Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду із цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить звільнити з-під арешту житлове приміщення-квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що є власницею 1\\3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.02.2022 року по справі № 645\\6345\\19. Цим же рішенням визнано право власності на 1\\3 частину частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , сином позивачки, який трагічно загинув [INFO] від агресії рф. Після загибелі сина [PERSON] звернулась до нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, де було відкрито спадкову справу № 400\\2022, однак оформити спадщину [PERSON] не може з причини наявності обтяжень на нерухомому майні. Задля завершення процедури оформлення спадщини та звільнення квартири з-під арешту [PERSON] подала позов до Фрунзенського районного суду про це та рішенням від 28.06.2024 року по справі № 645\\6220\\23 у задоволенні позову відмовлено, зокрема, через те, що з 24.11.2020 року особою, в інтересах якої була накладена заборона на відчуження квартири є не ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а [PERSON] , який не був зазначений у якості відповідача. Право власності боржника [PERSON] припинено на підставі рішення суду про визнання угоди купівлі-продажу недійсною ще в 2008 році та зняте з реєстрації згідно рішення суду у 2022 році. Ці рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова набрали чинності та в порядку ст. 61 ЦПК України є обов`язковим в розумінні Конституції України. Оскільки право власності [PERSON] та її сина [PERSON] встановлено рішенням суду, яке набуло чинності, проте в повній мірі розпоряджатись та користуватись належним позивачці об`єктом права власності вона не може, вона звернулася до суді із даним позовом про звільнення з-під арешту квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.08.2024 прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк для надання відзиву на позов. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.10.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. В матеріалах справи наявна заява представника позивача адвоката Авілової О.М. про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, відзив на позовну заяву не подавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.06.2008 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було винесене рішення по справі №2-160/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ВАТ «Харківський домобудівельний комбінат» про визнання права користування квартирою, внесення змін до свідоцтва про приватизацію квартири, визнання угоди купівлі - продажу квартири вищезазначеної між [PERSON] та [PERSON] від 19.02.2007 року за №216, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. - недійсним, в якому визнано за [PERSON] та її сином [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] , та зобов`язано орган приватизації житлового фонду «Харківський домобудівельний комбінат» внесення їх до свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . (а.с.9-13). 02.03.2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було винесене додаткове рішення по справі №2-160/08, в якому власниками квартири [ADDRESS] вважати: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-15) Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22.02.2011 р. по справі №2-174/11, частково задоволено заяву представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення з квартири про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартири [ADDRESS] . (а.с. 8). Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2022 року по справі №645/6345/19, за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування записів про державну реєстрацію права власності, внесення запису до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, про поновлення державної реєстрації права власності, визнання права власності, звільнення майна з-під арешту, треті особи: Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - скасовано запис про державну реєстрацію права приватної власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ,\~здійснений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. 26.02.2007 року на підставі договору купівлі-продажу, р.№218, визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Звільнено нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , з під арештів та обтяжень: -на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер 44746228, виданої 15.09.2014 року Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 7030153 у спеціальному розділі) щодо боржника [PERSON] ; на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер ВП 36748803, виданої 19.08.2013 року Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 2220687 у спеціальному розділі) щодо боржника [PERSON] ; на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер 39399893, виданої 19.08.2013 року Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 22008613 у спеціальному розділі) щодо боржника [PERSON] (а.с.16-21). З зазначеного\~рішення суду\~вбачається,\~що ухвалою\~Фрунзенського районного\~суду м.Харкова\~від 24.11.2020\~року сторону\~відповідача замінено з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на [PERSON] у зв`язку з переходом до [PERSON] прав кредитора відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30.10.2020 року за кредитним договором № 159-04-И від 19.02.2007 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до наданого позивачем Витягу з Державного реєстру речових прав від 18.07.2024 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, належить по 1/3 частини квартири [ADDRESS] , на підставі Рішення\~Фрунзенського районного суду м.Харкова суду від 17.02.2022 р. по справі №645/6345/19 (а.с.22-25). Звертаючись до суду з позовними вимогами про звільнення майна з- під арешту, [PERSON] вказувала, що станом на час звернення до суду наявні 5 (п`ять) обтяжень у вигляді арешту на квартиру [ADDRESS] , на підтвердження чого надала Витяг з Державного реєстру речових прав від 18.07.2024 року. 27.11.2024 року представник позивача звернулася до суду із заявою, в якій вказала, що станом на 21.11.2024 року з 5 обтяжень залишилось 2, на підтвердження чого надала Витяг з Державного реєстру речових прав від 21.11.2024 року. Так, згідно вказаного Витягу, до наявні записи про обтяження : -51127364, який вчинено 16.03.2011 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Прокопенко О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова №2-174/11 від 22.02.2011 (суддя Горпинич О.В.); Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа майно/права якої обтяжуються: [PERSON] ; -51127446, який вчинено 20.05.2013 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Прокопенко О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова №2/645/543/13 від 14.05.2013 (суддя Алфьорова Т.М.); Вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа в інтересах якої встановлено обтяження: [PERSON] ; особа майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тлумачення\~статті 391 ЦК України\~свідчить, що негаторний позов - це вимога власника (співвланика) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику (співвласнику) користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі N545/1994/16-ц (провадження N 61-7605св21)). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), виникають з цивільних правовідносин і відповідно до положень\~статті 19 ЦПК України,\~20 ГПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (постанова Верховного Суду України у справі N 6-26цс13 та\~постанови Великої Палати Верховного Суду: від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11\~(провадження N 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц (провадження N 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі N911/1247/18 (провадження N 12-99гс19), від 08 листопада 2019 року у справі N643/3614/17 (провадження N 14-479цс19). Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. В постанові Верховного Суду від 02.02.2022 року по справі № 607/3269/21 зазначено, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Подібні висновки щодо належних відповідачів у справі про зняття арешту з майна висловлені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 521/17712/15 (провадження №61-11321св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 745/691/18 (провадження № 61-7248св19),\~від 12 серпня 2021 року у справі № 756/14542/19 (провадження № 61-6976св21), від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17 (провадження№ 61-43201св18). Позивач вказує, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28.06.2024 року у справі №645/6220/23 встановлено, що з 24.11.2020 року особою, в інтересах якої була накладена заборона на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , оскільки ухвалою\~Фрунзенського районного\~суду м.\~Харкова від\~24.11.2020\~року сторону\~відповідача замінено з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на [PERSON] у зв`язку з переходом до [PERSON] прав кредитора відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30.10.2020 року за кредитним договором № 159-04-И від 19.02.2007 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит». З урахуванням вказаного судового рішення, вона звернулась до суду із цим позовом та визначила в якості відповідача лише [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з наданого представником позивача Витягу про державну реєстрацію обтяжень, окрім запису 51127364 від 16.03.2011 року в реєстрі також наявний запис 51127446, який вчинено 20.05.2013 року державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР Прокопенко О.О. на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м.Харкова №2/645/543/13 від 14.05.2013 (суддя Алфьорова Т.М.); Вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа в інтересах якої встановлено обтяження: [PERSON] ; особа майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.32). [PERSON] був співвласником зазначеної квартири, але відомостей про те, хто прийняв спадщину після його смерті та є спадкоємцем за законом чи заповітом матеріали справи не містять та зазначена особа не залучена до участі у справі. Суд бере до уваги, що позивач та її представник не надали суду докази того, що позивач зверталася до нотаріуса з питань оформлення спадщини і нотаріусом в установленому законом порядку було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на наявність арешту спадкового майна. Крім того, [PERSON] , майно/права якого обтяжуються також не залучений позивачем в якості співвідповідача по вказаній справі. Суд зазначає, що звертаючись із даним позовом позивач просить загалом звільнити з-під арешту вищевказану квартиру, на яку станом на час розгляду справи, наявні 2 записи про державну реєстрацію обтяжень. В підготовче судове засідання та під час розгляду справи по суті, позивач та її представник на неодноразові виклики суду не з`явились, будь-яких клопотань про залучення до участі в справі належного співвідповідача заявлено не було. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням наведеного, оскільки в позові відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed