовтня 2018 року у виконавчому комітеті Соледаської міської ради Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 34; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в оформленні позовної заяви в розмірі 2500 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 27 жовтня 2018 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з січня 2024 року через протилежні погляди на виконання своїх подружних прав та обов`язків, відсутність взаєморозуміння та втрати почуття любові. На теперішній час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, суперечки про поділ подружнього майна не мають. Вважає, що подальше збереження їх родини є неможливим. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 04 грудня 2024 року о 09.00 годині. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін згідно вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі зареєстрованому 27 жовтня 2018 року виконавчим комітетом Соледаської міської ради Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 34, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.11.2021 року (а.с. 11). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач у поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206, ч. 6 ст. 263 ЦПК України є підставою для задоволення позову. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Встановлено, що позивачу [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Ярош І.В., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 18 жовтня 2024 року. В пунктах 4.1.2., 4.1.3. Розділу 4 «Вартість послуг та порядок розрахунків» зазначено, що сторони погодили, що розмір 1 (однієї) години роботи Адвоката за надання правової (правничої) допомоги становить 1211 гривень (3028,00Х40%). Коригування вартості послуг (правової (правничої) допомоги) Адвоката за даним договором визначається на підставі Додаткової угоди. Згідно додаткової угоди № 1 Акт прийому-передачі виконаних послуг за договором від 18.10.2024 про надання правової допомоги, вартість виконаних робіт адвоката складає 2500,00 грн. В пункті 6 додаткової угоди № 1 Акт прийому-передачі виконаних послуг за договором від 18.10.2024 про надання правової допомоги зазначено, що оплата у розмірі 2500,00 грн. передана клієнтом адвокату. Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Склад і розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подав. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України, понесення витрат на правову допомогу саме квитанцій, які містять призначення платежу та прізвища особи, яка сплатила за зазначені послуги, або платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чек, у зв`язку з чим, наявні підстави для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог в цій частині. У відповідності до ч. 1 ст.142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при поданні позову, а решту сплаченого судового збору, у відповідності до ст. 13, 141 ЦПК України, суд відносить на рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial