Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

02.05.2024 року позивач звернувся до суду за позовом до відповідачів , в якому просив стягнути на свою користь з Державного бюджету України моральну шкоду, завданунезаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури у сумі 500 000 грн., посилаючись на положення\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~Конституцію України, положення ст.\~23,\~1176 ЦК України\~. В обгрунтування позову посилалася на те, що Прокуратурою Миколаївської області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого\~ст.368ч.3 КК України, в ході якого 11.12.2015 року старшим слідчим СВ Прокуратури Миколаївської області він був затриманий, того ж дня проведено обшук за місцем проживання позиваач. 12.12.2012 рокустаршим слідчим СВ Прокуратури Миколаївської області йому було вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.12.2015 року відносно позивача обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 100 000 грн. 25.01.2016 року [PERSON] , був відсторонений від виконання службових обов`язків на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.12.2015. 09.03.2016 року [PERSON] згідно наказу 3 36 о\\с був звільнений зі служби в поліції через хворобу . 21.03.2016 року ст. слідчим прокуратури Миколаївської області затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні № 42015150000000306 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2018 року у справі № 489/1380/16-к [PERSON] \~визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого\~ст.368 ч.3 КК України\~та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.12.2015 р., на домоволодіння по [ADDRESS] та грошові кошти в сумі 20 000 грн., - скасувати. Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 27.07.2021 року виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо [PERSON] залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Постановою Верховного Судуд від 09.02.2022 року вирок Ленніського районного суду м.Миколаєва від 07.11.2018 ркоу та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року стосовно [PERSON] залишено без змін. Таким чином, протиправними діями органів державного обвинувачення йому було завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього , приниженні честі та гідності. Він був відсторонений від роботи та вимушений був шукати інше джерело доходу, в той час як на його утриманні перебувала дружина та маленька донька. Також внаслідок незаконного затримання та проведення обшуку арешту майна та інших процесуальних дій його здоров`я погіршився , що підтверджуєтьяс медичними документами. Під час досудового слідства та судового розгляду він був обмежений у вільному пересуванні та обранні місця проживання, адже до нього були застосовані забобіжні заходи у вигляді арешту, застави, особистого зобов`язання. Загальний строк незаконного кримінального переслідування у злочині, якого він не скоював, становить 67 місяців та 17 днів, отже за цей тривалий час мрральна шкода має бути справедливою компенсацією. До суду втравні 2024 року надійшов відзив від \~Миколаївської обласної прокуратури, в якому звертають увагу суду на ненадання позивачем належних та допустимих доказів про перевищення розміру відшкодування моральної шкоди у визначеному законом розміру такої шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної ЗУ «Про Державний бюджет України» у 7100 грн за час перебування під слідством та судом. У травні\~2024\~ рокунадійшов\~відзиву від\~відповідача ДКС\~України на\~позов,\~в якому\~просять відмовити\~у задоволенні\~позову в\~повному обсязі.\~ В\~обгрунтування своїх\~заперечень посилаються\~на необгрунтоване\~залучення позивачем\~ДКС України\~як відповідача\~по справі\~,\~адже Казначейство\~не завдавало\~позивачу жодної\~моральної шкоди.\~В обгрунтування\~своїх заперечень\~посилаються на\~ не\~необгрунтованість розрахунку\~розміру моральної\~шкоди позивачем,\~вважають що\~шкода повинна\~обраховуватися ,\~виходячи з базового\~критерію нарахування\~-\~згідно \~ст.\~8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет на\~2024\~рік»,\~в якому\~встановлена мінімальна\~зарплата,\~як розрахункова\~величина для\~обчислення виплат\~за рішенням\~суду,\~у розмірі\~1600,00\~грн.\~- за 67 місяців та 15 днів перебування під слідством судом з часу пред`явлення підозри 12.12.2025 року і до набуття вироком суду законної сили на підставі ухвали суду апеляційної інстанції 27.07.2021 року , і має складає 107 200 грн. (67х 1600). Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі, розгляд справи призначено в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом. В судовому засіданні позивач суду пояснив, що зазнав значних моральних страждань під час незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності, які полягали у приниженні її честі та гідності, а також ділової репутації . Весь цей час він був обмежений у вільному виборі місця знаходження та проживання, оскільки відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.Ці всі події дуже сильно пригнічувало його, в зв`язку з чим стан здоров`я погіршився. Наразі він потребує значних коштів на лікування та реабілітацію .Отже моральна шкода має бути справедливою компенсацію , при цьому він порахував її розміро у мінімальному гарантованому державою розмірі з розрахунку мінімальної заробітної плати на початок 2024 року у 7100 грн за кожен місяць незаокнного перебування під слідством та судом. Представник відповідача Державної казначейської служби України надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність , просив відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві підстав. Представник відповідача \~Миколаївськоїобласної прокуратури Качаун А.О. в судовому засіданні зазначив, що прокуратура визнає факт незаконного перебування позивача під слідством та судом 67 місяців - з моменту затримання і до набуття рішенням суджу законної сили. При цьому моральна шкода, яка має бути стягнута на користь позивача згідно положень закону, повинна визначатися, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням стану його здоров`я та захворювання та притягненням його до відповідальності. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно достатті 55\~Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях\~56,\~62 Конституції України,\~\~статтях\~1167,\~1176 Цивільного кодексу України.\~ Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, серед іншого громадянинові відшкодовується (повертаються) також моральна шкода. Згідно зіст. 3\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених у\~ст. 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода. Відповідно до вимог ст. ст.\~4,\~13\~зазначеного\~Закону\~відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди » №4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Матеріалами справи підтверджується, що 11.12.2015 року позивача як підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України було затримано ст. слідчим СВ прокуратури Миколаївської області Алесіним О.В. 12.12.2015 року позивачу було вручено повідомлення у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.12.2015 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.02.2015 року з правом внесення застави 100 000 грн. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.12.2015 року відсторонено підозрюваного [PERSON] від посади слідчого СУ ГУНП Українив миколаївській області строком на 2 місяці. Як пояснив позивач у судовому засіданні, ним було внесено заставу та звільнено з під варти. Згідно наданих позивачем медичних документів, [PERSON] страждав на хронічний вірусний гепатит, який станом на січень-лютий 2016 ркоу перебував в стадії вираженої активності, це захворювання було визнане таким, що пов`язане з проходженням служби в Національній поліції України. Позивача було визанно непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку та згідно Наказу від 09.03.2016 ркоу звільнено зі служби в поліції у відставку черех хворобу ( зі зняттям з військвого обліку) на підставі його рапорту від 16.12.2015 року. Також він перебував на стаціонарному лікуванні з 04 по 11 квітня 2016 року з діагнозом «хронічний вірусний гепатит С , яким хворіє з 2007 року, а стан його погіршився приблизно півроку тому ( тобто приблизно в довтні 2015 року). Отже, суд не може прийняти надані позивачем медичні документи як належні докази того, що погіршення його здоров`я сталося саме як наслідок вчинення певних процесуальних дій з боку відповідчаа. 21.03.2016 рокупрокурорм затверджено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2018 року у справі № 489/1380/16-к [PERSON] \~визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого\~ст.368 ч.3 КК України\~та виправдано за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.12.2015 р., на домоволодіння по [ADDRESS] та грошові кошти в сумі 20 000 грн., - скасувати. Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 27.07.2021 року виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо [PERSON] залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Постановою Верховного Суду від 09.02.2022 року вирок Ленніського районного суду м.Миколаєва від 07.11.2018 ркоу та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року стосовно [PERSON] залишено без змін. Таким чином, на час звернення до суду з позовом у [PERSON] наявне право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1\~статті 1176 ЦК України, статтями\~1,\~3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР\~(із змінами), так як передбачений частиною 2\~статті 1176 ЦК України\~та\~статтею 2\~вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав.Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Суд приходить до висновку про виникнення права на відшкодування шкоди, завданої позивачевіяк громадянинові внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного застосування запобіжного заходу тощо, що обмежувало та порушувало права громадянина, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення. Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме\~статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц). Щодо [PERSON] то передбачений\~статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР\~випадок настав, відтак, правові підстави для задоволення заявлених ним вимог наявні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга статті 1 вказаного Закону). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.У рішенні від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину. Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Як зазначено вище, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. За відсутності рішення суду про визнання неправомірними дій слідчого щодо витребування в ході досудового розслідування (до оголошення підозри) вищевказаної інформації чи встановлення у такому рішенні факту незаконного вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, у позивача не виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР. Крім того, враховуючи вищенаведені положення статей 34, 532 КПК України, а також те, що вирок Ленінського районного суду Миколаївської області, яким [PERSON] виправдано у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27.07.2021 року був залишений без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього завершеним. Відповідно до\~ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік»\~у 2024\~році мінімальна\~заробітна плата\~складає -\~у місячному\~розмірі: з 01 квітня 8 000 гривень. Враховуючи період перебування позивача під слідством та судом з 11 грудня 2015 року ( затримання позивача) по 27 липня 2021 року ( 67 місяців та 17 днів ), тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди має складати 540 000 грн. (8000 грн. х 67 міс + 4000 грн за 17 днів). Наведені обставини є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів. У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди у цьому випадку презюмується. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди,

Outcome: approved