Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

11 липня 2024 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява представника позивача, згідно вимог якої останній просив розірвати шлюб позивачки із відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 09 липня 1983 року Софіївським відділом ЗАГСу Дніпропетровської області, актовий запис № 76. В обґрунтування позову зазначено, що сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З жовтня місяця 1997 року стосунки позивача з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час вони живуть окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. На даний час, вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, у зв`язку з чим, представник позивача просив розірвати шлюб між позивачем та відповідачем та судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 23 липня 2024 року, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та позивача, позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення . Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, шляхом направлення матеріалів справи на місце проживання відповідача та направленням СМС-повістки, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.280,\~287,\~288 ЦПК України- заочно. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам\~ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 09 липня 1983 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Софіївськимй відділом ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис № 76, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09 липня 1983 року (а.с.19). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. При цьому суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113\~СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8\~ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч.9ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачем не заявлено вимоги щодо зміни свого прізвища на дошлюбне, суд дійшов висновку про необхідність залишення їй шлюбного прізвища « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved