Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У травні 2024 року керівник Криворізької північної окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах Криворізької міської ради до відповідача, у якому, з урахуваннями зміни предмету позову в редакції від 04 вересня 2024 року просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, загальною площею 145,4 кв.м, яка розташована на території Криворізької міської ради, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі (загальною площею 36,5 кв.м), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; припинити володіння відповідачем вказаним нерухомим майном шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2466810212060; скасувати державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, проведену приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. від 04 жовтня 2023 року щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю за [PERSON] , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2466810212060; стягнути з відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , при цьому вказана земельна ділянка у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам не передавалась, розпорядчі документи, на підставі яких об?єкту нерухомості, розташованому на земельній ділянці присвоєно відповідну адресу не видавались, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади міста Кривий Ріг в особі Криворізької міської ради. За відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою за вказаною адресою збудовано нерухоме майно, а саме нежитлова будівлю з літнім майданчиком є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України. В ході перевірки було з?ясовано, що 24 вересня 2021 року державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на нежитлову будівлю з літнім майданчиком за адресою: [ADDRESS] . Державна реєстрація права приватної власності проведено на підставі технічного паспорту від 25 березня 2021 року № б/н та рішення органу місцевого самоврядування Про присвоєння поштової адреси № 531 від 20 грудня 2017 року. Відповідно до інформації Криворізької міської ради рішення про надання в оренду земельної ділянки [PERSON] за вказаною адресою та дозволу на розміщення на вказаній адресі нежитлової будівлі з літнім майданчиком не приймались. Відповідно до відомостей КП Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації ДОР державна реєстрації права власності на об?єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підприємством не проводилась. Згідно відповіді архівного відділу виконкому Криворізької міської ради рішення від 20 грудня 2017 року № 531 Про присвоєння поштової адреси відсутнє. У подальшому, 04 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Русавською Т.В. нежитлову будівлю з літнім майданчиком, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу нежитлової будівлі зареєстровано право власності за [PERSON] [PERSON] усвідомлюючи самочинний характер будівництва вищевказаного спірного нерухомого майна, розуміючи те, що вона набула право власності на останнє без належних на те правових підстав, з метою ускладнення скасування права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю з літнім майданчиком на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04 жовтня 2023 року за № 3287, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Русавською Т.В., продала [PERSON] вищевказану нежитлову будівлю загальною площею 36,5 кв. м. На теперішній час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про реєстрацію права власності на торгівельний павільйон за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Внаслідок безпідставної державної реєстрації на нежитлову будівлю, що розміщена на земельній ділянці комунальної форми власності, яка самочинно побудована без погодження із власником земельної ділянки та без відповідних погоджувальних та дозвільних документів порушені права власника земельної ділянки - територіальної громади щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під спірним нерухомим майном. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву Керівника Криворізької північної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року судом також вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу [PERSON] та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов?язані з державною реєстрацією речових прав щодо об?єкту нерухомості, а саме нежитлової будівлі, загальною площею 36,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2466810212060), шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотеко держателя, передачі в оренду, поділу об?єкта тощо. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач та його представник правом надання відзиву не скористались. Представником відповідача адвокатом Дербіним Д.О. на адресу суду надійшли письмові пояснення у яких вказано, що 04 жовтня 2023 року [PERSON] як добросовісний набувач став власником спірного нерухомого майна і у випадку задоволення позову, він втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, що є неприйнятним та покладає на нього індивідуальний та надмірний тягар. Відповідач як добросовісний набувач не може нести відповідальність за бездіяльність влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Вважає, що позивачем не заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу на його ім`я, на підставі якого за ним зареєстровано право власності на спірну нежитлову будівлю. Крім того, до набуття відповідачем права власності на спірну будівлю, відбулись дві реєстраційні дії, вчинені державними реєстраторами, наслідком яких є офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку спочатку [PERSON] , після якої право власності за договором купівлі-продажу перейшло до відповідача. Вважає, що задоволення позову про припинення володіння спірним майном [PERSON] , як добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача Криворізької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Дербін Д.О. надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, письмових пояснень не надала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 березня 2024 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2466810212060), нежитлова будівля з літнім майданчиком, загальною площею 36,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] м на підставі договору купівлі-продажу № 3287, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. 04 жовтня 2023 року належить [PERSON] (а.с.43-44). Згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 04 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. за № 3287, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність, сплативши за неї гроші, нежитлову будівлю з літнім майданчиком, загальною площею 36,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.47-48). Відповідно до п.2 Договору купівлі-продажу, право власності на нежитлову будівлю зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. на підставі рішення Покровської районної в місті ради міста Кривого Рогу Про присвоєння об`єкту поштової адреси від 20 грудня 2017 року № 531, технічного паспорту від 25 березня 2021 року ТОВ Макспроект, відомості про технічний стан № 0180/03-2021 від 25 березня 2021 року ТОВ Макспроект. Реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 2466810212060, номер запису про право власності 44202347. У п.5 Договору купівлі-продажу сторони підтвердили свою обізнаність про те, що згідно довідки ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.10.2023 року земельна ділянка під нежитловим приміщенням не сформована, зареєстровані права власності/користування відсутні, кадастровий номер не присвоювався. Для проведення первинної державної реєстрації права власності за [PERSON] держреєстратору до заяви від 24.09.2021 року (а.с.53) було надано: -відомості про технічний стан Вих. № 0180/03-2021 від 25 березня 2021 року ТОВ Макспроект, згідно яких при проведенні поточної технічної інвентаризції нежитлової будівлі А з літнім майданчиком а на мкрн [ADDRESS] виявлено: загальна площа будівлі 36,5 м2, площа забудови 145,4 м2, рік забудови 1990. У відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 року за № 127 (зі змінами та доповненнями) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 та листа № 40-12-2409 від 01.09.2011 року Відносно прийняття в експлуатацію об`єктів, завершених будівництвом до 05 серпня 1992 року, виданого ДАБК, вищенаведені об`єкти не вважаються такими, що самочинно збудовані (а.с.46). -рішення Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Про присвоєння об`єкту поштової адреси № 531 від 20 грудня 2017 року разом із Додатком, присвоєно об`єкту нежитловій будівлі з літнім майданчиком, загальною площею 36,5 м2 поштову адресу мкрн 5-й Зарічний, 60м (а.с.54-55). -технічний паспорт, виготовлений ТОВ Макспроект на замовлення [PERSON] на громадський будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] м від 25 березня 2021 року (а.с.56-59). 28 вересня 2021 року державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Рижковою В.В. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на приватну будівлю за адресою: [ADDRESS] (без визначення кадастрового номеру земельної ділянки) за [PERSON] та відкрито відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.52). Згідно відповіді Комунального підприємства Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради № 865 від 28 листопада 2022 року, відповідно до архівних даних підприємством не формувалися (не заводилися) реєстраційна та інвентаризаційна справи за адресою: [ADDRESS] (а.с.62). Згідно відповіді Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Вих. № 7/01-32/4108 від 29 грудня 2022 року, виконкомом Покровської районної в місті ради рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] не приймалось (а.с.65). Згідно відповіді архівного відділу Виконавчого комітету Криворізької міської ради Вих. № 1674-24 від 05 лютого 2024 року, в документах архівного фонду Виконком Жовтневої районної Ради народних депутатів рішення від 20 грудня 2017 року № 531 Про присвоєння поштової адреси (яке було надано держреєстратору для реєстрації права власності за [PERSON] ) відсутнє (а.с.77). Згідно листа Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) Вих. № 2632/05/13-23 від 04 квітня 2023 року, в реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку об`єкта за адресою: [ADDRESS] , відомостей щодо документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом не виявлено (а.с.67-68). Згідно відповіді Криворізької міської ради Вих. № 12/18/1359 від 20 лютого 2024 року, рішення про надання в оренду земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та дозволу на розміщення на вказаній адресі нежитлової будівлі з літнім майданчиком загальною площею 36,5 кв.м. Криворізькою міською радою не приймалось (а.с.74). Згідно відповіді Головного управління ДПС Дніпропетровській області Державної податкової служби України Вих. № 12706/5/04-36-24-17-13 від 18 березня 2024 року, відповідно до інформації наданої Криворіькою міською радою щодо укладених/діючих договорів оренди [PERSON] у переліку орендарів у період з 24 вересня 2021 року по 04 жовтня 2023 року відсутня, ФОП [PERSON] у переліку орендарів у період з 04 жовтня 2023 року по теперішній час відсутній. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, даних Державного земельного кадастру, право власності (користування) на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] не зареєстровано. Згідно даних інформаційної системи органів ДПС Україні по [PERSON] та ФОП [PERSON] по коду класифікації доходів бюджету 18010900 орендна плата з фізичних осіб відсутня. Також, за даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС ФОП [PERSON] заява за формою 20-ОПП щодо реєстрації об`єкта оподаткування за вищевказаною адресою до ГУ ДПС не подавалась (а.с.80-81). Згідно відповіді Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Вих.№ 1543/299-24 від 22 квітня 2024 року, станом на поточну дату згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] не сформована, кадастровий номер не присвоювався (а.с.96). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Тобто, імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади\~Конституції\~та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі. Згідно із ч.3\~ст.56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч.5\~ст.56 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 56 ЦПК України\~прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у\~статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі\~компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший\~третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома). Урегульовуючи розбіжності у раніше викладених правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року по справі № 912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, зазначивши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому\~статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави,зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Звертаючись до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Криворізької міської ради прокурор зазначає, Криворізькою північною окружною прокуратурою до Криворізької міської ради та її виконавчих органів неодноразово направлялися листи, а саме № 04/58-6620Вих-23 від 11 вересня 2023 року, № 58-812Вих-24 від 30 січня 2024 року, № 58-1974Вих-24 від 08 березня 2024 року,№ 58-2359Вих-24 від 21 березня 2024 року, № 58-2506Вих-24 від 27 березня 2024 року, № 58-2964Вих-24 від 10 квітня 2024 року, у яких повідомлялося про встановлені факти порушення земельного законодавства, зайняття [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , безпідставне набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, що має ознаки самочинного будівництва (а.с.69-70, 72-73, 84-90, 93, 97-98, 100-101). Криворізька північна окружна прокуратура фактично інформувала про наявне порушення інтересів держави та надавала можливість відреагувати на таке порушення згідно із наданими повноваженнями в розумний строк. Криворізька міська рада, надаючи з вересня 2023 року відповіді на листи прокурора повідомила про те, що рішення щодо надання в оренду земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та дозволу на розміщення на адресі нежитлової будівлі з літнім майданчиком Криворізькою міською радою не приймалось, при цьому свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловила, будучи обізнаною про порушення, маючи самоврядні повноваження до припинення порушення вимог земельного законодавства, про наміри самостійно звернутися до суду з позовом з метою звільнення земельної ділянки шляхом знесення самовільно встановленої будівлі у судовому порядку, не заявила (а.с.71,74, 91-92, 99). 27 березня 2024 року та 09 квітня 2024 року керівник Криворізької північної окружної прокуратури, на виконання вимог ч.2, 4\~ст.23 Закону України Про прокуратуру, листами № 58-2506Вих-24 та № 58-2964Вих-24 відповідно просив Криворізьку міську раду повідомити чи вживалися заходи претензійно-позовного характеру щодо усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою шляхом її звільнення та скасування державної реєстрації речових прав відносно об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , а також чи заплановано їх вжиття (а.с. 97-98, 100-101). 22 квітня 2024 року керівником Криворізької північної окружної прокуратури, на виконання вимог ч.4 ст.23\~Закону України\~Про прокуратуру листом № 58-3277Вих-24 повідомлено Криворізьку міську раду, що прокуратурою буде подано позовну заяву до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради про зобов`язання усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, припинення володіння нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] (а.с.103). На переконання суду, виконуючи приписи частин третьої\~п`ятої\~статті 56 ЦПК України\~і частин третьої, четвертої\~статті 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів територіальної громади Криворізькою міською радою, посадові особи якої у розумні строки, за відсутності об`єктивних перешкод для звернення з позовом до суду, не вжили заходів до звільнення відповідачем земельної ділянки шляхом знесення самовільно встановленої нежитлової будівлі, тобто навів підстави для представництва інтересів держави в суді. У відповідності до вимог ч.1 ст.13\~та ч.1 ст.14 Конституції України\~земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Згідно\~ст.1 Земельного кодексу України\~земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України,\~Земельного кодексу України. Статтею 324 ЦК України\~передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених\~Конституцією України. Статтею 12\~Земельного кодексу\~України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.83\~Земельного кодексу\~України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. Згідно п.а ч.2 цієї статті,\~у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до ст.ст.319,\~386 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З урахуванням наведених положень законодавства власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі №926/3881/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №924/1220/17 (провадження № 12-26гс19) У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21) у подібних правовідносинах зазначено, що «належним способом захисту прав власності Львівської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови…». Таким чином, саме відповідач [PERSON] як власник забудови за адресою: [ADDRESS] , яку позивач вважає самочинною, є фактично особою, яка перешкоджає позивачу Криворізькій міській раді у здійсненні його законного права користування чи розпорядження належною земельною ділянкою. У статті 328 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року (у редакції станом на час здійснення державної реєстрації) визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність; договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності. У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (п.4 ч.1, абз.1 ч.2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за [PERSON] ). Як встановлено судом, 24 вересня 2021 року державним реєстратором Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Рижковою В.В. на підставі технічного паспорту від 25 березня 2021 року № б/н ТОВ Макспроект, відомостей про технічний стан та рішення Покровської районної у місті Кривий Ріг ради від 20 грудня 2017 № 531 Про присвоєння поштової адреси зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на нежитлову будівлю з літнім майданчиком, загальною площею 36,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2466810212060). При цьому, виконкомом Покровської районної в місті ради рішення про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] не приймалось, в документах архівного фонду Виконком Жовтневої районної Ради народних депутатів рішення від 20 грудня 2017 року № 531 Про присвоєння поштової адреси відсутнє. Згідно листа Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) Вих. № 2632/05/13-23 від 04 квітня 2023 року, в реєстрі будівельної діяльності за параметрами пошуку об`єкта за адресою: [ADDRESS] , відомостей щодо документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту не виявлено. Крім цього, як вбачається з відомостей, отриманих прокурором на запит, в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва замовником [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також за реєстраційним номером: ТІ01:8397-0986-2120-8503 за адресою [ADDRESS] , будь-які документи не формувались. Таким чином, сам по собі технічний паспорт від 25 березня 2021 року № б/н ТОВ Макспроект та відомості про технічний стан об`єкту, що були надані держреєстратору не є достатніми правовстановлюючими документами для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки не є документами, що відповідно до вимог закону засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а отже за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за [PERSON] , така реєстрація проведена з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції (схожого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 57 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19). Частиною першою статті 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до статті 376 ЦК України та роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених у пунктах 4, 12 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що «у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України)». Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (постанови Верховного Суду: від 20 жовтня 2020 року у справі № 569/21350/18, провадження № 61-22552 св 19), від 22 лютого 2022 року у справі № 203/5561/16, провадження № 61-14898св21). Судом також встановлено, що Криворізькою міською радою не приймалось рішення про надання в оренду земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та дозволу на розміщення на вказаній адресі нежитлової будівлі з літнім майданчиком. Земельна ділянка, на якій розташована спірна будівля за адресою: [ADDRESS] не сформована, кадастровий номер не присвоювався, при цьому ані первісним власником [PERSON] , ані відповідачем [PERSON] , згідно даних інформаційної системи органів ДПС Україні по коду класифікації доходів бюджету 18010900 орендна плата з фізичних осіб не сплачується, а ФОП [PERSON] заява за формою 20-ОПП щодо реєстрації об`єкта оподаткування за вищевказаною адресою до ГУ ДПС не подавалась. Таким чином, суд дійшов висновку,\~що земельна ділянка, на якій розташована спірна нежитлова будівля, у користування чи власність відповідачу не передавалась, а здійснене будівництво проведено без отримання належної дозвільної документації, а відтак по своїй суті самочинним, тому відповідач [PERSON] неправомірно набув право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 36,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2466810212060) і, відповідно, вказана нежитлова будівля розташована на спірній земельній ділянці незаконно. Протягом розгляду даної справи відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження законності зведення спірної будівлі та наявності законних підстав користування спірною земельною ділянкою, а отже нерухоме майно, право власності на яке було зареєстровано за [PERSON] , є самочинно збудованим, власник земельної ділянки своєї згоди на легітимізацію права власності на вказане майно не надавав, тому у відповідача не могло виникнути право власності на нього, у зв`язку з чим власник може застосовувати способи захисту свого права власності на земельну ділянку\~шляхом пред`явлення вимоги про звільнення земельної ділянки\~від цього майна незалежно від проведеної державної реєстрації права власності. Оскільки, належна [PERSON] нежитлова будівля, загальною площею 36,5 кв.м. з літнім майданчиком, загальною площею 145,4 кв.м. (згідно технічних характеристик), розміщена на спірній земельній ділянці, та на яку зареєстровано право власності, створює перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою комунальної власності, а відтак вимога про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, є законною. Щодо позовних вимог в частині припинення володіння відповідачем спірним нерухомим майном шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Так, недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікти порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. Частиною другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33) та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц) (пункти 53-56))». У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 202/7377/16-ц (провадження № 61-20139св19) зазначено, що «задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суди не урахували, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою». У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19 (провадження № 61-204св22) вказано, що «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням, на думку прокурора, самочинного будівництва, є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними». У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що «визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом ». У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 200/2192/18 (провадження № 61-19765св19) вказано: «враховуючи, що об`єкт незавершеного будівництва, який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. При цьому обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна та наявності підстав для застосування статті 376 ЦК України». У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23). Суд враховує, що визнання державної реєстрації права власності за [PERSON] на об`єкт - нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] не забезпечить усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом; власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам; вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 березня 2021 року у справі № 200/2192/18 (провадження № 61-19765св19), від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19 (провадження № 61-204св22), від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21), від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21) та від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20 (провадження № 61-5276св21). Водночас неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц). За таких обставин, позовні вимоги прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Криворізької міської ради про припинення володіння [PERSON] нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] м шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу, а також про скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 36,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , проведену приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В. 04 жовтня 2023 року щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю за [PERSON] , із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2466810212060 задоволенню не підлягають, у зв`язку з обранням позивачем неправильного способу захисту порушеного права. \~ \~ \~ \~Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. \~ \~ \~ \~ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00). Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2422,40 грн. за подання позовної заяви та 1211,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 3633,60 грн. (2422,40 грн. + 1211,20 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial