Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Представник заявника [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] , який помер [INFO] більше п`яти років до дня його смерті. В обґрунтування заяви посилається на те, що [PERSON] був його вітчимом. З 1999 року і до дня смерті [PERSON] 2011 року, він проживав з вітчимом однією сім`єю в будинку по [ADDRESS] , піклувалася про нього, вели спільне господарствро, займались благоустроєм домоволодіння, несли витрати на утримання житла, його ремонтом, мали спільний сімейний бюджет. Заповіту вітчим не залишив, оскільки його рідний син [PERSON] помер у 22 річному віці. Інших родичів у [PERSON] не залишилося. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Встановлення даного факту заявник обґрунтовує тим, що йому необхідно вирішити питання про оформлення спадщини після смерті [PERSON] . У судовому засіданні 28.11.2024 заявник та його представник [PERSON] заяву підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у заяві, просили заяву задоволити. Представник заінтересованої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання 28.11.2024 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей 22.04.2011 зроблено відповідний актовий запис за №510, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 22.04.2011 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Померлий [PERSON] , який є вітчимом заявника, був зареєстрований з 23.04.1979 та постійно проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Також, разом з ним проживав заявник [PERSON] , що підтверджується записом у паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданим 30.08.1996 року, записами у будинковій книзі. Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2024 Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 22.08.2024 заведено спадкову справу №508/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого на дату смерті зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Вказаною постановою заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] . Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Рідний єдиний син [PERSON] [PERSON] ( [INFO] ), помер [INFO] , підтвердженням чого є Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане 02.12.1988 Відділом РАЦС Виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Дніпропетровська. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Дніпро (стара назва м. Дніпропетровськ) в сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Згодом батьки розлучились, [PERSON] залишився жити з матір`ю [PERSON] , яка згодом вийшла заміж за [PERSON] , взявши собі прізвище чоловіка [PERSON] . З вказаного часу [PERSON] , його мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] , стали проживати однією сім`єю. [PERSON] ростив і виховував [PERSON] , як сина. В свою чергу [PERSON] сприймав та відносився до [PERSON] , як до батька. Родина проживала у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] ), який належав на праві власності матері позивача [PERSON] . За час шлюбу до будинку було зроблено прибудову, а також на території домоволодіння побудовано сарай, літню кухню, погреб та душову. 24.07.1974 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що видане відповідне Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 24.07.1974 . Рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 25.12.1974 у справі №2-2514 за [PERSON] визнано право власності на 20/100 частину домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] , та виділено йому в порядку користування в житловій прибудові «А-1» кімнату 2-5 площею 5,9 кв.м., частину кімнати 2-4 площею 7,6 кв.м., сарай «В». [PERSON] на праві особистої власності виділити в житловій прибудові «А-1» коридор 2-1, частина кімнати 2-4 площею 6,2 кв.м., ганок «а», сарай «Г», погреб под «Г», що складає 21/100 частини домоволодіння. Після розірвання шлюбу, [PERSON] , його мати [PERSON] , продовжили проживати разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] ). Вони разом вели спільне господарство, займалися благоустроєм домоволодіння, разом придбавали побутові речі для домашнього господарства для спільного користування, несли витрати на утримання житла, його ремонт, надавали одне одному взаємну допомогу, спільно використовували нерухоме майно, мали спільний сімейний бюджет, який розподіляли між собою для підтримання належного рівня життя, всі свята за можливості проводили в колі рідних та спільних друзів. [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 22.04.2011 зроблено відповідний актовий запис за №510, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 22.04.2011 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. З дня його смерті і по даний час [PERSON] продовжує проживати у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , утримує його, здійснює необхідний поточний ремонт та сплачує відповідні комунальні платежі. Отже, з урахуванням того, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, враховуючи що інші спадкоємці відсутні, в силу ст. ст. 1264, 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, що автоматично прийняв спадщину. На підтвердження спільного проживання [PERSON] та [PERSON] надано копію Домової книги, розпочатої 03.12.1984 (заведеної замість старої), з відповідними відмітками про прописку, відповідно яких адресою місця проживання і [PERSON] (з 29.11.1973 по 16.09.1996, та з 07.09.1999 по сьогодні), і [PERSON] (з 23.04.1979 по 01.11.2012 (знято з реєстрації у зв`язку із смертю)) є [ADDRESS] . Відповідно до штампу Індустріального відділу Дніпропетровського УМВС України у Дніпропетровській області про прописку у паспорті [PERSON] , він з 07.09.1999 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зазначили, що вони особисто знайомі з [PERSON] та [PERSON] , оскільки проживають по сусідству. Підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю заявника з [PERSON] , вказали що останній був вітчимом заявника та виростив його як рідного сина. Останні п`ять років до смерті у 2011 році [PERSON] [PERSON] проживав разом з ним, дбав про нього як батька, та вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, як вітчим та пасинок. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з померлим спадкодавцем необхідно заявнику для належного документального оформлення питання щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставіст.1264 ЦК України, як особи, яка проживала із спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За положенням п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 , якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п.21 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року із відповідними змінами і доповненнями, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що дійсно [PERSON] більше п`яти років і до смерті [PERSON] , який помер [INFO] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за час спільного проживання спільно ним користувалися, витрачаючи кошти на утримання квартири, харчування, придбання предметів першої необхідності тощо, що зокрема підтверджується показами свідка [PERSON] та [PERSON] . У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним доказам у справі. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Таким чином, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що в даному випадку заявник іншим правовим шляхом, окрім звернення до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] не може підтвердити вказаний факт, а надані суду докази є належними та допустимими, тому, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, підлягає задоволенню. Факт про встановлення якого просить заявник має для нього юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті [PERSON] . Оскільки чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання осіб однією сім`єю та виникнення між ними майнових прав, це згідно з ч.2 ст. 315 ЦПК України може зробити суд у порядку встановлення юридичного факту. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що передбачено ст.315 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved