Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі адвоката Мхіної Л.С. звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2021 року по 01 серпня 2023 року у розмірі 32897,24 грн. мотивуючи свій позов наступним: [PERSON] разом [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 14.10.2006 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №1316. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2020 року шлюб між подружжям розірвано, тим же рішенням визначено місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON] ) стягнуто аліменти на утриманні дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2021 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 11 грудня 2021 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Виконавче провадження щодо стягнення з відповідача аліментів перебуває у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). Ні до, ні після постановлення судом рішення про стягнення аліментів [PERSON] аліменти на утримання дітей взагалі не сплачував протягом року, до квітня 2022 року. Таким чином, з 01 травня 2021 року почала утворюватись заборгованість. В період з квітня 2022 року і до січня 2023 року були окремі недостатні для погашення заборгованості та поточних аліментів виплати. Частково відповідач погасив заборгованість по аліментам в січні 2023 року, після чого став сплачувати мінімальні суми аліментів. Згідно довідки державного виконавця від 17.08.2023 року, станом на 01.08.2023 року заборгованість по аліментам складає 610,00 грн. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ч.1 ст.20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Перша проплата вчинена [PERSON] в квітні 2022 року у розмірі 9246,43 грн., з яких враховано аліменти за поточний місяць - квітень 2022 р. у розмірі 2359 грн., а 6887,43 - в погашення заборгованості. Таким чином, погашено заборгованість за квітень, травень, червень 2021 року та частково за липень 2021 року в сумі 413,43 грн. Залишок заборгованості за липень 2021 року складає 1848,07 грн. Вказану суму погашено в січні 2023 р. Платежем від січня 2023 року погашено також заборгованість по аліментам за період з серпня 2021 року по липень 2022 р. та частково за серпень 2022 р. в сумі 1113,43 грн., залишок заборгованості за серпень 2022 року 1359,17 грн. Цю заборгованість погашено в липні 2023 року з сплаченої суми 14 034 грн., з якої на погашення заборгованості пішло 11 481,57 грн. (погашено по грудень 2022 року). За проведеними позивачем розрахунками, за період з 01 травня 2021 року по 01 серпня 2023 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] , становить 32897,24 грн.. На підставі вищевикладеного адвокат Мухіна Л.Я., яка діє в інтересах [PERSON] просить суд, стягнути з Відповідача пеню (неустойки) за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2021 року по 01.08.2023 року в сумі 32897,24 грн. У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні вимог [PERSON] з підстав, викладених у позовній заяві та наданих суду письмових доказів. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд ухвалити рішення з урахуванням того, що [PERSON] є інвалідом дитинства 3 групи, має дохід у розмірі 2100 гривень, який йому сплачує Держава в особі УПСЗН. Інших доходів він не має. Крім того, відповідач частково сплачував заборгованість по сплаті аліментів. Також, представник відповідача доводив, що тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В діях відповідача [PERSON] відсутня винна поведінка щодо виникнення та несплати заборгованості по аліментах. Крім того, просив врахувати, що на теперішній час у [PERSON] , відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного: Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК). А статтею 84 СК гарантовано право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Так само аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (частина перша статті 80 СК). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалася учасниками судового розгляду, [PERSON] разом [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 14.10.2006 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №1316. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2020 року шлюб між подружжям розірвано, тим же рішенням визначено місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON] ) стягнуто аліменти на утриманні дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2021 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 11 грудня 2021 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Виконавче провадження щодо стягнення з відповідача аліментів перебуває у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса). Відповідно довідки Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) з 01 травня 2021 року почала утворюватись заборгованість. В період з квітня 2022 року і до січня 2023 року були окремі недостатні для погашення заборгованості та поточних аліментів виплати. Частково відповідач погасив заборгованість по аліментам в січні 2023 року, після чого став сплачувати мінімальні суми аліментів. Згідно довідки державного виконавця від 17.08.2023 року, станом на 01.08.2023 року заборгованість по аліментам складає 610,00 грн. Станом на 20.03.2024 року заборгованість відсутня Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ч.1 ст.20 Сімейного кодексу України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Перша проплата вчинена [PERSON] в квітні 2022 року у розмірі 9246,43 грн., з яких враховано аліменти за поточний місяць - квітень 2022 р. у розмірі 2359 грн., а 6887,43 - в погашення заборгованості. Таким чином, погашено заборгованість за квітень, травень, червень 2021 року та частково за липень 2021 року в сумі 413,43 грн. Залишок заборгованості за липень 2021 року складає 1848,07 грн. Вказану суму погашено в січні 2023 р. Платежем від січня 2023 року погашено також заборгованість по аліментам за період з серпня 2021 року по липень 2022 р. та частково за серпень 2022 р. в сумі 1113,43 грн., залишок заборгованості за серпень 2022 року 1359,17 грн. Цю заборгованість погашено в липні 2023 року з сплаченої суми 14 034 грн., з якої на погашення заборгованості пішло 11 481,57 грн. (погашено по грудень 2022 року). Так, згідно з частиною першою статті 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зокрема, законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК. Так, в даних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, що є підставою для застосування до нього відповідальності за просторочення їх сплати. Наданий позивачем розрахунок відповідає обставинам справи та приймається судом при визначенні розміру заборгованості. Таким чином надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені). В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Посилання представника відповідача на те, що державним виконавцем не надсилався розрахунок заборгованості і як наслідок відповідач не був обізнаний про розмір заборгованості по аліментам не відповідає чинному законодавству, а саме припасами ст. 19 Конституції України, яким унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувану і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача: подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлюється обов`язок виконавця повідомити про розрахунок заборгованості стагувача та боржника виключно при настанні певних подій, які чітко визначені зазначеним законом та їх перелік є вичерпним. Державний виконавець повідомляє про наявність заборгованості стягувачу та боржнику по аліментам виключно у випадках визначених ч. 4 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження . Також, суд відхиляє посилання представника відповідача щодо відсутності заборгованість на березень 2024 року, оскільки предметом позову є стягнення пєні за просторочення сплати аліментів за певний період з 01.05.2021 по 01.08.2023 року. Даний період представником відповідача не оскаржений, оскільки дійсно заборгованість існувала. Відсутність в діях відповідача винної поведінки щодо виконання та несплати заборгованості по аліментам, суд також не прийняв до уваги, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] з текстом судового рішення про стягнення з нього аліментів обізнаний та періодично сплачував кошти на утримання дитини (аліменти). Посилання представника відповідача про необізнаність розміру суми по сплаті аліментів не відповідає дійсним обставинам справи. Інформація про прожитковий мінімум завжди є у відкритому доступі. Зазначену інформації легко знайте на офіційних веб-сайтах. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 610/1213/17 наголосив, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи вищевикладене, посилання на необізнаність про розмір суми аліментів та відсутність в діях [PERSON] вини, є необґрунтованим та суперечать чинному законодавству. Отже, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позов [PERSON] з урахуванням збільшених позовних вимог є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вирішення розподілу судових витрат, суд зазначає наступне: За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 гривень. Вимоги представника позивача [PERSON] адвоката Мухіної Л.С. про стягнення витрат на правову допомогу залишити без задоволення, виходячи з наступного: Адвокатом Мухіною Л.С не надано належних та допустимих доказів в підтвердження витрат на правову допомогу адвоката, зокрема, не надано\~\~відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що\~\~зареєстрований у встановленому порядку. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, витрати на правову допомогу стягненню не підлягають, у зв`язку з відсутністю документальних доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного та

Outcome: partial