Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

24.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яким позивалася до адміністрації Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту Департаменту соціальної політики) та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту профспілковий комітет Департаменту соціальної політики). Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2017 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою [PERSON] до Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 27.05.2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва постановила ухвалу, якою ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2017 року скасовано, а питання відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) передано на новий розгляд суду першої інстанції. 09.06.2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації. В обґрунтування заявлених позовних вимог до Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету Департаменту соціальної політики позивачка послалася на те, що вона працює в Департаменті соціальної політики з 26.12. 1995 року, а на час звернення до суду 21 рік на посаді начальника відділу автоматизованих систем управління. Проживає та зареєстрована в 2-х кімнатній неприватизованій квартирі загальною площею 37,06 кв. м., житловою площею 25,50 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі також проживають та зареєстровані: її колишній чоловік [PERSON] , її дочка [PERSON] та онука [PERSON] .. З 19.12.2003 року вона перебуває на обліку осіб потребуючих поліпшення житлових умов в Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації у складі сім`ї з 3 осіб: [PERSON] - заявник, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, порядок забезпечення житла - загальна черга . 19.12. 2003 року включена до контрольного списку (загальна черга) працівників апарату Департаменту соціальної політики, які перебувають на квартирному обліку в райдержадміністраціях та потребують поліпшення житлових умов. Станом на 29.09.2016 року перебувала у вказаному списку під № 1. З нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери, Департаменту соціальної політики було передано 5 квартир, для подальшого розподілу їх в установленому законом порядку серед працівників системи соціального захисту, які перебувають на квартирному обліку, та видачі їм ордерів на заселення житлової площі після прийняття в експлуатацію зазначених будинків. 03.01.2017 року наказом директора Департаменту соціальної політики № 05 було створено комісію щодо розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення, які перебувають на обліку в районних у місті Києві державних адміністраціях, до якої було включено представників адміністрації системи Департаменту соціальної політики та профспілкових організацій, та яку зобов`язано до 11.01.2017 року надати пропозиції щодо розподілу житлової площі між контрольними списками. У департаменті соціальної політики ведеться три контрольних списки: апаратуДепартаменту; працівників підприємств, організацій підпорядкованих Департаменту; працівників територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів. У самому Департаменті соціальної політики квартирний облік не здійснюється. Створена комісія, згідно протоколу засідання № 1 від 11 січня 2017 року постановила: 3 квартири передати для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємств, організацій підпорядкованих Департаменту, одну квартиру за контрольним списком працівників територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів, та одну квартиру за контрольним списком апарату Департаменту, а саме 2-х кімнатну квартиру (будівельна адреса: [ADDRESS] ), жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м. Крім того, комісія доручила профспілкам надати узагальнені списки претендентів на житлову площу за поданням трудових колективів. 06 лютого 2017 року відповідно до протоколу № 1 спільним рішенням адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики 2-х кімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м., передано для подальшого розподілу на чергу апарату Департаменту соціальної політики відповідно наданих профспілковим комітетом Департаменту соціальної політики клопотань. 06 лютого 2017 року відбулося спільне засідання адміністрації та загальних зборів трудового колективу Департаменту соціальної політики з порядком денним: розподіл житлової площі, яка виділяється з нагоди професійного свята. Під час засідання профспілковим комітетом апарату Департаменту соціальної політики надані пропозиції щодо кандидатур, які потребують покращення житлових умов відповідно до контрольного списку на отримання двохкімнатної безкоштовної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м., а саме: 1) [PERSON] , працює в Департаменті з 1995 року, на квартирному обліку перебуває з 19.12.2003 року на загальній черзі забезпечення житлом, у контрольному списку апарату Департаменту перебуває під № 1. 2) [PERSON] , працює в Департаменті з 2000 року, на квартирному обліку перебуває з 12.03.2004 року на загальній черзі забезпечення житлом, у контрольному списку апарату Департаменту перебуває під № 2. Крім того до списку були включені також: [PERSON] , [PERSON] .. Було запропоновано визначити кандидатуру на отримання квартири шляхом таємного голосування. Пропозиція знайшла підтримку. Відповідно до протоколу лічильної комісії [PERSON] отримав 32 голоси, [PERSON] - 28 голосів, [PERSON] - 24 голоси, [PERSON] - 7 голосів. За результатами голосування постановили зазначену квартиру виділити [PERSON] 07.02.2017 року відповідно до протоколу № 2 спільним рішенням адміністрації Департаменту та профспілкового комітету 2-х кімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м., виділено [PERSON] з посиланням на надання профспілковим комітетом пропозицій відповідно до абзацу 2 п. 39 Правил. 08.02.2017 року вона довела до відома [PERSON] та голові профспілки Департаменту соціальної політики Борисюк І.Л., що буде оскаржувати рішення про виділення квартири [PERSON] оскільки вважає його незаконним, а 10.02.2017 року отримала інформацію з приводу того, що за словами директор Департаменту соціальної політики [PERSON] - [PERSON] через місяць напише заяву про звільнення. Дані про співробітника, що повідомив їй зазначену інформацію не може розкрити, оскільки існує реальна загроза, що він буде підданий утиску з боку адміністрації. Цього ж дня направила на ім`я голови Київської міської державної адміністрації Кличка В.В. скаргу на неправомірні дії керівництва Департаменту соціальної політики при наданні житла. 13 лютого 2017 року [PERSON] написав заяву про відмову від виділеної йому квартири, а 14.02.2017 року Комісія постановила: 1. передати для подальшого розподілу двокімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] за контрольним списком працівників підприємств, організацій підпорядкованих Департаменту соціальної політики; 2. рішення комісії від 11.01.2017 (протокол № 1), в частині передачі для подальшого розподілу 2-х кімнатної квартири будівельна адреса [ADDRESS] за контрольним списком апарату Департаменту, скасувати. Про відмову [PERSON] від виділеної йому квартири та рішення яким цю ж квартиру передано на чергу за іншим контрольним списком вона дізналася 14.02.2017 року. На її прохання з рішенням її не було ознайомлено, вона повідомила голову профспілки, що буде оскаржувати і це рішення. 15. та 20.02.2017 року зверталася до Департаменту соціальної політики з інформаційними запитами на отримання копій відповідних документів. 16.02. 2017 року направила на адресу голови КМДА Кличка В.В. та голови Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації Шкуро М.Ю. скарги в порядку ч. 2 ст. 57 Житлового кодексу УРСР, в яких просила витребувати та скасувати рішення комісії Департаменту в частині передачі квартир з контрольного списку апарату Департаменту на інший контрольний список. 20.02.2017 року спільним рішенням адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету соціальної політики було постановлено: 1) задовольнити заяву [PERSON] про відмову від запропонованої йому 2-х кімнатної квартири та скасувати п.1.2. попереднього рішення від 06.02.2017 протоколу № 1. 2) передати двокімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м., для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях (підтверджується протоколом спільного засідання - додаток № 25). Про вказане рішення її також не було повідомлено, про нього вона дізналася лише 01.03.2017 року з листа Департаменту соціальної політики на її запит. 02 та 03 березня 2017 року позивачка з робочих питань робила доповіді директору Департаменту соціальної політики [PERSON] , останній на її доповідних записках дав письмові вказівки: підготувати висновок чи відповідає вона займаній посаді, а його першому заступнику [PERSON] - пояснити йому чи відповідає вона займаній посаді. При цьому зазначила, що до цього моменту за всі 21 рік її роботи в Департаменті жодний керівник, в тому числі [PERSON] , ніколи не ставили питання про її відповідність займаній посаді, а навпаки високо оцінювали її ж трудову діяльність. Зокрема відповідно до бланку щорічної оцінки виконання державним службовцем Департаменту соціальної політики посадових обов`язків і завдань від 25.02.2016 підписаному директором [PERSON] зазначено, що [PERSON] посадові обов`язки виконує в повній мірі, займаній посаді відповідає, може бути зарахована до кадрового резерву на вищу посаду, підсумкова оцінка - добре. Позивачка вважає, що спільні рішення адміністрації Департаменту соціальної політики та його профспілкового комітету : 1) від 07.02.2017 року, яким виділено двокімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] , [PERSON] ; 2) від 20.02.2017 року, яким скасовано власне рішення від 06.02.2017, та передано зазначену квартиру для подальшого розподілу за іншим контрольним списком, є незаконними та потребують скасування, оскільки суперечать нормам житлового законодавства України, порушили її права та законні інтереси, а також законні інтереси інших працівників Департаменту. Крім того стверджувала, що зазначене рішення від 20.02.2017 є дискримінаційним. Просила визнати: дії адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики при ухваленні спільного рішення 20 лютого 2017 року відповідно до протоколу № 3 дискримінаційними та незаконними; незаконним та скасувати спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики прийняте на спільному засіданні 20 лютого 2017 року відповідно до протоколу № 3 в частині скасування власного рішення від 06.02.2017 року, зазначеного в п.1.2 протоколу № 1 та в частині передачі двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємства, як таке що суперечить актам законодавства та порушує її права та охоронювані законом інтереси; незаконними та скасувати спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики прийняте на спільному засіданні 07 лютого 2017 року відповідно до протоколу № 2 в частині виділення двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , [PERSON] (пункт 1.2 Протоколу), як таке що суперечить актам законодавства та порушує її права та охоронювані законом інтереси; за нею переважне право на безоплатне отримання відповідно до житлового законодавства України двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м. Просила зобов`язати адміністрацію та профспілковий комітет Департаменту соціальної політики вчинити дії щодо відновлення її порушеного права та виділення їй же в порядку черговості відповідно до житлового законодавства України двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м. 21.01.2017 року від Департаменту соціальної політики до суду надійшли заперечення на позовну заяву [PERSON] .. Департамент соціальної політики підтвердив, що з нагоди професійного свята - дня працівника соціальної сфери Департаменту соціальної політики 15.12.2016 року було передано п`ять квартир. Комісією щодо розподілу житлової площі, одну з п`яти квартир виділено для розподілу за контрольним списком працівників апарату Департаменту. Відповідно до пункту 7.2. колективного договору, адміністрація та профспілковий комітет мають право позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам, що потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку в контрольному списку Департаменту. Відповідно до абзацу 2 пункту 39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, адміністрації та профспілковому комітету підприємства, установам, організації за згодою ради трудового колективу дозволяється позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам та іншим працівникам з урахуванням їх трудового внеску. Відповідно до частини 2 пункту 39 Правил, 06.02.2017 року на спільному засіданні адміністрації та загальних зборів трудового колективу, профспілковий комітет Департаменту надав пропозиції щодо кандидатур працівників, які потребують покращення житлових умов відповідно до контрольного списку мають право на отримання двокімнатної квартири , це - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак [PERSON] у цьому переліку значилася помилково, оскільки за даними матеріалів її облікової справи, вона має право на однокімнатну квартиру. Рішення про розподіл житлової площі приймалось на спільному засіданні адміністрації та трудового колективу Департаменту шляхом таємного голосування, більшість голосів набрав [PERSON] .. 13.02.2017 року [PERSON] написав заяву про відмову від запропонованої йому квартири, після цього було скликано засідання комісії щодо розподілу житлової площі з метою перегляду попереднього рішення комісії від 11.01.2017 року також щодо розподілу житлової площі між чергами із врахуванням інших критеріїв, з мето зняття напруги в колективі, оскільки не всі члени трудового колективу були згодні з попереднім розподілом. Приймаючи до уваги, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 16.12.2003 року, у той же час згідно з контрольним списком працівників підприємств, організацій, підпорядкованих Департаменту соціальної політики, які перебувають на обліку в РДА перший по списку працівник перебуває на квартирному обліку з 1991 року. Відповідно членами комісії було прийнято рішення про передачу квартири на чергу працівників підприємств, організацій підпорядкованих Департаменту соціальної політики. Таке спільне рішення профспілкового комітету та адміністрації Департаменту соціальної політики є справедливим. Директор Департаменту соціальної політики Ю.Крикунов просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. 20.09.2017 року [PERSON] подала до суду заяву про додаткове наведення фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та додаткове подання доказів. Зокрема позивачка послалася на те, що з 08.02.2017 року вона оскаржує незаконні рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики у зв`язку з чим на неї чиниться прямий тиск з метою змусити звільнитися за власним бажанням. 10.10.2017 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про додаткове наведення фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та додаткове подання доказів. Зокрема позивачка послалася на наявну у її розпорядженні інформацію з приводу того, що за весь час існування контрольного списку працівників апарату Департаменту соціальної політики, які потребують поліпшення житлових умов, саме за цим списком було надано працівникам п`ять безоплатних квартир, не було жодного випадку (крім її) оскарження спільних рішень адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про надання квартир, а також не було жодного випадку скасування ними попередніх власних спільних рішень про надання безоплатних квартир для подальшого розподілу за контрольним списком апарату Департаменту з метою їх передачі за іншим контрольним списком. На її звернення від 20.02.2017 року до голови профспілкової організації Департаменту надати їй усі протоколи та рішення комісії щодо розподілу та виділення житлової площі, а також представляти її інтереси при реалізації нею конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів відповіді не отримала. Таке ставлення до неї з боку голови профспілкового комітету, яка голосувала на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Департаменту 20.02.2017 року на якому було прийняте спільне рішення про передачу квартири, на яку вона претендувала на чергу за іншим контрольним списком, що позбавило її можливості отримати цю квартиру є підтвердженням того, що [PERSON] діяла при ухваленні зазначеного рішення з мотивів упередженого, негативного ставлення до неї. Стверджувала, що до моменту її публічної заяви про намір звернення до суду та інших органів за захистом своїх прав та вжиття заходів з реалізації цього наміру, факти негативного, упередженого ставлення до неї з боку керівництва та профспілкового комітету були відсутні. 03.01.2018 року позивачка [PERSON] подала до суду відповідь на відзив (заперечення) на її ж позовну заяву. Зокрема, [PERSON] категорично не погодилася з посиланням представника Департаменту на положення пунктів 7.1 та 7.2 частини 7 Колективного договору від 21 грудня 2006 року №386-06 між адміністрацією і трудовим колективом Головного управління соціального захисту в запереченнях на її позов, посилаючись на те, що вказані положення колективного договору є недоречними та нікчемними, оскільки не відповідають, фактичним обставинам справи, так і нормам законодавства України, оскільки вони погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством. Звернула увагу на те, що тривалість часу сумлінної роботи на підприємстві встановлюється трудовим колективним договором, але не може бути менше 20 років. У запереченнях на позов не спростовано той факт, що її трудовий внесок був більшим і кваліфікація вищою ніж у [PERSON] , що свідчить про визнання цих фактів. Позивачка також заперечувала посилання відповідача на наявність правових підстав, передбачених ст. 52 ЖК УРСР та пункту 39 Правил для надання безоплатного житла [PERSON] , оскільки на час прийняття такого рішення в апараті Департаменту соціальної політики був тільки один контрольний список загальної черги, в якому вона була першою на черзі в отриманні безоплатного житла. Відповідно, з огляду на спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про передачу квартири для подальшого розподілу саме на загальну чергу за контрольним списком працівників апарату, то спірну квартиру саме в порядку черговості за цим списком мали надати саме їй. Створена наказом директора Департаменту №05 від 03.01.2017 року комісія щодо розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення, які перебувають на обліку в районних в місті Києві державних адміністраціях була нелегітимною, оскільки жодною нормою житлового законодавства не передбачено створення та діяльності такої комісії. Крім того, зазначеним наказом строк повноважень комісії було чітко визначено тільки на час надання пропозиції щодо розподілу житлової площі між контрольними списками і відповідно до протоколу засідання комісії від 11.01.2017 року на якому було прийняте рішення розподілити квартири між контрольними списками пропорційно до кількості працівників, які перебувають на черзі, з цього ж часу повноваження комісії припинялися. Отже рішення цієї ж комісії від 14.02.2017 року відповідно до протоколу №2 про передачу спірної квартири для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємств, організацій підпорядкованих Департаменту соціальної політики є не правомочним, оскільки прийняте не правомочним суб`єктом. Позивачка також стверджувала, що мотивація викладена у протоколі засідання Комісії від 14.02.2017 року №2 є маніпулятивною, удаваною, не обгрунтованою та такою, що викладена з метою маскування дискримінаційних дій адміністрації та профспілкового комітету Департаменту при розподілі спірної квартири. 16.01.2018 року третя особа Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація подала до суду пояснення на позов [PERSON] .. Відповідно до змісту зазначених пояснень, станом на 11.01.2018 року родина позивачки перебуває на квартирному обліку в загальній черзі під номером 3761, адміністрація не приймала та не затверджувала спільне рішення профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про надання житлової площі їх працівникам. Представник третьої особи просив суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення, розглянути справу за відсутності представника третьої особи. 08.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі. 12.11.2019 року за результатами судового розгляду позовних вимог [PERSON] до адміністрації Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації було ухвалено рішення про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету, прийняте 07.02.2017 року відповідно до протоколу №2 в частині виділення двокімнатної квартири за будівельною адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (п.1.2 рішення). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 03.09.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року без змін. Постановою Верховного Суду від 12.01.2022 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12.11.2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 03.09.2020 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про визнання дій дискримінаційними та незаконними, визнання незаконним і скасування рішення від 20.02.2017 року, визнання права на безоплатне отримання житла та зобов`язання надати житло скасоване, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд. 18.04.2022 року справу прийнято до провадження головуючим суддею зі стадії підготовчого провадження. 06.09.2022 року директор Департаменту соціальної політики Р.Світлий звернувся до суду з заявою, просив залишити без розгляду позовні вимоги [PERSON] до департаменту та профспілкового комітету департаменту соціальної політики. Відповідач стверджує, що спільне рішення Департаменту та Профспілкового комітету може бути оскаржене шляхом звернення до вищестоящого органу, а звернення з такими вимогами до суду не є ефективним способом захисту прав позивачки. Вважає, що вимоги [PERSON] про визнання права на безоплатне отримання житла, визнання дій дискримінаційними не забезпечать реального поновлення права позивачки, а заявлена вимога щодо скасування рішення від 20 лютого 2017 року стосується тільки прав [PERSON] , який помер до моменту виконання оскаржуваного протоколу. Вимоги [PERSON] не можуть бути виконані, оскільки жоден з відповідачів не здійснює фактичну реалізацію прав позивачки. Ухвалою суду від 31.10.2022 року прийнято до провадження у справі заяву позивачки [PERSON] про зміну предмету позову. Відповідно до заяви [PERSON] про зміну предмету позову, заявленого нею ж до адміністрації Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету Департаменту соціальної політики, позивачка внесла зміни у предмет позову: позовну вимогу «визнати за [PERSON] переважне право на безоплатне отримання відповідно до житлового законодавства України двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м.» змінила на позовну вимогу «визнати за [PERSON] переважне право на безоплатне отримання відповідно до житлового законодавства України двокімнатної квартири за поштовою адресою: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м.»; позовну вимогу «зобов`язати адміністрацію Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та профспілковий комітет вчинити дії щодо відновлення порушеного права та виділення [PERSON] в порядку черговості відповідно до житлового законодавства України двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м.» змінила на позовну вимогу «зобов`язати адміністрацію Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та профспілковий комітет вчинити дії щодо відновлення порушеного права та виділення [PERSON] в порядку черговості відповідно до житлового законодавства України двокімнатної квартири за поштовою адресою: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м.»; Залишені без змін позовні вимоги: визнати дії адміністрації Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та профспілкового комітету при ухваленні спільного рішення 20 лютого 2017 року відповідно до протоколу № 3 дискримінаційними та незаконними; визнати незаконним та скасувати спільне рішення адміністрації Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та профспілкового комітету прийняте на спільному засіданні 20 лютого 2017 року відповідно до протоколу № 3 в частині скасування власного рішення від 06.02.2017, зазначеного в п.1.2 протоколу № 1 та в частині передачі двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємства, як таке що суперечить актам законодавства та порушує її права та охоронювані законом інтереси. В обґрунтування заявленої вимоги про зміну предмету позову позивачка послалася на те, що предметом зазначеної судової справи є право на безоплатне користування двокімнатною квартирою за будівельною адресою: п [ADDRESS] . Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2022 року в цій же справі встановив, що: «20 лютого 2017 року спільним рішенням адміністрації департаменту та профспілкового комітету постановлено задовольнити заяву [PERSON] про відмову від запропонованої квартири, а квартиру передано для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємств, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях», а також зазначив, що «Разом з тим ефективність обраних позивачкою способів захисту залежить від обставин проведення або не проведення подальшого розподілу (виділення або не виділення у власність іншій особі) спірної квартири за контрольним списком працівників підприємств, підпорядкованих департаменту, які суд першої інстанції не встановлював». Тобто Верховний Суд вказав на необхідність встановлення фактичних обставин щодо можливого подальшого розподілу спірної квартири після 20 лютого 2017 року. Крім того, з моменту виникнення спірних правовідносин між сторонами в лютому 2017 року пройшло вже понад 5 років і за цей час будинок за будівельною адресою, в якому знаходилась спірна квартира - багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію згідно з сертифікатом серія ІУ № 163192391957, виданим 27.08.2019 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та відповідно до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2019 № 643 «Про присвоєння адреси закінченому будівництву житлово-офісного комплексу з нежитловими приміщеннями, соціально-побутовими приміщеннями та паркінгом на [ADDRESS] » зазначеному будинку присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Після 20 лютого 2017 року Департаментом соціальної політики не вчинялися будь-які дії у будь-який спосіб стосовно двокімнатної квартири за будівельною адресою: [ADDRESS] . 08.05.2023 року закрито підготовче провадження. Під час судового розгляду справи по суті позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мельник А.В. заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Зокрема позивачка [PERSON] стверджувала, що дискримінація щодо неї мала місце зі сторони керівництва з підтримкою профспілкового комітету. Після прийнятого рішення про передачу спірної квартири у користування [PERSON] вона повідомила про те, що буде оскаржувати до суду прийняте рішення, на її прохання було відмовлено надати копію рішення та документи необхідні для оскарження. Вже після її звернення зі скаргою до голови Київської міської державної адміністрації до неї відношення погіршилося. На отримання квартири було чотири претенденти з їхнього апарату, однак її кандидатура була завжди першою в черзі. Також вказувала, що після оскарження нею рішення щодо виділення квартири [PERSON] , останній написав заяву про відмову від квартири. Після цього квартиру не було передано їй, як такій, що була першою в черзі, а відповідачами прийнято рішення про передачу квартири в департамент для виділення за іншим списком іншій організації. Представник відповідача Департаменту соціальної політики, просила відмовити у задоволенні позову. Остання вказала, що Департамент соціальної політики не має права будувати та придбавати житло, а також не має спеціального списку осіб які перебувають на обліку. На час виникнення спору стояло питання розподілити квартиру шляхом голосування. Голова профспілки запропонувала квартиру для найкращих працівників визначити у спосіб таємного голосування трудового колективу. За результатами такого голосування квартиру було передано [PERSON] .. Коли позивачка оскаржила таке рішення, то було вирішено передати квартиру на загалу чергу, щоб не посварився весь колектив. Крім того, представник відповідача Департаменту соціальної політики категорично заперечила факт дискримінації по відношенню до позивачки, стверджувала, що остання має право на отримання житла, однак на загальних підставах. Відповідач профспілковий комітету Департаменту соціальної політики, будучи належним чином повідомленим, явку представника у судове засідання не забезпечив, з клопотанням про відкладення судових засідань у справі до суду не звертався. Відповідач профспілковий комітет Департаменту соціальної політики відзив на позов не подав. Третя особа Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація просила суд розглянути справу за відсутності її представника. Суд, з урахуванням думки позивачки та її ж представника, думки представника відповідача Департаменту соціальної політики, визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача профспілкового комітету Департаменту соціальної політики та третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 26.12.1995 року працює в Департаменті соціальної політики, а з 03.10.2016 року і станом на 17.02.2017 року обіймала посаду начальника відділу автоматизованих систем управління управління організаційного та інформаційного забезпечення Департаменту соціальної політики, що підтверджено довідкою №02/006 від 17.02.2017 року та копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.13,14-21 тому №3). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою - [ADDRESS] , форма власності житла - неприватизована. За цією ж адресою зареєстровані та проживають - [PERSON] , колишній чоловік позивачки, а також - дочка [PERSON] , онука [PERSON] (а.с. 22 тому №3). Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.12.2003 року № 1597 [PERSON] була зарахована на квартирний облік, родиною з 2 осіб (вона та дочка) з підставою для зарахування «проживання в квартирі з суміжними кімнатами, де утворилось дві та більше сімей» на загальних підставах. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.10.2016 №759 в облікову справу включена онука [PERSON] , 2016 року народження. (а.с.204-205). За даними довідки №1326 від 05.12.2016 року виданої відділом обліку та розподілу житлової площі Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 19 грудня 2003 року у складі сім`ї з трьох осіб: [PERSON] , 1970 року народження заявник, [PERSON] , 1992 року народження дочка, [PERSON] , 2016 року народження онука (а.с.116 тому №1). За даними контрольного списку (загальної черги) станом на 29.09.2016 року працівників підприємств, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях [PERSON] перебуває у списку працівників апарату Департаменту соціальної політики КМДА під №1 (а.с. 23 тому №3). 15.12.2016 року Департамент будівництва та житлового забезпечення на виконання доручення Київського міського голови Кличка В.В. від 09.11.2016 № 33361/1 передав Департаменту соціальної політики 5 квартир, в тому числі й квартиру [ADDRESS] , для подальшого розподілу їх в установленому законодавством порядку серед працівників системи соціального захисту, які перебувають на квартирному обліку, та видачі їм ордерів на заселення житлової площі після прийняття в експлуатацію будинку. (а.с.24,25 тому №3). Наказом №05 від 03.01.2017 року директора Департаменту соціальної політики Ю.Крикунова, з метою підготовки пропозицій щодо розподілу житлової площі, яка відповідно до листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.12.2016 №056/93-4573/2 виділена з нагоди професійного свята, створено комісію для розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення які перебувають на обліку в районних у місті Києві державних адміністраціях у складі згідно з додатком до цього наказу. Комісії в термін до 11 січня 2017 року надати пропозиції щодо розподілу житлової площі між контрольними списками.(а.с. 56 тому №3). За даними протоколу №1 засідання комісії з приводу розподілу житлової площі, яка виділена з нагоди професійного свята - дня працівника соціальної сфери від 11.01.2017 року комісія розподілила квартири між трьома контрольними списками, зокрема двохкімнатну квартиру за будівельною адресою: [ADDRESS] , жила площа 32,00 кв.м., загальна площа 66,62 кв.м. передано для подальшого розподілу за контрольним списком апарату Департаменту соціальної політики. Комісія також постановила надати узагальнені списки претендентів на житлову площу за поданням трудових колективів. (а.с. 27-28 тому №3). За даними протоколу №1 спільного засідання адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету від 06.02.2017 року з порядку денного: розподіл житлової площі, яка виділяється з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери, адміністрацією та профспілковим комітетом було постановлено: двохкімнатну квартиру за будівельною адресою: [ADDRESS] - №166, жила площа 32,00 кв.м., загальна площа 66,62 кв.м. передати для подальшого розподілу на чергу апарату Департаменту відповідно наданих Профспілковим комітетом клопотань. Доручено керівникам установ, в які передано квартири, в термін до 10-00 години 07.02.2017 розглянути питання щодо виділення житлової площі працівникам спільно з трудовими колективами. (а.с.29-30 тому №3). 06.02.2017 року відбулося спільне засідання адміністрації та загальних зборів трудового колективу Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації з порядком денним - розподіл житлової площі, яка виділяється з нагоди професійного свята оформлене протоколом №22/1 (а.с.31-33 тому №3). Відповідно до змісту зазначеного протоколу, профспілковим комітетом адміністрації Департаменту були надані пропозиції щодо кандидатур працівників апарату, які потребують покращення житлових умов відповідно до контрольного списку на отримання двохкімнатної безкоштовної квартири, серед яких: [PERSON] , яка проживає родиною з чотирьох осіб - вона (1970 р.н.), колишній чоловік (1969 р.н.), дочкою (1998 р.н.), онукою (2016 р.н.) в двокімнатній не приватизованій квартирі [ADDRESS] . [PERSON] працює в Департаменті соціальної політики з 1995 року, на квартирному обліку перебуває з сім`єю з трьох осіб - вона, дочка, онука в Солом`янській райдержадміністрації з 19.12.2003 року на загальній черзі забезпечення житлом , у контрольному списку апарату Департаменту соціальної політики перебуває під першим номером на двокімнатну квартиру; [PERSON] , який проживає родиною з п`яти осіб - він (1978 р.н.), мати (1945 р.н.), дружина (1979 р.н.), дочка (2004 р.н.), дочка (2010 р.н.) в двокімнатній приватизованій квартирі [ADDRESS] , [PERSON] працює в Департаменті соціальної політики з 2000 року, на квартирному обліку перебуває з сім`єю з чотирьох осіб - він, дружина та двоє дочок, в Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації з 12.03.2004 року на загальній черзі забезпечення житлом, в контрольному списку апарату Департаменту соціально політики перебуває під другим номером, претендує на двокімнатну квартиру. Квартира в якій [PERSON] проживає з родиною, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.03.2002 року №455 належить в рівних долях [PERSON] та його матері [PERSON] ; [PERSON] в контрольному списку апарату Департаменту соціальної політики перебуває під номером четвертим, претендує на двокімнатну квартиру; [PERSON] у контрольному списку Департаменту соціальної політики перебуває під номером шостим претендує на двокімнатну квартиру. Запропоновано визначити кандидатуру на отримання двохкімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] шляхом таємного голосування. За результатами таємного голосування квартиру виділено [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб (він, дружина та двоє доньок), квартира надана з урахуванням займаної площі та з подальшим зняттям з квартирного обліку (а.с. 31-34 тому №3). На спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики 07.02.2017 року, оформленого протоколом №2, було постановлено виділити двохкімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] №166 жила площа 32,00 кв.м. загальна площа 66,62 кв.м. [PERSON] на сім`ю з 4-х осіб (він, дружина та двоє дочок). Квартира надана з урахуванням займаної житлової площі та з подальшим зняттям з квартирного обліку. (а.с.35-41 тому №3). 10.02.2017 року [PERSON] звернулася до голови Київської міської державної адміністрації Кличка В.В. зі скаргою на неправомірні дії керівництва Департаменту соціальної політики при наданні житла. (а.с. 42 тому №3). У скарзі [PERSON] виклала обставини за яких 08.02.2017 року керівництвом Департаменту соціальної політики було прийнято рішення про виділення [PERSON] двокімнатної квартири, який у Департаменті соціальної політики працює менше часу ніж вона, взятий на квартирний облік пізніше неї і перебуває у контрольному списку черги осіб, які перебувають на квартирному обліку під №2, тобто після неї. Стверджувала, що саме вона має законне право на отримання цього житла, як така, що перебуває на черзі на отримання житла під №1, є кваліфікованим спеціалістом, відповідально ставиться до своїх службових обов`язків, неодноразово заохочувалась грамотами і подяками Київської міської державної адміністрації, Департаменту та Міністерства соціальної політики (порушень трудової і виконавчої дисципліни не має). Вважала, що керівництвом Департаменту соціальної політики було порушено її законне право на отримання житла, гарантоване їй статтею 43 ЖК України, відповідно до якого житло надається в порядку черговості, а норма про надання житла рішенням трудового колективу в ЖК України відсутня. Повідомила, що залишає за собою право звернення до суду та в засоби масової інформації. Заступник голови Київської міської державної адміністрації 16.03.2017 року, листом №604-408 повідомив [PERSON] , що рішення щодо розподілу зазначеної житлової площі приймалось на спільних засіданнях адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету, які відбулись 06.02.2017, 07.02.2017 та 20.02.2017. Рішення, прийняте на спільному засіданні 07.02.2017 року про виділення двокімнатної квартири (будівельна адреса: [ADDRESS] ) [PERSON] , про яке йде мова у її скарзі скасоване 20.02.2017 року. За інформацією Департаменту соціальної політики, (на час надання відповіді) зазначена двокімнатна квартира залишалася не розподіленою та вживалися заходи для актуалізації контрольних списків працівників системи соціального захисту населення, які перебувають на обліку в районних в місті Києві державних адміністраціях. (а.с.43 тому №3). Судом також встановлено, що 13.02.2017 року [PERSON] звернувся до директора Департаменту соціальної політики Крикунова Ю.В. та голови профспілкового комітету Департаменту соціальної політики [PERSON] , про відмову від двокімнатної квартири виділеної йому відповідно до протоколу від 06.02.2017 року №22/1 спільного засідання адміністрації загальних зборів трудового колективу Департаменту соціальної політики (а.с. 44 тому №3). За даними протоколу №2 засідання комісії щодо розподілу житлової площі, яка виділялася з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери від 14.02.2017, на якому до відома комісії було доведено інформацію про те, що [PERSON] написав заяву про відмову від запропонованої йому двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] ) комісія постановила: 1.передати для подальшого розподілу двокімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] за контрольним списком працівників підприємств, організацій підпорядкованих Депрпартаменту та надати пропозиції щодо розподілу даної квартири. Виконавець [PERSON] , термін 16.02.2017 року; 2. рішення комісії щодо розподілу житлової площі, яка виділялася з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери від 11.01.2017 (протокол №1) в частині передачі для подальшого розподілу 2-х кімнатної квартири будівельна адреса [ADDRESS] , жила площа 32,00 кв.м., загальна площа 66,62 кв.м. за контрольним списком працівників апарату Департаменту, скасовано. (а.с. 45-46 тому №3). Зазначене вище спільне рішення комісії Департаменту соціальної політики щодо розподілу житлової площі між контрольними списками працівників підприємств системи соціального захисту населення, які перебувають на обліку в районних у місті Києві державних адміністраціях від 14 лютого 2017 року в частині скасування попереднього рішення цієї ж Комісії від 11 січня 2017 року про виділення на чергу апарату Департаменту соціальної політики двохкімнатної квартири (будівельна адреса: [ADDRESS] ) та в частині передачі її для розподілу за контрольним списком по системі підприємств Департаменту було оскаржене позивачкою до голови Київської міської державної адміністрації Кличка В.В. та голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Шкуро М.Ю. (а.с. 49-53 тому №3). За даними протоколу №3 спільного засідання адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету від 20.02.2017 року, на порядок денний якого винесено питання - розподіл житлової площі, яка виділяється з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери, було прийнято рішення: 1) задовольнити заяву [PERSON] про відмову від запропонованої йому 2-х кімнатної квартири та скасувати п.1.2 попереднього рішення від 06.02.2017 протоколу №1; 2) передати двокімнатну квартиру будівельна адреса: [ADDRESS] для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях; 3) доручити головам ОППО ДСП, ОППО територіальних центрів та ПК Департаменту опрацювати питання щодо актуалізації контрольних списків; 4) підготувати запити до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо дати постановки на облік в контрольному списку осіб, які переривали роботу в установі. (а.с.58-59 тому №3). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, позивачка [PERSON] вказала, що дискримінаційними та незаконними діями адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики порушено її право на безоплатне отримання житла в порядку черговості. Квартиру виділено [PERSON] з порушенням встановленого законом порядку розподілу житла у порядку черги, та у спосіб таємного голосування, що також не передбачено законом, чим порушено її право на отримання житла у порядку черговості. [PERSON] стверджувала, що після доведення нею до відома голови профспілки та [PERSON] про оскарження рішення щодо виділення спірної квартири [PERSON] , останній відмовився від виділеної йому квартири, а відповідачами прийнято спільне рішення про скасування рішення щодо виділення спірної квартир [PERSON] та передано цю ж квартиру для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємств, підпорядкованих департаменту, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях. З метою захисту її порушеного права, позивачка [PERSON] однією з вимог заявляла вимогу, про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики прийнятого на спільному засіданні 07.02.2017 року офориленого протоколом №2 в частині виділення двокімнатної квартири [PERSON] , як такого, що суперечить актам законодавства і порушує її права та охоронювані законом інтереси. Як видно зі змісту рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12.11.2019 року, ухваленого за результатами судового розгляду справи за позовними вимогами [PERSON] до адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації суд першої інстанції визнав, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, що спільне рішення адміністрації Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та профспілкового комітету, прийняте 07.02.2017 року відповідно до протоколу №2 в частині виділення двокімнатної квартири за будівельною адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зокрема, за результатами з`ясування обставин справи та перевірки доказами суди встановили, що виділення спірної квартири [PERSON] відбулось з порушенням закону, оскільки, в даному випадку, був порушений порядок черговості при наданні житлової площі. При винесенні на голосування трудового колективу питання щодо виділення житла будь-які обставини щодо трудового внеску кожного з працівників, що перебували у контрольному списку, їх кваліфікацію, наявність заохочень або стягнень не виносилися на обговорення, а також не ставилось питання про виділення позачергово житла. Відповідно, суди дійшли висновку, що рішення адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету, прийняте на спільному засіданні 07.02.2017 року, оформлене протоколом №2 в частині виділення спірної квартири [PERSON] підлягає скасуванню. За результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] на зазначені вище рішення Голосіївського районного суду м. Києва та постанови Київського апеляційного суду, Верховним Судом 12.01.2022 року прийнято постанову про те, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 03.09.2020 року в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до Департаменту соціальної політики, профспілкового комітету департаменту соціальної політики про визнання дій дискримінаційними та незаконними, визнання незаконним і скасування рішення від 20.02.2017 року, визнання права на безоплатне отримання житла та зобов`язання надати житло підлягає скасуванню, справу в цій частині направити на новий розгляд суду першої інстанції. Відповідно до правил частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Наразі, у справі, що розглядається, судами всіх інстанцій встановлено, що квартира [ADDRESS] рішенням комісії від 11 січня 2017 року була передана для розподілу між особами, які входили до загальної черги на отримання житла, як особи, які потребують поліпшення житлових умов, за контрольним списком працівників апарату департаменту та з порушенням порядку черговості розподілена [PERSON] , котрий у зазначеному списку перебував під №2, чим порушено права [PERSON] , котра перебувала у цьому ж списку під №1. Крім того, Верховний Суд, за результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] зробив висновки, що: суди першої та апеляційної інстанцій помилково прийняли до уваги лист Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 березня 2017 року №108-4722 про те, що [PERSON] за матеріалами облікової справи має право на отримання однокімнатної квартири, не врахували, що в силу положень статті 48 ЖК УРСР кількість кімнат у жилому приміщенні не має правового значення, а жиле приміщення надається громадянам у межах норм жилої площі. При цьому враховується виключно жила площа квартири, що перебуває у приватній власності громадян; установивши, що у приватній власності позивачки, яка перебуває на квартирному обліку в складі сім`ї з трьох осіб, відсутнє будь-яке житло, суди зробили помилковий висновок про те, що вона не могла претендувати на спірну квартиру в порядку розподілу за контрольним списком працівників апарату департаменту; відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права на отримання спірної квартири та зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо виділення їй цієї квартири в порядку черговості суди послалися також на невідповідність обраних позивачкою в цій частині способів захисту вимогам закону; разом з тим ефективність обраних позивачкою способів захисту залежить від обставин проведення або непроведення подальшого розподілу (виділення або невиділення у власність іншій особі) спірної квартири за контрольним списком працівників підприємств, підпорядкованих департаменту, які суд першої інстанції не встановлював. За змістом статті 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Позивачка [PERSON] під час нового розгляду справи підтримала заявлені нею вимоги (з урахуванням присвоєння будинку, в якому знаходиться спірна квартира поштової адреси) щодо визнання дій відповідачів дискримінаційними та незаконними, визнання незаконним і скасування рішення від 20 лютого 2017 року, визнання права на безоплатне отримання житла та зобов`язання надати житло. В обґрунтування заявлених вимог, позивачка [PERSON] послалася на те, що після того, як вона повідомила [PERSON] , а також адміністрації про намір оскаржити і в подальшому оскаржила до голови Київської міської державної адміністрації дії керівництва Департаменту соціальної політики щодо порушення її законного права на отримання житла в порядку черговості, під час: вирішення адміністрацією та профспілковим комітетом Департаменту соціальної політики питання про розподіл двокімнатної квартири (будівельна адреса: [ADDRESS] ) переданої для розподілу на чергу апарату Департаменту соціальної політики з нагоди професійного свята - Дня працівників соціальної сфери; розгляду заяви [PERSON] про відмову від запропонованої йому квартири; скасування попереднього рішення щодо передачі цієї ж квартири для розподілу на чергу апарату Департаменту соціальної політики; передачу спірної квартири для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємств підпорядкованих Департаменту соціальної полдітики, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях, дії відповідачів по відношенню до неї були дискримінаційними та незаконними. У статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено поняття термінів, зокрема: 2) дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; 3) непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; 6) пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; Відповідно до статтей 2,3 зазначеного вище Закону: законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак:1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб; законодавство про запобігання та протидію дискримінації складається з Конституції України, цього Закону та інших нормативно-правових актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються правила міжнародного договору. Статтею 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що дія цього Закону поширюється на сфери суспільних відносин у тому числі й житлові . Правилами статті 6 цього ж Закону встановлено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються. Державна політика щодо запобігання та протидії дискримінації спрямована на: недопущення дискримінації; застосування позитивних дій; створення умов для своєчасного виявлення фактів дискримінації та забезпечення ефективного захисту осіб та/або груп осіб, які постраждали від дискримінації; виховання і пропаганду серед населення України поваги до осіб незалежно від їх певних ознак, поширення просвітницької діяльності у цій сфері (стаття 7 Закону «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»). Крім того, правилами частини 1 статті 2-1 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей трудових прав громадян, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно, в тому числі, від звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав. Отже, на законодавчому рівні визнано, що намір звернення та звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав є тими ознаками, за якими можлива дискримінація. Так, судом встановлено, що спір між сторонами у справі виник у зв`язку з перебуванням позивачки [PERSON] у трудових відносинах з Департаментом соціальної політики та наявності у зв`язку з цим у неї ж права на отримання житла у порядку черговості. Як зазначено вище, судами вже встановлено і відповідно не підлягає доказуванню, що квартира [ADDRESS] , котра 06.02.2017 року спільним рішенням відповідачів у справі була передана для розподілу між працівниками апарату Департаменту соціальної політики, які входили до загальної черги на отримання житла, а також спільним рішенням відповідачів у справі 07.02.2017 року виділена [PERSON] з порушенням порядку забезпечення житлом, встановленого частинами 1,3,4 статті 43 ЖК Української РСР та підпункту 1 пункту 39, підпункту 3 пункту 38 Порядку надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, затверджених постановою ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР». Відповідно до правил статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Звертаючись до суду з позовом позивачка [PERSON] у позовній заяві навела фактичні обставини, котрі, на її думку свідчать, що відносно неї мала місце дискримінація. Зокрема позивачка стверджувала. Коли 20.02.2017 року відповідно до протоколу № 3 адміністрація та профспілковий комітет Департаменту соціальної політики приймали спільне рішення про скасування свого попереднього рішення щодо виділення спірної квартири на чергу апарату Департаменту соціальної політики та про передачу її на іншу чергу (за іншим контрольним списком) ситуація була аналогічна тій, яка існувала станом на 07.02.2017 року коли адміністрація та профспілковий комітет Департаменту соціальної політики приймали рішення про виділення квартири [PERSON] відповідно до контрольного списку апарату Департаменту. Аналогічність полягала в наявності загальної черги апарату Департаменту соціальної політики відповідно до контрольного списку, в який входили крім інших працівників [PERSON] та [PERSON] , а також наявність виділеної на вказану чергу квартири. З моменту передачі 06.02.2017 року квартир для подальшого розподілу на чергу за контрольними списками у працівників системи Департаменту соціальної політики виникли суб`єктивні права відповідно до положень житлового законодавства України, а саме: на отримання житла в порядку черговості та просування по черзі за списком. Тобто всі працівники, які перебували на черзі в контрольних списках, були рівними щодо можливості реалізації своїх суб`єктивних прав відповідно до норм житлового законодавства при виділенні конкретних квартир: одні - на отримання безоплатного житла в порядку черговості, другі - на отримання такого житла у випадку відмови особи яка знаходилась за списком вище, треті - на просування за чергою відповідно до списку. Наявність факту не обумовленого жодними розумними чи об`єктивними причинами обмеження [PERSON] у можливості реалізації свого суб`єктивного права на отримання житла. Наявність факту менш прихильного поводження з [PERSON] у порівнянні з [PERSON] . При однакових ситуаціях наявності можливості отримання квартири відповідно до черги за контрольним списком апарату Департаменту соціальної політики [PERSON] було надано спірну квартиру, чим надано можливість реалізувати його суб`єктивне право на отримання житла, а [PERSON] такої можливості остаточно позбавлено у спосіб прийняття рішення про передачу цієї ж квартири для розподілу за іншою чергою. Наявність ознаки за якою [PERSON] зазнала обмеження у реалізації свого права на отримання житла, а саме - звернення або намір звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав, що підтверджується наступними обставинами: а) хронологією подій: 06.02.2017 - приймається рішення про виділення квартири на чергу апарату Департаменту соціальної політики згідно контрольного списку загальної черги; 07.02.2017 - приймається рішення про надання квартири [PERSON] 08.02.2017 - [PERSON] заявляє [PERSON] та голові профспілки Департаменту соціальної політики [PERSON] , що вважає вказане рішення незаконним та буде його оскаржувати. На прохання [PERSON] надати відповідні документи для оскарження рішення їй відмовляють. 10.02.2017 - [PERSON] дізнається від одного з працівників Департаменту, що директор Департаменту [PERSON] говорив про те, що [PERSON] через місяць напише заяву про звільнення. В цей же день [PERSON] направляє поштою на ім`я Голови КМДА [PERSON] скаргу на неправомірні дії керівництва Департаменту при наданні житла. 13.02.2017 - [PERSON] написав заяву про відмову від виділеної йому квартири. 14.02.2017 - [PERSON] дізнається, що [PERSON] відмовився від квартири. В цей же день від голови профспілки Департаменту соціальної політики [PERSON] вона дізнається про те, що Комісія прийняла рішення яким квартиру, виділену на чергу за контрольним списком апарату Департаменту соціальної політики, передали на чергу за іншим контрольним списком. На прохання надати або показати це рішення [PERSON] [PERSON] відмовила. Тоді [PERSON] сказала, що буде оскаржувати і це рішення. 15.02.2017 - [PERSON] звернулась до Департаменту з інформаційним запитом на отримання копій відповідних документів. 16.02.2017 - [PERSON] заказними листами направила на адресу голови КМДА Кличка В.В. та голови Солом?янської районної в м. Києві державної адміністрації Шкуро М.Ю. скарги в порядку ч. 2 ст. 57 ЖК УРСР, в яких просила витребувати та скасувати рішення Комісії Департаменту в частині передачі квартир з контрольного списку апарату Департаменту на інший контрольний список. 20.02.2017 - [PERSON] зранку направила до Департаменту соціальної політики ще один запит на отримання публічної інформації, а саме копій необхідних документів для оскарження рішення щодо квартири. 20.02.2017 - приймається спільне рішення адміністрації Департаменту та профспілкового комітету про скасування попереднього власного рішення щодо виділення квартири на чергу апарату Департаменту, та про передачу цієї квартири за іншою чергою. 02 та 03.03.2017 - директор Департаменту [PERSON] під надуманими приводами чинить тиск на [PERSON] необґрунтовано ставлячи під сумнів її професійну та службову компетенцію, що відбувається в перший раз за всі 21 рік її роботи в Департаменті; б) надуманість мотивів при прийнятті рішення про передачу квартири за іншим контрольним списком: за даними протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Департаменту від 20.02.2017 № 3 рішення про передачу спірної квартири за іншим контрольним списком мотивувалось тим, що [PERSON] відмовився від квартири. Хоча при цьому скасовувалося рішення не про надання квартири [PERSON] , а про її виділення на чергу апарату Департаменту. Інших мотивів прийняття рішення в протоколі не зазначено; за даними протоколу засідання дорадчого органу - Комісії щодо розподілу житлової площі від 14.02.20017 № 2 пропозиція про передачу квартири за іншим контрольним списком обґрунтовувалася начеб то тим, що за іншим контрольним списком на черзі перебуває більша кількість працівників та строки їх перебування на квартирному обліку є довшими. У той же час вказані обставини були відомі адміністрації Департаменту та профспілковому комітету і раніше, але вони не перешкодили прийняттю спільного рішення про виділення спірної квартири на чергу апарату Департаменту, а згодом - про надання квартири [PERSON] ; у протоколі засідання Комісії від 11.01.2017 № 1 зазначено мотиви, якими керувалася Комісія при прийнятті рішення щодо розподілу житла між контрольними списками, дослівно: «Пропонується розподілити квартири між контрольними списками. Самий чисельний контрольний список, працівників підприємств, організацій підпорядкованих Департаменту пропонується виділити на цей список три квартири дві 1-но кімнатних та одну 2-х кімнатну квартиру, наступний список по чисельності працівників територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів на цей список пропонується виділити одну 3-х кімнатну квартиру та одну 2-х кімнатну квартиру на список апарату Департаменту»; відповідно до змісту протоколу від 06.02.2017 № 1 спільного засідання адміністрації Департаменту та профспілкового комітету, на засіданні виступила перший заступник директора Департаменту Устименко С.М., яка запропонувала розподілити квартири між контрольними списками відповідно до рішення Комісії від 11.01.2017 згідно протоколу № 1, що і було зроблено. Під час прийняття рішення щодо розподілу квартир між контрольними списками члени Комісії, представники адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики принцип соціальної справедливості реалізували через механізм пропорційного розподілу житла. Тобто кількість та якість квартир, які розподілялися між списками, пропорційно відповідала кількості осіб, які перебували на черзі за контрольними списками. Інших мотивів та принципів з яких могли діяти члени Комісії, представники адміністрації та профспілкового комітету в протоколах не зазначено. Позивачка стверджує, що прийняття спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики з приводу скасування попереднього власного рішення про виділення житла на чергу апарату Департаменту не було обумовлене жодними розумними чи об`єктивними причинам, а тому, на думку останньої, єдиною реалістичною мотивацією якою керувалися відповідачі при прийняті вказаного рішення було упереджене, негативне ставлення до неї за її ж діяльність по захисту своїх прав та законних інтересів. Позивачка [PERSON] також стверджує, що після того як [PERSON] відмовився від наданої квартири, адміністрація та профспілковий комітет Департаменту соціальної політики опинились в безальтернативній ситуації щодо прийняття рішення про надання квартири конкретному працівнику. Оскільки саме вона була першою у черзі за контрольним списком, а також набрала другу після [PERSON] кількість голосів працівників за результатами таємного голосування під час проведення спільного засідання адміністрації департаменту та загальних зборів трудового колективу, то адміністрація і профспілковий комітет були зобов`язані прийняти спільне рішення про надання квартири саме їй. Щоб цього не допустити і було прийнято рішення про передачу квартири за іншою чергою (відповідно до іншого контрольного списку); в) кардинальна зміна відношення директора Департаменту [PERSON] до [PERSON] після того, як вона почала діяти з метою оскарження незаконних рішень щодо надання житла з метою захисту своїх прав та законних інтересів; г) залежність та підпорядкованість представників адміністрації та профспілкового комітету директору Департаменту [PERSON] . Всі вони є його підлеглими по роботі; д) за весь час існування загальної черги апарату Департаменту (відповідно до контрольного списку) спільні рішення адміністрації та профспілкового комітету щодо надання житла жодного разу не оскаржувалися та жодного разу не приймалися спільні рішення про передачу раніше виділеної на цю чергу квартири до іншої черги. У той же час на підтвердження викладених фактичних обставин, що на думку позивачки, свідчили про наявність дискримінації відносно неї, останньою надано суду докази на їх підтвердження, якими є дані: контрольних списків (загальна черга) за станом на 29.09.2016 року працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях - апарат Департаменту соціальної політики КМДА (а.с.23 тому №3), протоколів засідань: №1 від 11.01.2017 року комісії щодо розподілу житлової площі, яка виділяється з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери; №1 від 06.02.2017 року спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики про розподіл житлової площі, яка виділялась з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери; №22/1 від 06.02.2017 року спільного засідання адміністрації та загальних зборів трудового колективу Департаменту соціальної політики про розподіл житлової площі, яка виділялась з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери; б\\н від 06.02.2017 року результатів таємного голосування на загальних зборах трудового колективу Департаменту соціальної політики з питань розподілу житлової площі (двокімнатної квартири) з нагоди професійного свята Дня працівника соціальної сфери; №2 від 07.02.20017 року спільного засідання адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету про надання житлової площі працівникам; №2 від 14.02.2017 року засідання комісії щодо розподілу житлової площі, яка виділялась з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери (щодо розгляду заяви [PERSON] про відмову від запропонованої йому двокімнатної квартири); №3 від 20.02.2017 року спільного засідання адміністрації Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету (а.с.27-28,29-30,31-33,34,35-41,45-46,58-59 тому №3); скарг на неправомірні дії керівництва Департаменту соціальної політики при наданні житла від 10. та 16.02.2017 року,19.09.2017 року (а.с.42, 49-52,72-75 тому №3); довідки №02/006 від 17.02.2017 року з місця роботи [PERSON] (а.с.13 тому №3); копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.14-21 тому №3); доповідних записок начальника відділу автоматизованих систем управління Управління організаційного та інформаційного забезпечення [PERSON] на ім`я директора Департаменту [PERSON] від 05.01.2018 щодо запуску в роботу комп`ютерної техніки отриманої Департаментом соціальної політики 22.02.2017 року з резолюціями директора Департаменту соціальної політики, доповідної записки від 12.07.2017 року (а.с.62,63, 68-69 тому №3); щорічної оцінки виконання державним службовцем Департаменту соціальної політики посадових обов`язків і завдань відносно [PERSON] за звітні 2014, 2015,2012,2011,2008,2007,2006,2005,2003 роки (а.с. 76-79, 64-65,86-87,91-93,94-96,101-103,104-106,107-109,113-116 тому №3); атестаційних листів [PERSON] (а.с. 82,88,97-98,110-111,118 ; характеристик [PERSON] (а.с.83-84,89-90,99-100,112,117,119); почесних грамот і подяк [PERSON] (а.с.126-130 тому №3). У свою чергу, на виконання правил частини 2 статті 81 ЦПК України, відповідачі Департамент соціальної політики та профспілковий комітет Департаменту соціальної політики не подали до суду жодного доказу на спростування зазначених позивачкою [PERSON] фактичних даних, що дискримінація мала місце та про її відсутність. Крім того, під час судового розгляду позовних вимог [PERSON] до Департаменту соціальної політики та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики щодо яких судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані Верховним Судом, суд приймає до уваги обставини, що встановлені за результатами судового розгляду позовних вимог щодо яких судові рішення не скасовані, а це - що квартира [ADDRESS] рішенням комісії від 11 січня 2017 року була передана для розподілу між особами, які входили до загальної черги на отримання житла, як особи, які потребують поліпшення житлових умов, за контрольним списком працівників апарату департаменту та з порушенням порядку черговості розподілена [PERSON] , котрий у зазначеному списку перебував під №2, чим порушено права [PERSON] , котра перебувала у цьому ж списку під №1. Відповідно до правил статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Правилами статті 13 ЦПК України також встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно постанови Європейського суду з прав людини від 23.07.1968 року у справі «Про певні аспекти законів щодо вживання мов у системі освіти Бельгії», серед критеріїв порушення ст. 14 Конвенції («елементів стандарту принципу недискримінації») суд у цій справі виокремив такі: 1) наявність «конкретних розрізнень у поводженні, що стосуються користування якимось із визнаних прав чи свобод»; 2) «принцип рівного поводження виявляється порушеним, якщо відмінності в підході не мають об`єктивного та розумного обґрунтування». В рішеннях Європейського суду з прав людини: «Вілліс проти Сполученого Королівства» (11.06.2002), «Окпіз проти Німеччини» (жовтень 2005), «Начова та інші проти Болгарії» (26.04.2002) суд встановив, що дискримінація означає різне поводження з людьми у порівняно аналогічних ситуаціях, не обумовлене жодними розумними чи об`єктивними причинами. Наразі, беручи до уваги зазначені позивачкою [PERSON] у позовній заяві та підтримані під час судового розгляду справи по суті фактичні обставини наявності дискримінації, досліджені надані суду позивачкою [PERSON] докази на підтвердження зазначених нею ж фактичних обставин, що дискримінація мала місце, неподання суду відповідачами Департаментом соціальної політики та профспілковим комітетом Департаменту соціальної політики доказів на спростування зазначених позивачкою фактичних обставин наявності дискримінації, суд погоджується з твердженнями [PERSON] , що дії відповідачів по відношенню до неї були незаконними і, коли адміністрація та профспілковий комітет Департаменту соціальної політики спочатку своїм спільним рішенням надали квартиру [PERSON] , а після його відмови від неї, діючі в аналогічній ситуації (перебування [PERSON] з [PERSON] в одній черзі на отримання безоплатного житла згідно контрольного списку апарату Департаменту соціальної політики), [PERSON] спірну квартиру в порядку черговості не було надано, а передано для розподілу за іншою чергою, чим позбавлено [PERSON] права претендувати на неї, то ці обставини свідчать про факт дискримінації відповідно до вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Отже, зазначені спільні дії адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики носять дискримінаційний характер, а прийняте ними спільне рішення щодо передачі квартири для подальшого розподілу з черги за контрольним списком апарату Департаменту на чергу за іншим контрольним списком працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях дискримінаційним. Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У рішенні Конституційного суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012 зазначається: рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання дії адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики при ухваленні спільного рішення 20 лютого 2017 року оформленого протоколом № 3 дискримінаційними та незаконними підлягають задоволенню, що в свою чергу є підставою для визнання незаконним та скасування спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики прийнятого на спільному засіданні 20 лютого 2017 року оформленого протоколом № 3 в частині скасування власного рішення від 06.02.2017, зазначеного в п.1.2 протоколу № 1 та в частині передачі двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємства, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях як таких, що порушили права та законні інтереси позивачки [PERSON] .. Що ж стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] переважного право на безоплатне отримання відповідно до житлового законодавства України двокімнатної квартири за поштовою адресою: [ADDRESS] , жилою площею 32,00 кв.м., загальною площею 66,62 кв.м. і зобов`язання адміністрацію та профспілковий комітет Департаменту соціальної політики вчинити дії щодо відновлення порушеного права та виділення [PERSON] в порядку черговості відповідно до житлового законодавства України зазначеної квартири то суд виходить з наступного. Як зазначено вище, судами всіх інстанцій встановлено, що відповідачі порушили право позивачки на безоплатне отримання у порядку черговості спірної квартири. Судом, що розглядає справу встановлено, що дії відповідачів по відношенню до позивачки були незаконними, мала місце дискримінація, рішення відповідачів що стосуються скасування власного рішення щодо передачі на чергу апарату Департаменту двокімнатної квартири будівельна адреса: [ADDRESS] , та передачі цієї ж квартири для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємств, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях є такими, що порушили права та законні інтереси позивачки [PERSON] , підлягають скасуванню. Крім того, судом також зазначено вище, що Верховний Суд, скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у позові [PERSON] про визнання за нею ж права на отримання спірної квартири та зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо виділення їй же цієї квартири в порядку черговості, акцентував увагу, що ефективність обраних позивачкою способів захисту залежить від обставин проведення або непроведення подальшого розподілу (виділення або невиділення у власність іншій особі) спірної квартири за контрольним списком працівників підприємств, підпорядкованих департаменту, які суд першої інстанції не встановлював. Так, за заявленим [PERSON] предметом спору встановлено, що відповідачами було порушено право позивачки на безоплатне отримання житла у порядку черговості, це порушене право частково було відновлене рішенням суду від 12.11.2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.09.2020 року, у спосіб скасування спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Департаменту соціальної політики від 07 лютого 2017 року в частині виділення спірної квартири [PERSON] , як такого, що прийняте з порушенням порядку черговості забезпечення працівників департаменту житловою площею. Крім того, позивачка, звертаючись до суду з позовом, за захистом її порушеного права на безоплатне отримання житла стверджувала, що під час розподілу спірної квартири за загальною чергою працівників апарату Департаменту соціальної політики 07.02.2017 року відповідачі встановили, що рішення про виділення цієї ж квартири має бути прийняте трудовим колективом у спосіб таємного голосування, що не передбачено законом, однак зазначені підстави для позову не отримали своєї оцінки під час ухвалення судових рішень у цій же справі 12.11.2019 року та 03.09.2020 року судами першої та апеляційної інстанцій. У той же час, зазначені підстави для позову вже не підлягають оцінці судом, що розглядає справу в частині позовних вимог про визнання дій дискримінаційними та незаконними, визнання незаконним і скасування рішення від 20.02.2017 року, визнання права на безоплатне отримання житла та зобов`язання надати житло, оскільки не були зазначені позивачкою, як підстави для цих позовних вимог, що розглядаються судом. За результатами судового розгляду, позовних вимог [PERSON] , судом встановлено, що комісія щодо розподілу житлової площі, яка виділялася з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери, 14.02.2017 приймала рішення, оформлене протоколом №2 про передачу спірної квартири для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємств, організацій підпорядкованих Депрпартаменту та скасування власного ж рішення щодо розподілу житлової площі, яка виділялася з нагоди професійного свята - Дня працівника соціальної сфери від 11.01.2017 (протокол №1) в частині передачі для подальшого розподілу 2-х кімнатної квартири будівельна адреса [ADDRESS] , за контрольним списком апарату Департаменту. (а.с. 45-46 тому №3). Судом встановлено, що комісія щодо розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення які перебувають на обліку в районних у місті Києві державних адміністраціях була створена наказом директора департаменту соціальної політики №05 від 03.01.2017 року тільки з метою підготовки пропозицій щодо розподілу житлової площі, яка відповідно до листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.12.2016 року №056/93-4573/2 виділеної з нагоди професійного свята Дня працівника соціальної сфери. (а.с.120 тому №1). Як видно зі змісту зазначеного вище наказу, створеній комісії було доручено в термін до 11 січня 2017 року надати пропозиції щодо розподілу житлової площі між контрольними списками, таке рішення комісії було оформлене протоколом №1 від 11.01.2017 року (а.с.121-122 тому №1). Рішення цієї ж Комісії від 14 лютого 2017 року в частині скасування свого попереднього рішення від 11 січня 2017 року про виділення на чергу апарату Департаменту 2-х кімнатної квартири (будівельна адреса: [ADDRESS] ) та в частині передачі її для розподілу за контрольним списком підприємств системи Департаменту було оскаржене позивачкою 16.02.2017 року до голови Київської міської державної адміністрації Кличка В.В. та голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Шкуро М.Ю. (а.с. 49-53 зв, тому №3). За даними матеріалів справи, інформація про результати розгляду скарги [PERSON] на рішення комісії Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення, які перебувають на обліку в районних у місті Києві державних адміністраціях (створеної наказом директора Департаменту соціальної політики від 03.01.2017 №05) від 14 лютого 2017 року та його скасування відсутня. Позивачка [PERSON] та її представник стверджували, що створена 03.01.2017 року Комісія для розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення вичерпала свої повноваження 11.01.2017 року, коли прийняла рішення, оформлене протоколом №1 від 11.01.207 року, а відтак у останньої не було повноважень на прийняття рішення 14.02.2017 року, оформленого протоколом №2. Беручи до уваги, що комісія Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення, які перебувають на обліку в районних в місті Києві державних адміністраціях була створена наказом директора Департаменту соціальної політики №05 від 03.01.2017 року тільки з метою підготовки, в термін до 11 січня 2017 року, пропозицій щодо розподілу житлової площі, виділеної з нагоди професійного свята Дня працівника соціальної сфери, і виконала свої повноваження у спосіб надання пропозиції щодо розподілу житлової площі між контрольними списками, таке рішення комісії було оформлене протоколом №1 від 11.01.2017 року, а також прийняте 20.02.2017 року відповідачами у справі спільне рішення щодо скасування власного рішення від 06.02.2017 року про виділення квартири [PERSON] та передачу квартири для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємства, суд доходить висновку, що рішення комісії Департаменту соціальної політики щодо розподілу житлової площі між контрольними списками працівників системи соціального захисту населення (створеної наказом директора Департаменту соціальної політики від 03.01.2017 №05) від 14 лютого, оформлене протоколом №2, не визнається самим Департаментом соціальної політики, як таке, що створює будь-які правові наслідки для учасників заявленого спору, а відтак не може мати наслідки до правовідносин сторін у справі щодо подальшого розподілу спірної квартири. Наразі, за встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що спільним рішенням відповідачів від 20.02.2017 року позбавлено позивачку можливості реалізувати право на безоплатне отримання у користування квартири в порядку черги, оскільки після скасування власного рішення у частині виділення спірної квартири [PERSON] , цю ж квартиру передано для подальшого розподілу за контрольним списком працівників підприємства де в списках потребуючих поліпшення житлових умов, за твердженням представника відповідача Департаменту соціальної політики під час розгляду справи, перебувають родини працівників, починаючи з 1991 року, а позивачка [PERSON] під час розподілу цієї ж квартири за контрольним списком загальної черги працівників апарату Департаменту соціальної політики була під №1. При цьому дії відповідачів при ухваленні 20.02.2017 року спільного рішення, оформленого протоколом №3, були дискримінаційними та незаконними по відношенню до позивачки [PERSON] , порушене право позивачки може бути поновленим тільки у випадку проведення або ж непроведення подальшого розподілу спірної квартири за контрольним списком працівників апарату Департаменту соціальної політики в порядку загальної черги. На думку суду, факт наявності дискримінації відносно позивачки [PERSON] , з тих підстав, що остання довела до відома відповідачів про намір оскаржити їх дії до суду і реалізувала цей намір, заперечення відповідачем Департаментом соціальної політики, під час розгляду справи, права позивачки [PERSON] на безоплатне отримання житлового приміщення, що було виділено 11.01.2017 року для розподілу на загальну чергу працівників апарату Департаменту соціальної політики, невизнання заявленого позову з тих підстав, що до повноважень відповідачів не належить питання подальшого розподілу спірної квартири, а також висновки суду про наявність дискримінації відповідачів по відношенню до [PERSON] під час прийняття спільного рішення 20.02.2017 року є підставою для висновку, що право позивачки на безоплатне отримання спірного житлового приміщення в порядку черговості не буде реалізоване у порядку проведення розподілу спірної квартири за контрольним списком загальної черги працівників апарату Департаменту соціальної політики, що мав місце станом на час виникнення спірних правовідносин. Отже, з огляду на встановлені обставини, судовими рішеннями у цій же справі за результатами розгляду позовних вимог [PERSON] у частині визнання незаконним та скасування спільного рішення відповідачів, прийнятого 07.02.2017 року відповідно до протоколу №2 , щодо виділення двокімнатної квартири за будівельною адресою: [ADDRESS] [PERSON] , котрі не підлягають доказуванню, а також висновки суду, щодо наявності підстав для скасування рішення відповідачів від 20.02.2017 року, оформленого протоколом №3 з тих підстав, що такі дії останніх по відношенню до позивачки були дискримінаційними та незаконними, а також можливість поновлення порушеного права позивачки на безоплатне отримання житла у порядку черговості тільки у спосіб проведення подальшого розподілу спірної квартири за контрольним списком працівників апарату Департаменту соціальної політики суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] і у частині визнання за нею права на безоплатне отримання в користування спірної квартири на підставі контрольного списку (загальної черги) станом на 29.09.2016 року працівників апарату Департаменту , які перебувають на квартирному обліку в райдержадміністраціях та потребують поліпшення житлових умов та зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо відновлення порушеного права останньої на безоплатне отримання в користування квартири на підставі контрольного списку (загальної черги) станом на 29.09.2016 року працівників апарату Департаменту, які перебувають на квартирному обліку в райдержадміністраціях та потребують поліпшення житлових умов. Висновки суду, про необхідність захисту права позивачки на безоплатне отримання житла у порядку черговості у спосіб зобов`язання відповідачів проведення подальшого розподілу спірної квартири за контрольним списком працівників апарату Департаменту соціальної політики, чинного на час виникнення спірних правовідносин ґрунтуються на встановлених судом обставинах, котрі зазначені вище, а також відповідають нормам чинного законодавства України. Так, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Частиною п`ятою статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ч.5 ст. 9 ЖК Української РСР). Правилами статті 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень). Крім того, відповідно до правил статтей 21, 29, 31, 47, 48, 52 ЖК Української РСР: професійні спілки, інші громадські організації, трудові колективи відповідно до законодавства Української РСР та до статутів (положень) громадських організацій, а також громадяни беруть участь в управлінні державним і громадським житловим фондом та в забезпеченні його схоронності; державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду має своїм завданням забезпечити додержання всіма міністерствами, державними комітетами, відомствами, державними, кооперативними та іншими громадськими підприємствами, установами, організаціями, житлово-будівельними кооперативами, службовими особами та громадянами порядку розподілу жилої площі і надання громадянам жилих приміщень, правил користування житловим фондом і утримання його в технічному стані; громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено …), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю; норма жилої площі в українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу; жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилдому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки; жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Крім того, порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано постановою ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 10984 року №470 «Про затвердження правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР». Відповідно до змісту пункту 9, підпункту 1 пункту 39, підпункту 3 пункту 38, пункту 41, пункту 55, пункту 58, пункту 60 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР: перелік підприємств, установ, організацій, а також їх відповідних частин (підрозділів), що здійснюють облік, затверджується спільним рішенням виконавчого комітету місцевої ради і ради профспілок. Цей перелік уточнюється в міру необхідності. У випадках, передбачених пунктом 41 цих Правил, підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої ради даного населеного пункту; жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, які мають право першочергового отримання цих приміщень; черговість надання жилих приміщень визначається визначається за часом взяття осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень); г ромадянам, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що не ведуть квартирний облік, і перебувають на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, у тих випадках, коли вони забезпечуються жилими приміщеннями вказаними підприємствами, установами, організаціями, жилі приміщення надаються згідно з контрольним списком, який ведеться за місцем їх роботи, у порядку черговості; жиле приміщення надається громадянинові на всіх членів сім`ї, які перебувають разом з ним на квартирному обліку, а також на дітей, що народилися після взяття його на облік, і на дружину (чоловіка), яка пізніше вселилася на жилу площу, зайняту подружжям, що перебуває на обліку; жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів; затверджені адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом списки осіб, яким надаються жилі приміщення, не пізніше як за місяць до здачі будинку в експлуатацію надсилаються виконавчому комітетові Ради народних депутатів, на території якої знаходиться це підприємство, установа, організація. Рішення адміністрації (органу громадської організації) і профспілкового комітету про виділення жилого приміщення для особи, яка перебуває на квартирному обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання, за рахунок жилої площі підприємства, установи, організації, де вона працює, подається до виконавчого комітету вказаної Ради. Крім того, за даними постанови №1 від 07.04.2003 року спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації Головного управління соціального захисту населення, з метою покращення житлового забезпечення працівників апарату виділити із контрольного списку системи Головного управління соціального захисту населення м. Києва в окремий контрольний список працівників апарату Головного управління. (а.с. № 188 тому №2) За даними розпорядження №643 від 04.10.2019 року Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Про присвоєння поштової адреси закінченому будівництву житлово-офісного комплексу з нежитловими приміщеннями, соціально-побутовими приміщеннями та паркінгом на [ADDRESS] , присвоєно житлово-офісному комплексу з нежитловими приміщеннями, соціально-побутовими приміщеннями та паркінгом на [ADDRESS] (1 черга будівництва житловий будинок [ADDRESS] . (а.с. №212 тому №4). Таким чином, з огляду на підстави та порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку встановлені зазначеними нормативно-правовими актами, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача Департаменту соціальної політики, що до повноваження відповідачів не входить питання розподілу та виділення у користування позивачки спірної квартири в порядку черговості, а також лист Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 березня 2017 року №108-4772 (а.с. №200 тому №2) з приводу того, що [PERSON] за матеріалами облікової справи має право на отримання однокімнатної квартири. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] у частині зобов`язання відповідачів у частині визнання за нею переважного права на безоплатне отримання спірної квартири, а також зобов`язання вчинити дії щодо відновлення її порушенного права на отримання в порядку черговості зазначеної квартири, підлягають задоволенню частковому задоволенню у спосіб: визання за [PERSON] права на безоплатне отримання в користування квартири [ADDRESS] (поштова адреса) на підставі контрольного списку (загальної черги) станом на 29.09.2016 року працівників апарату Департаменту, які перебувають на квартирному обліку в райдержадміністраціях та потребують поліпшення житлових умов та зобов`язання відповідачів вчинити дії щодо відновлення порушеного права [PERSON] на безоплатне отримання в користування квартири [ADDRESS] (поштова адреса) на підставі контрольного списку (загальної черги) станом на 29.09.2016 року працівників апарату Департаменту, які перебувають на квартирному обліку в райдержадміністраціях та потребують поліпшення житлових умов. За правилами ст. 141 ЦПК України питання щодо відшкодування позивачці, понесених нею судових витрат, судом не вирішується, оскільки [PERSON] не просила суд про їх відшкодування за рахунок відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial