Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтранс Україна» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 56846 грн 25 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 17.05.2023 було укладено електронний Договір №6672730 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір), за умовами якого сума кредиту становить 16300 грн, строк кредиту - 365 днів, дата його повернення 16.05.2024. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 16300 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Натомість у встановлений кредитним договором строк відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав. Здійснював часткові оплати в розмірі 4622,27 грн, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем було укладено Договір Факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором щодо боржника [PERSON] . Таким чином заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем складає 16300 грн тіло кредиту, 21084,05 грн нараховані проценти, а всього 56846,25 грн. Тому, позивач звернувся до суду і просить суд стягнути вказану заборгованість з відповідача. Ухвалою суду від 02.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судові засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи (надіслання повістки та ухвали рекомендованим листом з повідомленням та здійснення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), в судові засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Ухвалою від 02.12.2024 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 6672730 про надання споживчого кредиту шляхом підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2573 (а.с.25-35). Сума кредиту складає 16300 грн на строк 365 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. Відповідно до пункту 2.1 Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (а.с.26-27). В матеріалах справи також міститься Паспорт споживчого кредиту (стандартна форма) (а.с.37-40). 27 травня 2024 року між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Фактор зобов`язується передати Клієнту грошові кошти в розпорядження за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому, згідно Реєстру Боржників на умовах, визначених цим договором (а.с.74, 82-91). У витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року, за боржником [PERSON] рахується заборгованість за Кредитним договором №6672730 у загальній сумі 37384,05 грн, з яких: 16300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21084,05 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.64). Матеріали справи також містять розрахунок заборгованості за кредитним договором № 6672730 від 17.05.2023 (а.с.43-62). Додатком №1 до вказаного договору погоджено графік платежів та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати (а.с.34-35). Відповідно до пункту 1.7.1 орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 101583,87% річних (а.с.26). Пунктом 3.1 договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (а.с.27). [PERSON] шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позивача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №6672730 від 17.05.2023 позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 56846,25 грн, а саме 16300 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 21084,05 грн сума заборгованості по несплачених відсотках та 19462,20 грн заборгованість по нарахованих позивачем процентах за 60 календарних днів. До позовної заяви позивач долучив підписаний сторонами Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма)), копію довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування споживачу кредитних коштів, повідомлення споживача про відступлення права вимоги (а.с.41). Відповідно до частин 1, 2 статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом частин 1, 2 статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1\~статті 626 ЦК України). В силу частини 1 статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини 1 статті 634\~ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20). Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до пункту 6 частини 1\~статті 3\~вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з частиною 1 статті 1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини 1 статті 1048\~цього ж\~Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525\~Цивільного кодексу\~України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна». За приписами статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частини 2 статті 1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Згідно пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5. Судом встановлено, що відповідач уклав із ТОВ «Авентус України» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором А2573), а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 2.1 договору № 6672730 про надання споживчого кредиту від 17.05.2023 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно пункт 2.1 договору (пункт 2.4 договору). 17 травня 2023 року кошти в розмірі 16300 грн були перераховані на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджено наданою на вимогу суду АТ «Універсал Банк» відповіддю від 31.10.2024 №7877. Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про відступлення прав грошової вимоги від 27.05.2024 відповідача на електронну пошту, зазначену ним при укладенні кредитного договору повідомлено про відступлення права грошової вимоги первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» новому - ТОВ ФК «Фінтраст Україна» (а.с.41). Як вбачається із витягу з реєстру відступлених прав вимог, що були відступлені ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», право вимоги до відповідача за договором становить 37384,05 грн, з яких 16300 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 21084,05 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.64). Заборгованість за відсотками становить 21084,05 грн, які нараховані ТОВ «Авентус Україна» в межах строку дії договору за період з 17.05.2023 по 16.05.2023 за зниженою ставкою в розмірі 1,692% та за стандартною ставкою в розмірі 1,99%. Нарахування таких відсотків відповідає умовам укладеного договору, зокрема п.1.5.2 договору. Крім того, позивачем ТОВ «ФК «Фінтранс України» нараховано відсотки за 60 календарних днів за період з 06.08.2023 по 04.10.2023 в межах строку договору відповідно до наступного: 16300 грн. * 1,99% * 60 календарних днів = 19462,20 грн. Однак, суд не погоджується з таким нарахуванням відсотків. Відповідно до ч. 1 ст.\~1078\~Цивільного кодексу\~України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). А згідно із абз. 2 п. 1.1. Договору Факторингу перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку 3 1 та є невід`ємною частиною Договору (а.с.82). Як встановлено судом, відповідно до Додатку № 1 до Договору Факторингу № 27-05/24-Ф від 27.05.2024 Клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] (порядковий номер 1311) на загальну суму 37384,05 грн, з них: сума заборгованості за основною сумою боргу - 16300 грн, сума заборгованості за відсотками 21084,05 грн. Тобто, станом на 27 травня 2024 року до позивача перейшло право вимоги на загальну суму 37384,05 грн. Водночас, позивачем, всупереч укладеному договору факторингу 27 травня 2024 року, за період з 06.08.2023 по 04.10.2023 нараховано відсотки за 60 календарних днів у розмірі 19462,20 грн. Отже, право грошової вимоги позивача до відповідача в частині стягнення відсотків в сумі 19462,20 грн за період з 06.08.2023 по 04.10.2023 нічим не обґрунтоване та суперечить абз. 2 п. 1.1. Договору Факторингу, витягу з Реєстру Боржників - Додатку № 1 до Договору Факторингу (а.с. 64), картці обліку Договору (розрахунку заборгованості) (а.с.43-62) та частині першій статті 1078 Цивільного кодексу України. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню за виключенням 19462,20 грн відсотків, нарахування яких Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтранс Україна» не обгрунтовано та не підтверджено ні правовими нормами чинного законодавства, ні положеннями укладених договорів. Тому, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМАПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 37384,05 грн, яка складається із наступного: 16300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21084,05 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» надавалася адвокатом Городніщевою Є.О. на підставі договору про надання правової допомоги №26/08-2024 від 26.08.2024 (а.с.66-68). На підтвердження факту надання професійної правової допомоги надано: ордер від 19.09.2024 (а.с.36); рахунок на оплату №4610-19/09-2024 від 19.09.2024 на суму 10000 грн (а.с.42); акт прийому-передачі виконаних робіт від 19.09.2024, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 10 000 грн, з яких: - зустріч адвоката та клієнта для надання первинної консультації 10000 грн (1 год.), - аналіз практики, чинного законодавства 1000 грн (1 год.), - оформлення додатків до позовної заяви, підготовка адвокатського запиту 3000 грн (3 год.), - підготовка позовної заяви, клопотання про витребування доказів 4000 грн (4 год.), - підготовка адвоката до судових засідань, участь в засіданнях 1000 грн (1 год.) (а.с.63). Відповідно до частини 6 статті 13\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial