Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

В вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю Споживчий центр (далі - ТОВ Споживчий центр) звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 7920 грн. 00 коп. заборгованості по кредитному договору №17.01.2024-100001877 від 17.01.2024 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 17.01.2024 року між ТОВ Споживчий центр та [PERSON] було укладено кредитний договір №17.01.2024-100001817 (далі - договір), згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит в сумі 4000 грн. на умовах сплати процентів за «ставкою економ» в розмірі 2% в день, що застосовується протягом первинного періоду, сплати процентів за ставкою стандарт в розмірі 2,5% в день, що застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного. [PERSON] 17.01.2024 року підписала електронним цифровим підписом пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) та отримала на свій рахунок кошти в сумі 4000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 17.01.2024 року. Проте, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконувала належним чином, тому у неї перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором №17.01.2024-100001877 від 17.01.2024 року у сумі 7920 грн. 00 коп., з яких 4000 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 3920 грн. 00 коп. - заборгованість по процентах. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь вищевказану заборгованість, а також судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, яка про час, місце та дату судового засідання повідомлена відповідно до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явилася. Тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України за письмовою згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 17.01.2024 року між ТОВ Споживчий центр та [PERSON] було укладено кредитний договір № 17.01.2024-100001877 (далі - договір), шляхом подання відповідачкою заявки, яку вона підписала електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, погодившись із умовами пропозиції про укладення кредитного договору (офертою) строком на 42 дні на умовах: сплати процентів за «ставкою економ» в розмірі 2% в день, що застосовується протягом первинного періоду, сплати процентів за «ставкою стандарт» в розмірі 2,5 % в день, що застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного (а.с.12-15). Позивач підтвердив укладання з [PERSON] кредитного договору на умовах видачі кредиту в сумі 4000 грн. первинний період кредитування строком на 14 днів, кожні наступні 14 днів з дня закінчення первиннино періоду - чергові періоди кредитування, строк на який надається кредит- 42 дні (а.с. 16). На виконання умов договору позивач виплатив відповідачці кредит в сумі 4000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 17.01.2024 року (а.с. 10). Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), додаток до анкети позичальника, заявка кредитного договору №17.01.2024-100001877 (кредитної лінії), інформаційне повідомлення позичальника підписані [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором Е151, що був направлений їй СМС на мобільний телефон. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованності за кредитним договором №17.01.2024-100001877 від 17.01.2024 року заборгованність [PERSON] становить 7920 грн. 00 коп., з яких 4000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по основному боргу, 3920 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с.9). Згідно з умовами кредитного договору відповідачка зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному договором. Однак, відповідачка не виконала свого обов`язку щодо повернення наданого їй кредиту в строки, передбачені кредитним договором. Згідно з ст. ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 12 Закону України Про електронну комерцію, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору №17.01.2024-100001817 від 17.01.2024 року відповідачка [PERSON] допустила заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача, в розмірі 7920 грн. 00 коп., з яких 4000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по основному боргу, 3920 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на відповідачку та стягує з неї на користь позивача 2422 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved