Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

21 серпня 2024 року представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що між КП «Дніпроводоканал» ДМР та [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення ДМР №526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок. Сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкритий особовий рахунок № [NUMBER] та станом на 31.07.2024 року складає 52098,28 гривень. До суми заборгованості входить інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року 14323,28 гривень, 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року 1890,43 гривень. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за місцем реєстрації відповідного квартиронаймача [PERSON] зареєстровані інші члени її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яких у рамках вищезазначених норм діючого законодавства слід вважати солідарними боржниками, оскільки останні користуються нарівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правам і обов`язками, що випливають з договору найма. У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з відповідачів вказану суму боргу, а також судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року відкрито провадження у справі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав суду відзив, в якому зазначив, що згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, яка була долучена до позовної заяви позивачем, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована у зазначеному житловому приміщенні лише протягом певного терміну, а саме з 11 лютого 2013 по 20 лютого 2024 року, отже комунальні послуги відповідачка могла споживати у даній квартирі лише у цей період. Також до періоду коли [PERSON] проживала у даному житловому приміщенні, починаючи з 2013 року, зі своєю матір`ю [PERSON] , вона була неповнолітньою до 2014 року, а отже не мала обов`язку сплачувати комунальні послуги до моменту досягнення нею повноліття. Позивачем не зазначені підстави про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з визначених у позові осіб, якщо сам факт споживання цими особами таких послуг відбувався у кардинально різні часові проміжки, що насамперед свідчить про різний обсяг спожитих послуг та відповідно про різний характер обов`язків відповідачів перед позивачем. Також представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності оскільки позовна заява по даній справі була подана до суду 21.08.2024 року. Відповідно, у цей день, подачею позовної заяви до суду, строк позовної давності за нарахованою позивачем заборгованістю був перерваний. З огляду на суму основного боргу, що складає 52098 грн. 28 коп., що була нарахована у період з січня 1999 року по липень 2024 року, та беручи до уваги загальний термін позовної давності тривалістю у три роки, зазначає, що сума, що нараховувалась до 21.08.2021 року ніяким чином не підлягає сплаті через сплив строків позовної давності. Крім того з даних довідки про склад сім`ї, [PERSON] була знята з реєстрації у даному жилому приміщенні 20 лютого 2024 року. А отже, сплачувати борг, що нараховувався за наступні місяці, до липня 2024 року включно, відповідачка обов`язку не має. Окрім цього, відповідно до розрахунку заборгованості, наведеного позивачем у позовній заяві, крім суми основного боргу, що складає 52098 грн. 28 коп. було також нараховано: \~ \~ \~ \~інфляційне збільшення суми боргу - 14323 грн. 28 коп. (у період з 07.2018 по 01.2022); \~ \~ \~ \~3% річних - 1890 грн. 43 коп. (у період з 07.2018 по 01.2022). Зважаючи, що до такого виду зобов`язань, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, також застосовується загальний строк позовної давності, що складає три роки, аналогічно вважають, що заборгованість, що була нарахована до 21.08.2021 року не підлягає сплаті з підстав спливу строків позовної давності. Отже, стягнення з [PERSON] нарахованої суми загальної заборгованості у період з січня 1999 року по 21 серпня 2021 року є безпідставним з причини спливу строку позовної давності. Просив у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З розрахунку заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] вбачається, що станом на 31.07.2024 року за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість у розмірі 52098,28 гривень. До суми заборгованості входить інфляційне збільшення суми боргу за період з липня 2018 року по січень 2022 року 14323,28 гривень, 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року 1890,43 гривень. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за місцем реєстрації відповідного квартиронаймача [PERSON] , [ADDRESS] , зареєстровані інші члени її сім`ї - [PERSON] з 01.04.1993 року, [PERSON] [INFO] , [PERSON] , знята з реєстрації 20.02.2024 року. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» № 2918-ІІІ від 10 січня 2002 року, споживачі питної води зобов`язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; Верховний Суд у своїй постанові по справі № 750/12850/16-ц від 26 вересня 2018 року дійшов до висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 2) своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; 3) забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; 4) власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; 6) дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; 7) допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; 8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; 9) забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період; 10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг; 11) інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; 12) надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527,530ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст. ст.610,611,612,623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 р. по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що хоч у ч.1 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право зокрема одержувати вчасно та відповідної якості .житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема, уразі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМУ від 05.07,2019 № 690, споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Докази того, що відповідачі доводили до відома КП «Дніпроводоканал» про зміну власника житла та зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача та користуються комунальними послугами, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до\~п.\~29\~Правил надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення та\~типового договору\~про надання\~послуг з\~централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення,\~затверджених постановою\~КМУ від\~21.07.2005\~№630\~(,\~які діяли\~до 01.05.2022,\~споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Згідне з п. 33 Правил № 630, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє пре це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Відповідно до п.\~1\~пп. 1,2.\~Порядку звільнення\~наймачів (власників)\~квартир (приватних\~будинків)\~та членів\~їх сімей,\~за період\~їх тимчасової\~відсутності,\~від оплати\~за послуги\~холодного і\~гарячого водопостачання\~та водовідведення,\~затвердженого рішенням\~виконкому Дніпропетровської\~міської ради від\~26.02.2013\~№ 82 та № 3884 від 20.12.2004, наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї, за період тимчасової відсутності, мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення при дотриманні певних умов. Відповідно де п. 1.2. Рішення № 82, у разі тимчасової відсутності одного або декількох членів сім`ї за умови подання протягом місяця в районі дільниці КП "Дніпроводоканал" документів, що підтверджують, факт відсутності одного або декількох членів сім`ї: * заява про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; довідка підприємства-виконавця послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території про склад сім`ї із зазначенням усіх зареєстрованих осіб у квартирі (приватному будинку): документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці відповідно до ЗУ "Про свободу пересування" (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути засвідчений печаткою); для працюючих - довідка з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження); для виїжджаючих за межі України копія документа із штампом про перетин кордону. Докази того, що хтось із відповідачів повідомляв КП «Дніпроводоканал» про тимчасову відсутність в матеріалах справи відсутні. Судом встановлено, що судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016\~ року було стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , що проживають за адресую: [ADDRESS] , на користь комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, яке знаходиться за адресую: м. Дніпропетровськ, вул. Червона буд. 21-а, код ЄДРПОУ 03341305,\~ п/ [NUMBER] в АТ «Укрсиббанк» в м. Дніпропетровськ, МФО 351005,\~ суму заборгованості за надання послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 25938,45 грн. та судовий збір у розмірі 689,00 коп. з кожного боржника по 172,25 грн. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2024 року судовий наказ, виданий 09.03.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська №199/1569/16 (2-н/199/67/16) скасовано. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другоїстатті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Частиною 1ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. При цьому, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30березня 2020 року №540-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2»від 11 березня 2020 року №211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, згідно з пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. При цьому, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, відповідними указами Президента України строк дії воєнного стану в України неодноразово продовжувався та режим воєнного стану в Україні діє до теперішнього часу. Отже, строк, визначений, зокрема, статтею 257 ЦК України, продовжується на строк дії воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Виходячи із вищевикладеного, тому суд доходить висновку про те, що заявлені вимоги про солідарне стягнення із відповідачів заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення підлягають задоволенню частково в межах строку позовної давності з 01.04.2017 року по 31.07.2024 року в розмірі 19300 грн. 90 коп. Щодо солідарного стягнення з відповідачів інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 14323 грн. 28 коп. (за період з липня 2018 року по січень 2022 року) та 3% річних в розмірі 1890 грн.43 коп. (за період з липня 2018 року по січень 2022 року), то суд виходить з наступного. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із вищевикладеного інфляційні та 3% річних нараховуюся на суму заборгованості за період з 01.07.2018 року по 01.01.2022 року, що становить: 3 % річних- 2030,57 грн. та інфляційне збільшення 5099,07 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial