Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 20313,90 грн. В обґрунтування позову зазначили, що сторони є співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виявили бажання укласти договір про поділ домоволодіння. Для поділу вказаного домоволодіння було підготовлено проект договору про поділ домоволодіння. Проте, здійснити реєстрацію договору про поділ домоволодіння виявилося неможливим у зв`язку з тим, що відповідач перебував у реєстрі боржників. І для того щоб його виключили з відповідного реєстру потрібно було сплатити заборгованість у розмірі 20313,90 грн. В червні 2024 року відповідач звернувся до позивачки з проханням про те, щоб вона сплатила кошти за виконавчі провадження № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] чого між позивачем та відповідачем [PERSON] була досягнута усна домовленість про те, що позивачка сплачує власні кошти за відповідача, а він в свою чергу надає їй розписку про те, що він зобов`язується повернути вказані кошти. 22.07.2024 року для забезпечення виконання раніше узгоджених домовленостей, позивачем було здійснено оплачу за виконавчі провадження, де боржником являється відповідач у розмірі 270,00 грн; 2622,20 грн; 17421,70 грн. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо складання розписки та повернення коштів, крім того ухиляється від спілкування з позивачкою. Таким чином, сплачені кошти за відповідача у сумі 20313,90 грн. набуті останнім безпідставно, тому просила суд стягнути з відповідача вказані кошти, а також судові витрати по справі. 22 жовтня 2024 року ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач не надав заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів по даній справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач відповідно до квитанції № 46014180 від 22.07.2024 року сплатила за відповідача грошові кошти в розмірі 17421,66 грн., призначення платежу - ВП № [NUMBER]; відповідно до квитанції № 46014046 від 22.07.2024 року сплатила за відповідача грошові кошти в розмірі 2622,20 грн., призначення платежу - ВП № [NUMBER]; відповідно до квитанції № 46014081 від 22.07.2024 року сплатила за відповідача грошові кошти в розмірі 270,00 грн., призначення платежу - ВП № [NUMBER]. Як у позові зазначила позивач вказані дії нею були вчинені у зв`язку з тим, що сторони є співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виявили бажання укласти договір про поділ домоволодіння. Для поділу вказаного домоволодіння було підготовлено проект договору про поділ домоволодіння. Проте, здійснити реєстрацію договору про поділ домоволодіння виявилося неможливим у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] перебував у реєстрі боржників. В червні 2024 року [PERSON] звернувся до позивачки з проханням про те, щоб вона сплатила кошти за виконавчі провадження № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] чого між сторонами була досягнута усна домовленість про те, що позивач сплачує власні кошти за відповідача, а він в свою чергу надає їй розписку про те, що він зобов`язується повернути вказані кошти. Як підтверджується вищевикладеним, а також копіями відповідних квитанцій, позивач умови договору виконала, однак відповідач не виконав свої зобов`язання щодо складання розписки та повернення коштів. Належних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, кожнаособа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновки, що: «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав, а вина набувача майна не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (збереження) однією особою за рахунок іншої. Відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, шо звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під правовою підставою збагачення повинна розумітися певна економічна мета надання майна, легітимізована відповідним юридичним фактом, або така, що ґрунтується безпосередньо на законові. Одночасна наявність цих двох елементів: відповідність збагачення економічній меті надання майна, юридичного факту (норми закону), що легітимізує цю мету, - є необхідною для того, щоб збагачення однієї особи за рахунок іншої вважалося підставним та правомірним. Залежно від того, в якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). До таких можна віднести, наприклад, передачу майна за правочинами, що не відбулися (у тому числі за договорами, що не були укладені). У такому випадку відбувається збагачення, хоча й з волі потерпілого, проте, яке не засноване на правомірному юридичному фактові. Таке збагачення виникає внаслідок передачі майна як виконання за договором, який не було укладено. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) та Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року по справі № 759/1206/17. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, шо набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року № 365/388/20 (провадження № 61 -15219св21), зроблено висновок, що конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норма глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом' захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та стягненню з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 20313,90 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved