Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до листа поліції від 27 травня 2024 року № 44.7/13-6876 гр., [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насилля відносно свого сина [PERSON] , [INFO] ; малолітній [PERSON] влаштований до родини свого брата [PERSON] відповідно до наказів служби у справах дітей П`ятихатської міської ради від 28 травня 2024 року № 54 «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] в сім`ю [PERSON] » та від 28 серпня 2024 року №66 «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] в сім`ю [PERSON] » до вирішення питання щодо подальшого перебування дитини. Службою у справах дітей не одноразово було здійснено виїзд до помешкання гр. [PERSON] та вдома його не було. Фахівцями із соціальної роботи КЗ «Центр надання соціальних послуг» П`ятихатсьої міської ради було здійснено неодноразово виїзд до гр. [PERSON] , але вдома нікого не було. Також було залишено повідомлення з контактами фахівця із соціальної роботи, але [PERSON] проігнорував повідомлення . Факти, що викладені вище свідчать про умисне невиконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, яке відбулося 20 серпня 2024 року і на якому розглядалося питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] повідомив, що батько не цікавиться життям синів, не відвідує їх, не допомагає матеріально. Стосунки у [PERSON] і [PERSON] складаються добре. Малолітній [PERSON] повідомив, що і в подальшому бажає проживати з братом. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 30.10.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чинам, на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08 травня 2012 року, - в м. П`ятихатки П`ятихатського району Дніпропетровської області [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [INFO] в м.П`ятихатки П`ятихатського району Дніпропетровської області померла [PERSON] . (а.с11) Згідно копії наказу Служби у справах дітей П`ятихатської міської ради №54 від 28.05.2024 року, - [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , [INFO] .(а.с.12) Згідно копії наказу Служби у справах дітей П`ятихатської міської ради №66 від 28.08.2024 року [PERSON] 12.04.2012 року тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] , [INFO] .(а.с.12) Відповідно до рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області №230 від 22.08.2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.14-16) Згідно копії листа ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області №44.7/13-6676 від 27.05.2024 року - 24.05.2024 року було встановлено факт домашнього насильства [PERSON] , [INFO] відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з яким останній проживає. Проведено оцінку ризиків вчинення домашнього насильства психологічного характуру, за результатами якої відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП від 24.05.2024. У зв`язку з чим малолітнього [PERSON] , [INFO] було вилучено та поміщено до П`ятихатської ЦРЛ відповідно до чого було складено відповідний «Акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку» (а.с.17) Згідно копії акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 24.05.2024 року - батько [PERSON] після сварки вигнав з місця мешкання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.18) Згідно копії акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 27.05.2024 р. - [PERSON] , [INFO] часто буває голодний, оскільки батько вживає алкогольні напої, продукти харчування відсутні. Часто не відвідує школу, буває голодним, ночує у сторонніх людей.(а.с.19-23) Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Отже, своїми діями відповідач порушує свої зобов`язання, закріплені в ст. 51 Конституції України, а саме, " Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття ". У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на вказані положення матеріального права, суд вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 183, 191 СК України. При цьому, ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved