Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

22.04.2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Павлов Юрій Володимирович, звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації і актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області 21.02.2012 p - [INFO] в м. Новий Буг, Новобузького р-ну, Миколаївської обл, народився [PERSON] , його батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 08.11.2012 р. в цивільній справі № 1418/2143/2012 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що набрало законної сили 19.11.2012 р. стягнуто з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400 грн. Судом встановлено, що з квітня 2012 року батько неповнолітнього сина [PERSON] , 2012 року народження, відповідач у справі [PERSON] , з дитиною не проживає, майнової чи грошової допомоги на його утримання добровільно не надає. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.12.2013 р. в цивільній справі № 481/1973/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між сторонами розірвано. Однак аліменти на дитину відповідач почав сплачувати в травні місяці 2022 року, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.01.2022 p. у цивільній справі № 481/1395/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 26.10.2021 p. і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] . Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, працює офіційно у ФОП [PERSON] продавцем непродовольчих товарів, з вересня 2017 року до жовтня 2021 року безперервно отримував заробітну плату. Отже, з квітня 2012 року до травня 2022 року відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини. В акті обстеження умов проживання, складеному 29.03.2024 p. службою в справах дітей Новобузької міської ради, зазначено, що в житловому будинку по [ADDRESS] умови проживання задовільні. Для дитини відведено окрему кімнату. Дитина забезпечена усім необхідним. Згідно довідки Новобузького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 7 «Малятко» Новобузької міської ради Миколаївської області від 25.03.2024 р. № 3 [PERSON] , [INFO] , відвідував даний заклад з 2013 по 2017 рік. Його батько [PERSON] не цікавився перебуванням дитини у закладі, безпосередньо заклад не відвідував та не телефонував адміністрації закладу, вихователям. Згідно довідки Новобузького ліцею № 1 Новобузької міської ради Миколаївської області від 25.03.2024 р. № 101 [PERSON] , [INFO] , навчається в 6-Б класі даного ліцею. Впродовж з 01.09.2023 р., [PERSON] жодного разу не приходив до закладу освіти аби поцікавитися навчанням сина, не був присутнім на батьківських зборах, не цікавився станом справ сина у класовода та вчителів-предметників ні особисто, ні в телефонному режимі. Згідно довідки Муніципальної дитячо-юнацької спортивної школи від 26.03.2024 р. № 37 син [PERSON] відвідує навчально-тренувальні заняття волейболу в спортивній школі з 23.10.2023 р. по теперішній час. До довідки додано копію пояснювальної записки тренера- викладача волейболу [PERSON] , у якій остання повідомляє, що [PERSON] не цікавився станом фізичного розвитку [PERSON] , [INFO] , шляхом безпосереднього відвідування місця занять, засобами зв`язку чи в інший спосіб. З вищенаведених обставин вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , проте, останній з півторамісячного віку не проживає разом зі своїм батьком, а проживає з матір`ю. Дитина забезпечена необхідними умовами для життя, вихованням дитини займається мати. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Така поведінка не узгоджується із положеннями Сімейного кодексу України, тому відповідача має бути позбавлено батьківських прав. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 24.04.2024 року провадження по справі відкрито, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 25.07.2024 року постановлено ухвалу про витребування доказів за клопотанням представника відповідача. 26.07.2024 року від представника позивача надійшла заява пр. відвід головуючої судді Уманської О.В. Ухвалою від 31.07.2024 року заяву представника позивача Павлова Ю.В. про відвід головуючої судді Уманської О.В. визнано необґрунтованою, справу передано до канцелярії суду для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому частиною першою ст.33 ЦПК України. Ухвалою суду від 14.08.2024 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Уманської О.В. від розгляду даної цивільної справи. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 25.09.2024 року підготовче судове засідання закрите, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав заявлених у позові. Представник позивача - адвокат Павлов Ю.В. в судовому засідання також позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду направив заяву про розгляд справи без його участі, також вказав, що позовні вимоги не визнає, просить їх відмовити. Представник третьої особи Захарчук В.О. в судовому засіданні пояснила, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, вона підтримує висновок служби у справах дітей про недоцільність позбавлення батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини третьої , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша ). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлені , Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою . Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини . Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 , позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року, у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є сталою. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 40, сторони записані батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 08.11.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень щомісячно, починаючи з 19.10.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.01.2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з 26.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 22.02.2022 року [PERSON] було видано дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів із [PERSON] , на підставі якого 12.05.2022 року відкрито виконавче провадження. Станом на 01.03.202024 року за період з травня 2022 року по лютий 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Однак згідно іншого розрахунку, за період з жовтня 2012 року по травень 2024 року заборгованість складала 61487,60 грн. Сплата проводилась, однак не щомісячно. При цьому станом на липень 2024 року вся заборгованість погашена в повному обсязі. Також відповідачем надано копії платіжних інструкцій про перерахування коштів дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] на рахунок позивачки [PERSON] . Що також підтверджується випискою по рахунку відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 29.03.2024 року; довідки Новобузького закладу дошкільної освіти ( ясла-садок) №7 «Малятко» №3 від 25.03.2024 року; Новобузького ліцею №1 від 25.03.2024 року №101; Характеристики на [PERSON] від 26.03.2024 року №3; довідки муніципальної дитячо-юнацької спортивної школи 337 від 25.03.2024 року; пояснювальної записки від 25.03.2024 року [PERSON] встановлено, що [PERSON] створила належні умови проживання для свого сина, займається його розвитком. Відповідач по справі на в садочку, на в ліцеї успіхами сина не цікавився, дні заклади не відвідував. За встановлених під час розгляду справи обставин суд не вбачає достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача і вважає, що застосування такого виняткового заходу до нього є передчасним, оскільки необхідність застосування саме такої санкції за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, яке б було законною підставою саме для позбавлення його батьківських прав відносно сина, позивачем не надано. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є сусідкою позивачки по справі. Повідомила, що відповідача знає лише наглядно, ніколи не бачила, щоб він приходив до сина [PERSON] . При цьому будь-яких випадків протиправної поведінки відповідача, чи неналежного виховання ним чи ставлення до сина, свідок повідомити не може. Також, відповідно до висновку органу опіки та піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області від 01 серпня 2024 року вих. № 1477-02-12 було визнано недоцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина. За положеннями ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати з відповідача на користь позивачки не стягуються.

Outcome: dismissed