Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №2825860 в розмірі 29 149 грн. 36 коп., з яких: 10\~000,00 грн.\~сума основного боргу; 19\~149,36 грн.- заборгованість за процентами. Вимоги обґрунтовано тим, що 24 серпня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір позики №2825860, за умовами якого товариство передало позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.10 договору позики, реквізити та підпис сторін. 26.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №26032021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 26.03.2021 року до договору факторингу №26032021 від 26.03.2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31\~280,00 грн., з яких: 10\~000,00 грн.\~сума основного боргу; 21 280,00 грн.\~сума заборгованості за процентами. Відповідач частково виконав свої зобов`язання, оскільки після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, з останнього було стягнуто 06.04.2022 року 2\~130,64 для погашення існуючої заборгованості. З моменту отримання права вимоги до Відповідача , Позивачем не здійснювалося зарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором у розмірі 29\~149,36 грн. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася вказана заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив на позов від представника відповідача до суду надійшов 30.09.2024 року, в якому вказано, що ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~не надало\~суду належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження вказаних\~обставин.\~Матеріалами справи\~не підтверджено\~укладення ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~та [PERSON] \~ кредитного\~договору,\~погодження ним\~умов кредитування\~та фактичного\~надання відповідачу\~кредиту.\~Серед іншого,\~Відповідач заперечує\~проти позову,\~та не\~визнає факту\~заповнення формуляру\~заяви або\~іншої форми\~про прийняття\~пропозиції в\~електронній формі,\~отримання одноразового\~ідентифікатора,\~а також\~вчинення інших\~дій,\~які можна\~розцінювати як\~прийняття пропозиції\~укласти електронний\~договір.\~Крім того\~,доданий\~до позовної\~заяви роздрукований\~розрахунок заборгованості\~є необґрунтованим,\~оскільки сам\~розрахунок заборгованості\~є внутрішнім\~документом фінансової\~установи та\~не містить\~відомостей,\~що дозволили\~б суду\~перевірити,\~чи передавалися\~в дійсності\~кошти позичальнику\~в кредит.\~Прохає суд,\~звернути увагу\~на те,\~що право\~нараховувати відсотки\~за користування\~кредитом припинилося\~у ТОВ\~«АВЕНТУС УКРАЇНА»\~зі спливом\~строку дії\~договору 24.09.2023\~року,\~тому починаючи\~із зазначених\~дат,\~товариство не\~мало право\~нараховувати проценти\~за користування\~кредитом.\~Проте,\~ТОВ АВЕНТУС\~УКРАЇНА» нарахувало\~проценти за\~позикою в значно\~більшому розмірі\~та відступило\~право вимоги\~процентів у\~таких розмірах\~позивачу.\~При цьому,\~в позовній\~заяві не\~наведено підстав\~такого розрахунку\~процентів,\~а додані\~до позовної\~заяви розрахунки\~заборгованості за\~кредитними договорами\~містять виключно\~суми процентів,\~права вимоги\~яких передано\~відповідачу ТОВ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ».\~Доказів перерахунку\~на картку\~№ [NUMBER] \~або на\~іншу платіжну\~картку клієнта,\~реквізити якої\~надані клієнтом\~товариству з\~метою отримання\~кредиту Позивачем\~до суду\~не надано.\~Боржник має\~право не\~виконувати свого\~обов`язку\~новому кредиторові\~до надання\~боржникові доказів\~переходу до\~нового кредитора\~прав у\~зобов`язанні.\~З матеріалів\~документів наданих\~до суду\~з позовною\~заявою для\~дослідження як\~доказів у\~суді,\~які надано\~позивачем,\~насамперед договір\~№2825860\~від 24.08.2020\~року не\~містить відомостей\~про його\~підписання електронним\~підписом одноразовим\~ідентифікатором саме\~ [PERSON] ,\~оскільки саме\~тільки зазначення\~в кредитному\~договорі персональних\~даних відповідача\~не підтверджує\~проходження ним\~верифікації та\~ідентифікації згідно\~вимог законодавства,\~що відбулося\~за відсутності\~копій (електронних\~чи паперових)\~особистих документів,\~які б\~підтверджували електронну\~ідентифікацію фізичної\~особи відповідача.\~При цьому,\~відповідач заперечує\~підписання договору\~і отримання\~кредитних коштів,\~також коли\~суду не\~надано достатніх\~і допустимих\~доказів того,\~що саме\~відповідач погодив\~всі істотні\~умови вказаного\~кредитного договору.\~Відомості про\~те,\~що відповідач\~пройшов ідентифікацію\~та верифікацію\~особи (заповнив\~анкету клієнта\~із зазначенням\~ПІБ,\~даних паспорту,\~РНОКПП,\~місця проживання,\~місця реєстрації,\~зазначила реквізити\~картки для\~отримання кредиту)\~підтвердив номер\~мобільного телефону,\~ознайомився з\~умовами надання\~кредиту,\~умовами кредитного\~договору,\~правилами надання\~грошових коштів\~у позику,\~в тому\~числі на\~умовах фінансового\~кредиту,\~здійснив акцептування\~кредитного договору,\~шляхом надсилання\~електронного повідомлення\~підписаного електронним\~підписом одноразовим\~ідентифікатором та\~підписав договір\~одноразовим ідентифікатором,\~відповідно до\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~Закону України\~«Про електронну\~ідентифікацію та\~електронні довірчі\~послуги» та\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги»,\~належними,\~допустимими,\~достатніми доказами\~не доведено\~і факту\~укладання кредитного\~договору саме\~відповідачем не\~підтверджує.\~Відтак,\~у суді\~не доведено,\~що позичальнику\~надано кредитні\~грошові кошти\~в строк,\~у розмірі\~та на\~умовах встановлених\~договорами.\~Більш того,\~реквізити повного\~карткового рахунку\~позичальника (на\~який мало\~бути здійснено\~перерахування кредитних\~коштів)\~в матеріалах\~справи не\~міститься.\~До того\~ж,\~звертає увагу\~суду на\~те,\~що номер\~платіжної картки\~є частково\~зашифрованим і\~всіх позначень\~16\~значного номеру\~картки не\~містить.\~Банківські реквізити\~позичальника,\~згідно матеріалів\~справи є\~невизначеними.\~У той\~же час,\~наявної у\~кредитора інформації\~щодо карткового\~рахунку позичальника\~свого часу\~було достатньо\~для виникнення\~спірних правовідносин\~та здійснення\~відповідних платіжних\~операції з\~переказу кредиту,\~докази про\~що вже\~мають існувати\~у кредитора\~ згідно\~вимог Закону\~України «Про\~платіжні послуги».Відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, прохає суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~ Відповідач\~та його\~представник адвокат\~Шевченко К.О.\~у судове\~засідання повторно\~не з`явилися,\~надали до\~суду \~заяву,\~в якій\~прохали суд справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без участі Відповідача та представника Відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). За правилами ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦКУкраїни). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. При цьому, одноразовий ідентифікатор\~це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Згідно зі ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктамиелектронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Судом встановлено, що 24 серпня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір позики №2825860, підписаний відповідачем електронним підписом /а.с.4-7/. Згідно з п.1.1 та п.1.2. договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.п.1.3 1.5.2. договору позики, сума позики становить 10\~000,00 грн.; строк позики\~22 днів( дата повернення кредиту 15.09.2020 року); процентна ставка 1,90% (фіксована). Знижена процента ставка\~0,95%, орієнтована річна процентна ставка за зниженою ставкою 347,70\~%, за стандартною ставкою 695,40 % річних, орієнтована загальна вартість позики\~12\~090,00 грн(за зниженою ставкою), 14 180,00 грн. ( за стандартною ставкою). Згідно з п.3 договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Як вбачається з матеріалів справи, договір №2825860 про надання споживчого кредиту від 24.08.2020 року містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. У пункті 10 договору зазначено, що його підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А204832, 24.08.2020 10:53:00/ [PERSON] /, тобто із дотриманням вимог статті 12 Закону України "Про електронну комерцію". У договору позики зазначено, що позичальник до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту, розміщені на Веб сайті , їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі, зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. При цьому, відповідачем не заперечуються вказані в договорі інші відомості відносно відповідача (номер та серія паспорту, ідентифікаційний код, адреса проживання та електронна адреса). З урахуванням наведеного, суд ,встановив, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою. Також, відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Графік платежів до даного договору, яким визначена дата повернення кредиту та нарахованих до сплати процентів та Паспорт споживчого кредиту (а.с.7зв.-9). Суд зазначає, що вказаний договір містить особисті персональні дані відповідача, зокрема, номер банківської картки, РНОКПП, паспортні дані. Відповідач не ставить під сумнів такі відомості, матеріали справи не містять інформації про ініціювання ним розслідування щодо незаконного використання персональних даних, вчинення шахрайських дій. 26.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №26032021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників./а.с.10-12/ Відповідно до реєстру боржників від 26.03.2021 року до договору факторингу №26032021 від 26.03.2021 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31 280,00 грн., з яких: 10\~000,00 грн.\~сума основного боргу; 21 280,00 грн.\~сума заборгованості за процентами. Відповідно до позовної заяви Відповідач частково виконав свої зобов`язання, оскільки після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, з останнього було стягнуто 06.04.2022 року 2\~130,64 для погашення існуючої заборгованості по процентам/а.с.14/.. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів. Зазначені договори недійсними не визнано. Таким чином, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем, спрямованих на укладення договору позики в обраний спосіб, такий не був би укладений між сторонами, суд вважає, що цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Доводи відповідача\~про те,\~що позивач\~не надав\~належних та\~допустимих доказів\~щодо виписки\~з \~рахунку банківської\~картки,\~з якої\~можна було\~б встановити\~факт користування\~відповідачем банківською\~карткою та\~наявність у\~нього заборгованості\~за позикою,\~суд вважає\~безпідставними,\~оскільки при\~укладенні договору\~позики,\~позичальник надав\~інформацію про\~картку (номер\~банківської картки),\~на яку\~він бажав\~отримати кошти.\~Слід зауважити,\~що у\~відзиві на\~позовну заяву\~відповідачем \~заперечувався факт\~отримання ним\~кредитних коштів\~на банківську\~картку №\~ [NUMBER] \~.\~Як встановлено\~судом ,\~у п.2\~Договору,\~відповідач вказав\~особисто реквізити\~платіжної картки\~№ [NUMBER] . В свою чергу, стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів оскільки позиція захисту фактично зводиться до уникнення від підтвердження своїх заперечень. При цьому суд виходить з того, що безпосередньо відповідач, який брав участь у справі, має доступ до відомостей про належний йому банківський рахунок та рух коштів. Окрім того, у суду немає підстав для висновку про те, що відповідач не користувався позикою. Відповідач частково виконав свої зобов`язання, оскільки після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, з останнього було стягнуто 06.04.2022 року 2\~130,64 для погашення існуючої заборгованості, заперечень щодо даного факту від відповідача не надходило. Крім того, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань помилковості здійснених розрахунків заборгованості за вказаним кредитними договорами. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Отже, з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за умовами договору позики, укладеного з відповідачем, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 22 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитом, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з [PERSON] проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до умов договору позики №2825860 від 24.08.2020 року, сума позики становила 10\~000,00 грн., процентна ставка за користування кредитом в строк кредитування\~1,90% за день. Строк кредитування 22 днів. Отже, розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за цим договором позики №2825860 від 24.08.2020 року становить 4180 грн. 00 коп. (10 000*1,90%*22). Зважаючи на сплату відповідачем 06.04.2022 року 2130,64 грн., які зараховані в рахунок погашення процентів, розмір несплачених процентів становить 2049 грн. 36 коп., в іншій частині, заборгованість по процентам стягненню з відповідача не підлягає. Суд не приймає до уваги інші, визначені у договорі процентні ставки: знижена процента ставка\~0,95%, орієнтована річна процентна ставка за зниженою ставкою 347,70\~%, за стандартною ставкою 695,40 % річних, оскільки договором встановлена фіксована(стандартна) процентна ставка 1,90 %, умови договору сторонами не змінювалися, тому до правовідносин застосовуються положення частини 3 статті 1056-1 ЦК України щодо незмінності фіксованої процентної ставки і неможливості її зміни в односторонньому порядку. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов\~висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 12\~049,36 грн., з яких: 10\~000,00 грн.\~сума основного боргу; 2049 грн. 36 коп.\~сума заборгованості за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1251,47 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial