Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість, яка виникла станом на 31.03.2024 року, що становить у загальному розмірі 127\~524,88 грн. та складається з наступного: 1) По кредитному договору від 19.08.2021 року № 2001952070501 56 160,13 грн., з яких: 29 831,96 грн. заборгованість за кредитом; 26 328,17 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 26.11.2021 року № 1002029864301- 71 364,75 грн., з яких: 45\~790,80 грн. заборгованість за кредитом; 9,46 грн. заборгованість процентами; 25 564,49 грн. заборгованість за комісією. В підтвердження\~своїх позовних\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що між\~АТ «ПУМБ» та [PERSON] \~укладено кредитні\~договори:\~19.08.2021\~року кредитний\~договір №2001952070501,\~за яким\~Позичальнику видано\~кредитну картку\~з встановленим\~лімітом 30\~000\~грн.,\~який пізніше\~було підвищено\~до 34\~832\~грн.;\~26.11.2021\~року кредитний\~договір №1002029864301,\~за яким\~Позичальнику видано\~кредит у\~сумі 50\~000\~грн. Щодо зміни кредитних лімітів по кредитній карті, позивач зазначає наступне. Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Так, згідно пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Відповідач не\~виконує свої\~кредитні зобов`язання\~належним чином\~довготривалий строк.\~Заборгованість відповідача\~перед позивачем,\~станом на\~31.03.2024\~року,\~за двома\~кредитними договорами,\~склала у загальному\~розмірі 127\~524,88\~грн. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Ухвалою суду від 16 вересня 2024 відкрито спрощене позовне провадження; ухвалено проводити розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. 13 листопада 2024 року представник відповідача адвокат Черкавський Ю.С. направив на адресу суду відзив на позовну заяву у якому просив суд: відмовити у задоволенні позовних вимог; у випадку часткового задоволення, просив розстрочити виконання рішення суду строком на 1 рік із щомісячною оплатою боргу рівними частинами. Так, щодо кредитного договору №1002029864301 адвокат зазначає наступне: у такому кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування, в зв`язку з цим, задоволенню не підлягають; у кредитному договорі було встановлено чіткий строк дії такого договору, а саме до 26.11.2023 року, тому відсотки за його користування мають бути розраховані лише за період його дії, тобто за період грудень 2023-лютий 2024 і вони не підлягають стягненню, так як нараховані поза строком кредитування; позивачем у розрахунку заборгованості зазначено суму по залишку тіла кредиту 43\~710,90 грн., а не 45\~790,80 грн., як позивач просить у позові. Стосовно кредитного договору №2001952070501 представник відповідача зазначає наступне: розрахунок банку суперечить виписці по рахунку, а матеріали справи не містять належних доказів нарахування по відсоткам після 01.08.2022 року, а тому відсотки за період вересень 2022 року-листопад 2023 року стягненню не підлягають, адже є недоведеними. В обґрунтування розстрочення виконання рішення суду адвокат зазначає, що відповідач наразі не має можливості знайти стабільну оплачувану роботу, у зв`язку із діючим у країні воєнним станом, окрім того, відповідач хворіє та йому було зроблено операцію. Разом із відзивом на позовну заяву 13.11.2024 року представник відповідача адвокат Черкавський Ю.С. направив на адресу суду заяву-заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, адвокат зазначає та просить суд здійснювати розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження, що сприятиме об`єктивному, всебічному та повному встановленню всіх обставин справи. Ознайомившись із клопотанням представника відповідача - адвоката Черкавського Ю.С. про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4, 6 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.274 ЦПК України малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.\~ При цьому, ціна позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості становить 127\~524,88 грн., що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, інші вимоги позову не є самостійними вимогами та пов`язані з основною вимогою про стягнення заборгованості. Частиною четвертою статті 277 ЦПК України передбачено, що якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Тому, в задоволенні заяви представника відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження належить відмовити як такої, що не грунтується на законі. Окрім того, разом із відзивом на позовну заяву 13.11.2024 року представник відповідача адвокат Черкавський Ю.С. направив на адресу суду клопотання про залишення позову без руху в якому наголосив суду, що позов подано без додержання вимог ст.ст.175,177 ЦПК України, зокрема, позов не містить обґрунтований розрахунок суми боргу; у позові та розрахунку заборгованості зазначений різний період за який проводиться стягнення боргу; також у позові об`єднано дві вимоги та не вмотивовано їх об`єднання. Ознайомившись із клопотанням представника відповідача - адвоката Черкавського Ю.С. про залишення позову без руху, суд зазначає наступне. Згідно до положень ст.187 ЦПК України, суд до відкриття провадження у справі перевіряє чи подана позовна заява з додержанням вимог статей 175, 177 ЦПК України, чи відсутні підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі. Таким чином, враховуючи, що судом були виконані вимоги ЦПК України, встановлено, що позов подано з додержанням вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України та ухвалою суду від 16.09.2024 року відкрито провадження у справі, суд не бере до уваги твердження представника відповідача та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без руху у зв`язку із відсутністю підстав для його задоволення. Позивач своїм правом на подачу відповіді на відзив не скористався, а тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 19 серпня 2021 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, було укладено кредитний договір №2001952070501, з встановленим лімітом 30 000 грн.\~\~(а.с.9 на звороті-10). Згідно умов кредитного договору №2001952070501, [PERSON] просив позивача відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку № [NUMBER] та встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 30\~000 грн. строк кредиту сторонами погоджено 12 місяців. За умовами кредитного договору, зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін або підстав для його скорочення. Крім того, сторонами погоджено стандартну процентну ставку у розмірі 47,88% річних. Також в матеріалах справи наявна публічна пропозиція АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не підписана відповідачем (а.с. 12 на звороті-27). У Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 19 серпня 2021 року, зазначено аналогічні умови споживчого кредитування (а.с.10 на звороті). Як вбачається з довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001952070501 від 19.08.2021 року відповідачу був встановлений кредитний ліміт 30 000 грн., який в подальшому збільшувався до 39 000 грн. (а.с.37 на звороті). Крім того, 26 листопада 2021 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, було укладено кредитний договір №1002029864301 (а.с.7 на звороті-8). У заяві №1002029864301 від 26.11.2021 року [PERSON] просив банк перевипустити йому картку до пакету «Кредитний Плюс» до рахунку № [NUMBER] у гривні, підписанням цієї заяви [PERSON] підтвердив, що ним отримана у непошкодженому стані платіжна картка № [NUMBER] і ПІН, а також, що з правилами користування платіжною карткою ознайомлений та зобов`язується їх дотримуватись. За умовами договору банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 грн. на загальні споживчі цілі на строк 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, зокрема, сторонами у заяві погоджено графік повернення кредитних коштів. Згідно з Паспортом споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 26 листопада 2021 року, сторони погодили розмір кредиту 50\~000 грн., строк 24 місяців, фіксовану процентну ставку 0,01% річних та комісію 2,99% від суми кредиту (а.с.9, а.с.10 на звороті). Банк, взяті на себе зобов`язання, виконав у повному обсязі, та надав відповідачу кредитні кошти за договором №1002029864301 від 26.11.2021 у розмірі 50 000 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №TR.54064928.82072.8810 від 26 листопада 2021 року(а.с.38). Згідно з письмової вимоги (Повідомлення) №КНО-44.2.2/196 від 31.03.2024, позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути кредитні кошти в розмірі 127\~524,88 грн, з метою виконання Договору №2001952070501 (сума до сплати 56\~160,13 грн.) та Договору №1002029864301 (сума до сплати 71\~364,75 грн.) (а.с.28,35). З наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач станом на 31.03.2024 має заборгованість: 1) за кредитним договором від 19.08.2021 року № 2001952070501 56 160,13 грн., з яких: 29 831,96 грн. заборгованість за кредитом; 26 328,17 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) за кредитним договором від 26.11.2021 року № 1002029864301- 71 364,75 грн., з яких: 45\~790,8 грн. заборгованість за кредитом; 9,46 грн. заборгованість процентами; 25 564,49 грн. заборгованість за комісією (а.с.38 на звороті-29,40-41). В силу вимог частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем у поданому відзиві, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 19 серпня 2021 року укладено кредитний договір №2001952070501. Згідно з матеріалами справи станом на 31.03.2024 року відповідач має заборгованість по кредитному договору від 19.08.2021 № 2001952070501 в сумі 56\~160,13 грн, з яких: 29\~831,96 грн. заборгованість за кредитом, 26\~328,17 грн. заборгованість за процентами. З виписки по рахунку вбачається, що перевід заборгованості по відсоткам зі стандартної заборгованості у прострочену відбувається і зв`язку із відсутністю погашення заборгованості по кредиту. Сума заборгованих відсотків залежить від суми заборгованості, а не від суми кредитного ліміту, отже, доводи відповідача про безпідставність позовних вимог в цій частині не мають логічного обґрунтування (а.с.41 на звороті-45). Відповідач, який є учасником кредитного договору, мав право і можливість перевірити власні витрати і правильність розрахунку заборгованості, між тим, крім загальних заперечень, іншого розрахунку суду відповідач не надав. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Таким чином, виписки з особових рахунків відповідача є належними та допустимими доказами щодо надання кредитних коштів, з яких вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитом, але на вимогу банку від 31.03.2024 року про погашення заборгованості жодних дій для проведення розрахунку такого боргу не здійснив. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. З руху коштів по рахунку можливо встановити як зняття грошових коштів, так і внесення платежів. Отже, заперечення відповідача про те, що судом\~не враховано здійснення систематичних платежів по кредиту на погашення заборгованості, при тому, що загальна сума внесених платежів 922,63 грн., не приводять суд до іншого висновку, оскільки платежі на погашення кредиту включають не тільки тіло кредиту, а й нараховані відсотки за користування кредитом, про що позичальник був обізнаний, підписавши договір - тобто, сума заборгованості за кредитним лімітом змінюється з урахуванням періодичності і строків погашення кредиту. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором №2001952070501 від 19.08.2021 року, розрахунок заборгованості не спростував. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001184403901 від 30.11.2018 року, яка виникла станом на 31.03.2024 року, за процентами у розмірі 26\~328,17 грн. та заборгованості за тілом кредиту у розмірі 29\~831,96 грн., підлягають задоволенню. Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №1002029864301 від 26.11.2021 року, яка виникла станом на станом на 31.03.2024 року, у розмірі 45\~790,8 грн., суд зазначає наступне. Оскільки в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем кредитних коштів, розмір заборгованості не спростований відповідачем, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі визначеному позивачем 45\~790,8 грн. Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором №1002029864301 від 26.11.2021 року, яка виникла станом на станом на 31.03.2024 року, у розмірі 9,46 грн., суд зазначає наступне. Так, заявляючи вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 9,46 грн., позивач не звернув уваги на те, що вказані проценти були нараховані поза строком дії договору, який становив 24 місяці, тобто до 26.11.2023 року (п.4 Договору). Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті\~1054 ЦК\~України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті\~1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті\~1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті\~625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 0814/6450/2012, провадження № 61-18489св21: «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Кредитний договір №1002029864301 укладений 26.11.2021 року строком на 24 місяці, тобто до 26.11.2023 року. Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України. Із розрахунку заборгованості видно, що станом на 27.11.2023 року дату закінчення строку кредитування заборгованість по процентам за користування кредитом становить 0,39 грн., а тому саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості за комісією кредиту за кредитним договором № 1002029864301 від 26.11.2021 року, яка виникла станом на станом на 31.03.2024 року, у розмірі 25\~564,49 грн., суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 зазначила наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». В заяві від 10.09.2021 відповідач своїм підписом погодив комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99%, проте банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору №1002029864301 від 26.11.2021 року про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% є нікчемними, а тому вимоги Банку про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту станом на 31.03.2024 року за кредитним договором №1002029864301 від 26.11.2021 року у розмірі 25\~564,49 грн, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги Банку частково обґрунтовані та підлягають задоволенню у загальному розмірі 101\~951,32 грн. та складається з наступного: 1) за кредитним договором №2001952070501 від 19.08.2021 року 56 160,13 грн., з яких: 29 831,96 грн. заборгованість за кредитом; 26 328,17 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) за кредитним договором №1002029864301 від 26.11.2021 року - 71 364,75 грн., з яких: 45\~790,80 грн. заборгованість за кредитом; 0,39 грн. заборгованість за процентами. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню на суму 101\~951,32 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 1\~936,61 грн. (2\~422,40 х 101\~951,32 грн./ 127\~524,88 грн.) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі ст.ст. 526, 634, 638, 640, 641, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: partial