Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] про стягнення\~заборгованості. Позов мотивований тим, що\~ 04 травня 2021 року між\~ним та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 1550298 в електронній формі. За умовами договору ТОВ «ВЕЛЛФІН» надало позичальнику грошові кошти в позику в сумі 6000 гривень зі сплатою процентів в розмірі 1,8 відсотка від суми позики за кожен день користування коштами строком до 24 травня 2021 року. Згідно з укладеною додатковою угодою від 24 травня 2021 року сторони погодили новий строк дії договору 50 днів та зобов`язання відповідачки повернути проценти за користування кредитом в сумі 2016 гривень. Станом на\~04\~ \~ квітня\~2024\~року ТОВ\~«ВЕЛЛФІН» нарахована\~відповідачці заборгованість\~в розмірі\~17879,00\~гривень,\~яка складається\~з заборгованості\~за тілом\~кредиту в\~сумі 6000\~гривень та\~заборгованості за\~відсотками в\~сумі 11879,00\~гривень.Тому з метою захисту прав кредитора, позивач просить вимоги задовольнити. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Адвокат Максимов Р.І. в інтересах відповідача [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнають та просить у їх задоволенні відмовити. Вказує, що у заявці відповідача, яку вона подавала 04.05.2021 року процентна ставка зазначена не була та взагалі були відсутні будь-які дані щодо отримання позики, крім наміру отримати позику, та згоди на перевірку кредитної історії позичальника, тобто, не містили ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру позики, процентів за користування кредитом, а відповідач не зобов`язана сплачувати позичальнику будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Крім того, зазначена заявка навіть не підписана відповідачем. Позивачем не надано копію Правил надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «ВЕЛЛФІН», Договору про споживчий кредит № 1550298 від 04.05.2021 року, графіку розрахунків до Договору про споживчий кредит № 1550298 від 04.05.2021 року, Додаткової угоди № 1 до договору № 1550298 від 04.05.2021 року, де було би зазначено, що з ними ознайомилася відповідач і погодилася з ними, подаючи заявку на отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів у позику взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Крім того, додані позивачем Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «ВЕЛЛФІН», Договір про споживчий кредит № 1550298 від 04.05.2021 року, графік розрахунків до Договору про споживчий кредит № 1550298 від 04.05.2021 року, Додаткова угода № 1 до договору № 1550298 від 04.05.2021 року, не підписані відповідачем, що є істотною умовою додержання письмової форми договору позики. Отже між сторонами на підставі заяви відповідача не виникло кредитних відносин. Даною заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру позики, процентів за користування кредитом, питання застосування неустойки (пені, штрафу). Крім того позивачем не надано доказів пролонгації строку кредитування. Вказує на те, що позивачем не було надано належних доказів на підтвредження отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором. В інформаційній довідці № 170/04 від 04.04.2024 року, про здійснення транзакції на картку на суму 6000 грн., не зазначено повного номера картки, власника картки та ініціатора транзакції. Роздруківка електронного доказу не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто, не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі не можливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і виправлення. Надані до позовної заяви паперові роздруківки Правил надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «ВЕЛЛФІН», Договору про споживчий кредит № 1550298 від 04.05.2021 року, графіку розрахунків до Договору про споживчий кредит № 1550298 від 04.05.2021 року, Додаткової угоди № 1 до договору № 1550298 від 04.05.2021 року не засвідчені в установленому порядку та не підтверджують, що саме ці документи були створені та підписані сторонами, саме у дні зазначені у них та саме такого змісту, не додано жодних доказів нанесення електронного цифрового підпису. Представником ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповіді на відзив не надавалось. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» подавав клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Максимов Р.І. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. У задоволені позовних вимог просить відмовити з підстав викладених у відзиві. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 04 травня 2021 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 1550298. Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у відповідності до п.1.2 Договору, в якому зазначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця (https://creditup.com.ua),за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з пунктом 1.1. кредитного договору від 04 травня 2021 року позикодавець надав позичальнику грошові кошти в позику в сумі 6000 гривень. Пунктом 1.3 кредитного договору від 04 травня 2021 року встановлено, що строк позики за цим договором складає двадцять днів, позика має бути повернута згідно з графіком розрахунків до 24 травня 2021 року. Згідно інформаційної довідки від 04.04.2024 року № 170/04, через платіжний сервіс «Platon» було проведено видачу займу в розмірі 6000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] . До позовної заяви долучена копія Анкети оферти, заповненої [PERSON] де вказано її особисті дані, а саме, серія та номер паспорту, ІНН, номер банківської карти, електронна пошта та номер мобільного телефону. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом ТОВ «Веллфін» № 60 від 30.12.2020 року. В Правилах зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) в розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладання договору про споживчий кредит на умовах, що встановлені товариством та застосовуються в разі подання фізичною особою - заявником заявки на сайті товариства за електронною адресою: creditup.com.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Згідно Правил, вони є невід`ємною частиною договору про споживчий кредит. Умовами п. 1.5 договору позики передбаченого обов`язок відповідача сплатити на користь позивача проценти за користування позикою на наступних умовах: 1,8 процентів від суми позики, але не менше 50,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8 процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 договору. Згідно п. 1.5.2. у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3. договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1. договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (проценти за понадстрокове користування позикою). Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 626ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 цього Кодексу). Статтями 610-612 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. На час виникнення спірних правовідносин такі регулювалися Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі-Правила), розміщеними на офіційному веб-сайті позивача, Законами України «Про електронний цифровий підпис» та «Про електронну комерцію». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис-вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до статті 3Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа па вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні нього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або притінення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому, зокрема, Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12цьогоЗакону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції із порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.3 і ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, у якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину (електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.4.1, 4,2 Правил заявник, який бажає отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Для цього він здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. У п. 6.3 Правил передбачено, що у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті. Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку передбаченому статтею 12 цього Закону, у якій передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Визначеним цим Законом. Згідно з п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пунктом п.12 цієї норми передбачено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Пунктом 6.7 Правил встановлено, що заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством свого логіну та паролю особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником. Відтак, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», укладення електронного договору позики з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не потребує наявності сертифікації ключа ЕЦП підписувача, відомостей про особистий ключ підписувача та інших ознак, властивих звичайному електронному цифровому підпису без одноразового ідентифікатора. Встановлено, що 04 травня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики № 1550298 в електронній формі. У пункті 2.1.1.3 договору позики зазначено, що невід`ємною частиною договору є Правила. Відповідно до п. 4.8 Правил підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Згідно з п. 4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням у відповідному полі особистого кабінету, Заявником точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк використавши засоби СМС-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо. Відповідно до п.4.10 Правил відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику та підтверджує його згоду на отримання позики. Пунктами 6.9-6.11 Правил передбачено, що товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної в заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше одного робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладання договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Згідно з п. 1.4 договору позики дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури PLATON на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, яка зазначена договорі позики, що підтверджується повідомленням, ТОВ «Платіжні Онлайн» яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових . ТОВ «Платіжні Онлайн» є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважене надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якої регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» .На операції по перерахуванню коштів через оператора послуг цієї платіжної інфраструктури не розповсюджується дія Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, яка встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, оскільки ТОВ «Веллфін» не є банком. Із встановленого належить зробити висновок, що реєстрація відповідача на сайті позивача, подання відповідачем заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номера банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений правилами спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що відповідно до ст.627 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Відтак, суд прийшов до висновку, що між сторонами укладено договір позики, який підписано в електронній формі, що відповідає вимогам статей 6 та 627 ЦК України, вимогам Закону України «Про електронну комерцію»; сторонами узгоджено розмір відсотків, відповідальність сторін за невиконання умов договору, зокрема, - сплату відсотків до повного погашення позики у строк дії договору. Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04 квітня 2024 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» нарахована заборгованість за кредитом у загальному розмірі 17879,00 гривень, з яких: 6 000 гривень\~сума основного боргу, 11879,00 гривень\~заборгованість за процентами за період з 25 травня 2021 року по 12 вересня 2021 року. Щодо укладення додаткової угоди №1 до договору № 1550298 від 04 травня 2021 року. Із змісту договору про споживчий кредит № 1550298 від 04 травня 2021 року вбачається, що він підписаний відповідачкою електронним цифровим підписом, який зазначено в договорі у вигляді одноразового ідентифікатора «su5979». Разом з тим, із змісту додаткової угоди №1 до договору № 1550298 від 04 травня 2021 року вбачається, що серед реквізитів відповідачки відсутній одноразовий ідентифікатор, який підтверджує підписання [PERSON] вказаної додаткової угоди. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують ту обставину, що [PERSON] підписувала додаткову угоду №1 до договору № 1550298 від 04 травня 2021 року. Отже, суд вважає додаткову угоду №1 до договору № 1550298 від 04 травня 2021 року неукладеною. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, які Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та Верховний Суд виклав у постанові від 4 грудня 2023 року у справі №212/10457/21. Відповідно до позовної заяви позивач просив стягнути тіло кредиту у розмірі 6000,00 грн. та проценти за користування кредитними коштами в розмірі 17879,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки: - припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови); - вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови); - якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (пункт 100 постанови); - у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови); - в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (пункт 108 постанови); - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови). Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору за період з 25 травня 2021 року по 12 вересня 2021 року. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що сторони укладаючи договір про споживчий кредит № 1550298 від 04 травня 2021 року передбачили зобов`язання позичальника сплатити проценти поза межами строку дії кредитного договору у розмірі 1,8 відсотка (пункт 1.5.2 договору). Отже, позивач має право на стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором на загальну суму 17879,00 гривень, з яких 6000,00 гривень тіло кредиту та 11879,00 гривень. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028 гривень.

Outcome: approved