Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гелексі Фінанс" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2023 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 22-09-23-02-Н, за умовами якого позивач зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 285000,00грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру, платності та забезпеченості. У подальшому 09.01.2024 між [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» було укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 22-09-23-02-Н, за умовами якого позивач зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 339400,00грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру, платності та забезпеченості. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача, які виникли за Договором № 22-09-23-02-Н, між позивачем та відповідачем 22.09.2023 було укладено Договір застави транспортного засобу. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до Договору виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти. У зв`язку з порушенням зобов`язань відповідачем за кредитним Договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21.01.2024 має заборгованість у розмірі 526112,50грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі - 391113,50грн; штраф за Договором застави транспортного засобу в розмірі - 135000,00грн. 23.04.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представниця ТОВ "Гелексі Фінанс" у попередніх судових засіданнях підтримувала позовні вимоги, просила задовольнити. Також у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача по матеріалам справи, позовну заяву підтримують та просять задовольнити. [PERSON] в судове засідання призначене на 25.11.2024 не з`явився. Про день, місце та час судових засідань повідомлявся належним чином. Причину нез"явлення суду не повідомлено. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення (відповідно до ст. 280 ЦПК України), у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. 22.09.2023 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 22-23-02-Н, за умовами якого позивач надав у позику грошові кошти в загальному розмірі 285000,00грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом у розмірі 48% річних, тип процентної ставки - фіксована. Строк дії Договору три місяці. Пунктом 2.2.2. Договору визначено, що позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти, штрафні санкції та інші платежі за їх наявності в порядку, визначених цим Договором. Згідно із п. 1.8. Договору визначена реальна річна процентна ставка, орієнтована вартість кредиту, додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту, які складають: орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 61,86% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту 114,66% від суми кредиту у процентному виразі або 326790,00грн та включає в себе: проценти (відсотки) за користування споживчим кредитом 12,00% від суми кредиту або 34200,00грн. Додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту складаються з вартості послуг за встановлення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 2000,00грн; вартість послуг за оренду обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 980,00грн; вартість послуг за вилучення обладнання для стеження за місцезнаходження автомобіля - 2650,00грн (п. 1.8.2. Договору). Додатком №1 до цього Договору встановлений графік розрахунків та п. 3.6. Договору сторонами погоджено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків. Відповідно до п. 7.1 Договору визначено, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення графіків розрахунку, а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком, протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком відсотки користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних користування кредитом. 22.09.2023 з метою забезпечення виконань зобов`язань відповідача, які виникли з Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 22-23-02-Н між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу «Audi», державний номер [NUMBER] , про що було внесено запис до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. 22.09.2023 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір оренди обладнання № ОО 22-09-23-02-Н, відповідно до умов якого відповідачу надавались послуги із встановлення на автомобіль додаткового обладнання вартістю 2000,00грн на підставі Договору оренди обладнання від 22.09.2023 № ВО 22-09-23-02-Н. Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування майно, що належить орендодавцю на праві власності або іншого майнового права згідно акта-приймання передачі. Згідно із п. 4.1. Договору оренди, орендна плата, що становить 980,00грн за користування об`єктом оренди, виплачується орендарем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця. 09.01.2024 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 22-23-02-Н, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові в розмірі 339400,00грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом у розмірі 48% річних з 22.09.2023 по 09.01.2024, 60% річних з 10.01.2024, тип процентної ставки - фіксована. Загальна сума неповернутої позики становить 339400,00грн. 09.01.2024 з метою забезпечення виконань зобов`язань відповідача, які виникли з Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 22-23-02-Н та Договору про внесення змін на доповнень № 1 до Договору № 22-23-02-Н, між ТОВ «Гелексі Фінанс» та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О. Б., Договір застави транспортного засобу «Audi», державний номер [NUMBER] , про що було внесено запис до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. Згідно із п. 2.1.2. Договору застави транспортного засобу, сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов договору позики або цього договору, предмет застави передається (вилучається) на зберігання заставодержателю до повного виконання заставодавцем своїх зобов`язань згідно з договором позики, а заставодержатель має право самостійно вилучити предмет застави собі на зберігання. Додаткових документів для вказаного вилучення окрім даного договору заставодержателю не потрібно. З договору застави транспортного засобу вбачається, що за взаємною згодою сторони оцінюють предмет застави в сумі 450000,00грн (п.2.2.). Пунктом 4.1., 4.2. Договору застави транспортного засобу визначено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим Договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані у зв`язку з цим збитки. За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, заставодавець сплачує заставодержателю штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави згідно п. 2.2. цього договору та зобов`язується передати предмет застави на зберігання заставодержателю. Відповідно до п. 4.3. Договору застави транспортного засобу, у разі порушення заставодавцем будь-яких обов`язків, встановлених цим договором, заставодержатель має право вимагати дострокового повернення позики за договором позики, а в разі невиконання такої вимоги - звернути стягнення на предмет застави Стаття 11 ЦК України регламентує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З пункту 1 статті 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. З частини 1 статті 546 ЦК України вбачається, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча вимога або вимога, яка може виникнути в майбутньому, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо (ст. 3 Закону України «Про заставу» ). Згідно із ст. 12 Закону України «Про заставу» удоговорі застави визначаються суть, розмір та строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa/або посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно до ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Підписавши Договір застави транспортного засобу, відповідач погодив, що у разі невиконання чи неналежне виконання ним зобов`язань, передбачених Договором, він відшкодовує іншій стороні завдані у зв`язку з цим збитки та сплачує заставодержателю штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави. Крім того зобов`язався передати предмет застави на зберігання заставодержателю. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України передбачається, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів що встановлені умовами Договору, а також порушені зобов`язання за Договором застави транспортного засобу, то за ним обліковується прострочена заборгованість за кредитом на загальну суму 526112,50грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі - 391113,50грн; штраф за Договором застави транспортного засобу в розмірі 135000,00грн. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договорів та підтверджений наданим до суду розрахунком заборгованості. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований, суду не надано своїх розрахунків погашення заборгованості які б свою чергу мали противагу розрахункам позивача. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання вимог договору. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Ураховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов до такого. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи убачається, що представництво інтересів позивача ТОВ "Гелексі Фінанс" здійснювала адвокатка Дударенко А.М. на підставі Договору про надання правничої допомоги № 46 від 26.04.2024; Ордеру на надання правової (правничої) допомоги Серії АІ № 1604812, Акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 21.08.2024, платіжної інструкції № 16615 від 22.08.2024, Акту приймання-передачі виконаних робіт № 2 від 24.09.2024, платіжної інструкції № 170545 від 24.09.2024, Акту приймання-передачі виконаних робіт № 3 від 04.1.2024, платіжної інструкції № 17635 від 06.11.2024. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 19 листопада 2021 року у справі № 752/16038/19 (провадження № 61-7905св21). Отже, суд вважає, що надані стороною позивача документи є належними та допустимими в розумінні статей 137-138 ЦПК України. Однак витрати в розмірі 13440,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий представником позивача з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Суд врахувавши обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру. Виходячи з конкретних обставин справи, взявши до уваги, задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до розмір 7000,00грн витрат на професійну правничу допомогу, якавідповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7891,69грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved