Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, де заінтересованою особою зазначено Відділ № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, та просить суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підтвердження своїх вимог заявник зазначила, що вона, [PERSON] , народилася у м. Кривому Розі та проживала по [ADDRESS] . Проживаючи за вказаною адресою, вона отримала паспорт громадянина СРСР. Заявник перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У подальшому чоловік покинув її та виїхав до м. Сімферополя, де розірвав шлюб з нею. Коли [PERSON] мешкала у м. Кривому Розі, вона працювала буфетником у кафе «Орбита» з 03.10.1990 по 14.04.1994. Останні роки заявник мешкала в [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією вона втратила усі документи (трудову книжку, паспорт та інші). У 2024 році заявник повернулася до Кривого Рогу, наразі мешкає у своїй тітки [PERSON] . [PERSON] зверталася до міграційної служби, щоб отримати паспорт. Однак, отримала відмову та їй було запропоновано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України на 24.08.1991. Тому заявник змушена звернутись до суду з вказаною заявою. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.11.2024 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. 14.11.2024 до суду були подані письмові пояснення, які будуть враховані при ухваленні рішення у справі. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала вимоги заяви та наполягала на її задоволенні. Представник заінтересованої особи - Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в судовому засіданні при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що знає [PERSON] з того часу, як вона втекла з Бахмуту в Україну та жила у сусідки, баби Маши. Знає, що остання тут працювала з часів незалежності України, народила дитину. Вислухавши заявник, представника заінтересованої особи, допитавши свідка, всебічно дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] народилась [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.02.1972 (а.с. 8). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 04.12.1996, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10 копія свідоцтва про народження, а.с. 11, 12 копія паспорту). Відповідно до\~довідки ВП\~«Служба роботи\~станцій» РФ\~«Придніпровська залізниця»\~АТ «Укрзалізниця»\~від 14.08.2024\~за №229,\~ [PERSON] \~працювала буфетником\~у кафе\~«Орбита» з\~03.10.1990\~по 14.04.1994 (а.с. 13). Наразі заявник проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить акт з місця мешкання від 06.08.2024, підписаний сусідами та завірений головою квартального комітету №30 (а.с. 14). Заявник звернулася до Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою з приводу втрати паспорта громадянина України. Листом №К-117/6/1264-24 від 08.10.2024 [PERSON] повідомлено, що їй необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту проживання (постійного проживання) на території України станом на 24.08.1991, копія листа міститься у матеріалах справи (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України\~«Про громадянство\~України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001, також Указом Президента\~України від\~27.03.2001\~№215/2001\~«Питання організації\~виконання Закону\~України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі по тексту - Порядок). Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Статтею 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» регламентовані випадки належності до громадянства України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до частин першої, другої статті 8\~Закону України\~«Про громадянство\~України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1\~цього ж\~Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Згідно з частиною першою статті 3, статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 \~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02.06.2021, справа №653/1308/18). Тобто, суд вважає, що наданими заявником документами підтверджується факт постійного проживання [PERSON] до 24 серпня 1991 року у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, а саме на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та входила на момент проживання заявника до складу Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). А тому для набуття громадянства України, зокрема отримання паспорту громадянина України можливо встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Таким чином, суд доходить висновку, що заявник на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживала на території України, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст. ст. 315-319 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved