Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 29.05.2021 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №63. За час шлюбу в [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2023 року по справі №189/670/23 шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. 3 лютого 2023 року [PERSON] проживає окремо від неповнолітнього сина. Відповідачка не відвідує сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №113/0/9-24 від 30.04.2024 року [PERSON] не проживає з родиною, з січня 2023 року вкотре покинула малолітнього сина. На даний час фактичне місце перебування її невідоме, на зв?язок не виходить. Утриманням та вихованням дитини [PERSON] не займається, не цікавиться. Неодноразово притягувалася до відповідальності за розпиття алкогольних напоїв в громадських місцях. Грошову допомогу при народженні дитини [PERSON] використовувала на власні потреби. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов?язків. Утриманням, вихованням, розвитком дитини не займається. Зі слів батька дитини, мати часто перебувала під дією наркотичних речовин. Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що [PERSON] проживає разом з сином, для якого створив належні умови проживання: син забезпечений одягом та взуттям по сезону в достатній кількості. В наявності є готова їжа та запас продуктів харчування. Вихованням та утриманням сина [PERSON] займається самостійно. Мати дитини з березня 2023 року до сина не з?являлася, участі в його житті не приймає, місце її перебування не відоме. В зв`язку з чим просить, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання з`явився, позов підтримав, пояснив суду, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, є наркоманкою, але доказів цьому він не має. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом сповіщена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280, 287, 288 ЦПК України - заочно. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області №189/670/23 від 13.03.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.05.2021 року відділом ДРАЦС по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №63 - розірвано (а.с.7-8). Згідно акту обстеження житлових умов №24 від 02.05.2024 року, [PERSON] проживає разом з сином, для якого створив належні умови проживання: син забезпечений одягом та взуттям по сезону в достатній кількості. В наявності є готова їжа та запас продуктів харчування. Вихованням та утриманням сина [PERSON] займається самостійно. Мати дитини з березня 2023 року до сина не з`являлася, участі в його житті не приймає, місце її перебування не відоме (а.с.13). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №113/0/9-24 від 30.04.2024 року [PERSON] не проживає з родиною, з січня 2023 року вкотре покинула малолітнього сина. На даний час фактичне місце перебування її невідоме, на зв?язок не виходить. Утриманням та вихованням дитини [PERSON] не займається, не цікавиться. Неодноразово притягувалася до відповідальності за розпиття алкогольних напоїв в громадських місцях. Грошову допомогу при народженні дитини [PERSON] використовувала на власні потреби. [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов?язків. Утриманням, вихованням, розвитком дитини не займається. Зі слів батька дитини, мати часто перебувала під дією наркотичних речовин (а.с.12). Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що відповідачка не відвідує сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом із цим, згідно з п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки. Крім цього, суд вважає, що само по собі ухилення батьків від виховання дитини не є підставою для позбавлення батьківських прав, а може бути застосовано виключно у разі доведення негативного впливу таких дій на дитину. Такі обставини в ході розгляду справи встановлені та доведені не були. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року). За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене та оцінюючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини, позивачем не надано. Умисної протиправної поведінки матері по відношенню до своєї дитини не встановлено. Крім того, не підтверджено належними доказами те, що до [PERSON] застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Крім того, суд критично оцінює висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №113/0/9-24 від 30.04.2024 року висновок, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, не містить належних доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина, не містить даних, які об`єктивно характеризують [PERSON] як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Таким чином, вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Крім того, судом встановлено, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2023 року по справі №189/3099/23 у задоволенні позову Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовлено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили 05.12.2023 року (а.с. 42-45). Суд не може закрити провадження у даній цивільній справі, хоча і справа про той самий предмет і з тих самих підстав, але справи з різним суб`єктним складом. Крім того, суд зазначає, що після ухвалення рішення Покровським районним судом Дніпропетровської області від 27.10.2023 року по справі №189/3099/23, позивачем не було наведено нових обставин, які б свідчили про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. ВСС України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». За вказаних обставин, суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , однак, при цьому, вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] , і покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради, контроль за [PERSON] щодо виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на останнього

Outcome: dismissed