Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У травні 2022 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив виключити відомості про [PERSON] , як батька дитини - [PERSON] , [INFO] з відповідного запису за №931 від 19.10.2004 року, зробленого в Книзі запису актів громадянського стану про народження, відділу реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська та зобов`язати Чечелівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни до відповідного запису за №931 від 19.10.2004 року, зробленого в Книзі запису актів громадянського стану про народження, відділу реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська та свідоцтві про народження щодо відомостей про батька дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 21.02.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №63 від 21.02.2004 року. [INFO] відповідач народила дитину, [PERSON] , про що в книзі запису актів громадянського стану про народження, відділу реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, зроблено відповідний запис за №931 від 19.10.2004 року та 19.10.2004 року видано свідоцтво про народження [NUMBER] дитини - [PERSON] . В подальшому їх подружнє життя не склалося і 06.12.2005 року позивач з відповідачем розірвали наш шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів Красногвардійського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №472 від 06.12.2005 року та 21.02.2006 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] . Донька - [PERSON] , після розірвання нашого шлюбу з [PERSON] , мешкає з відповідачем. Позивач вважає, що відсутнє кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON] [INFO] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представник надав до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представник надав до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи проводити без їх участі, у позові просила відмовити. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше представник надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 21 лютого 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується матеріалами справи (а.с.9). 05 грудня 2005 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Батьками [PERSON] записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Позивач не визнає себе біологічним батьком доньки - [PERSON] , яка народилася [INFO] , тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до висновку експерта №2081-МГ від 19 серпня 2024 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» судово-біологічної експертизи дослідженням встановлено: вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999 %. Як роз`яснено в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (статті 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти рф № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, враховуючи, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , яка народилася [INFO] на 99,9 %, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed