Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Товариство з обмежувальною відповідальністю «Авентус України» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. Також, ТОВ «Авентус України» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756. 01.01.2022 між ТОВ «Авентус України» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус України» було укладено електронний Договір №5315321 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус України» затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн; строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 31.01.2022. ТОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачем виконала та надало йому кредит в сумі 20000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед «Авентус України» 18.04.2023 між ТОВ «Авентус України», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №18-04/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Отже, до ТОВ ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №18-04/2023-Ф перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 40900 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: тіло кредиту 20000 грн, сума процентів за користування кредитом 20900 грн, а всього 40900 грн, які позивач просить стягнути на свою користь. До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги в частині: інфляційні втрати в розмірі 7 034,80 грн за період з червня 2022 року по квітень 2024 року, 3% річних в розмірі 2 544, 40 грн за період з 02.05.2022 по 28.05.2024, судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн з огляду на наступні обставини. Безпідставність нарахування інфляційних втрат в розмірі 7 034,80 грн за період з червня 2022 року по квітень 2024 року. Оскільки загальна сума заборгованості [PERSON] на 18.04.2023 (день передання права вимоги) після закінчення строку кредитування складала 40 900 грн, інфляційні втрати та 3% річних не нараховувались ТОВ "Авентус Україна" та не передавались позивачу, як заборгованість за кредитним договором, ці вимоги є безпідставним та не містить посилань на норми договору факторингу №18.04/23-Ф від 18.04.2023. Витрати на професійну допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн не підлягають задоволенню при частковому задоволенню позовних вимог, так як підлягають відповідному пропорційному зменшенню. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 08.05.2024 відкрито провадження у даній цивільній справі, справа призначена у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 29.10.2024 та витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та підтвердження факту зарахування коштів на дану платіжну картку банком емітентом АТ «Універсал Банк» 01.01.2022 в розмірі 20000 грн. від ТОВ «Авентус Україна», ЄДРПОУ 41078230. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 29.10.2024 відмовлено у задоволенні заяви представника Дмитрієва Олега Юрійовича про зупинення провадження у справі за позовом ТОВ ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав заяву, згідно якої просить розглядати справу у їх відсутність, просить врахувати обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що 01.01.2022 між ТОВ «Авентус України» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус України» було укладено електронний Договір №5315321 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус України» затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн; строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 31.01.2022. ТОВ «Авентус України» свої зобов`язання перед відповідачем виконала та надало йому кредит в сумі 20000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. 18.04.2023 між ТОВ «Авентус України», як клієнтом, та ТОВ ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №18-04/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Отже, до ТОВ ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №18-04/2023-Ф перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 40900 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: тіло кредиту 20000 грн, сума процентів за користування кредитом 20900 грн, інфляційні втрати 7034,80 грн, 3 відсотка річних 2544,76 грн, а всього 50479,56 грн. Згідно відповіді\~з АТ\~«Універсал Банк»\~від 20.11.2024\~на виконання\~ухвали суду\~на ім`я [PERSON] було емітовано картку [NUMBER] , на яку 01.01.2022 були зараховані кошти у розмірі 20000 грн. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст.611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст.1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно із ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи вказані норми матеріального права, позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач надав належні та допустимі докази наявності між позивачем та первісним кредитором ТОВ «Авентус України» договірних відносин з кредитування, наявність договорів факторингу та перехід права вимоги за договором фінансового кредиту на підставі договору факторингу до позивача. Відповідач належним чином умов договору не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з червня 2022 року по квітень 2024 року, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов частково. Ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial