Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно списані грошові кошти у розмірі 29120,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що 09 червня 2017 року сторони уклали договір №А37-0156729-17-START про приєднання до правил надання банківських послуг за картковими продуктами. Відповідно до умов договору позивачу відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та видано платіжну картку № [NUMBER] . 30.04.2019 у мобільному телефоні позивача за номером, який вказано в договорі, пропав мобільний зв`язок, тому 02 травня 2019 року звернувся до відділення мобільного оператора. Після огляду мобільного телефону у відділенні мобільного оператора повідомлено, що номер SIM-картки в мобільному телефоні позивача не співпадає з номером SIM-картки, зареєстрованої в базі, відтак відновити номер неможливо. Після отриманої інформації позивач заблокував банківську картку, на рахунку якої знаходились кошти у розмірі 29300,00 грн. Під час блокування картки оператор банку повідомив, що 06 травня 2019 року з картки позивача зняті декількома траншами грошові кошти у розмірі 29120,00 грн. Позивач 06 травня 2019 року звернувся із заявою до відповідача про відшкодування зазначених грошових коштів. Листом відповідач повідомив позивача про те, що відповідач не несе відповідальності за неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів до моменту повідомлення користувачем відповідача і таким чином відповідач не має правових підстав відшкодування грошових коштів. Також позивач звернувся до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про зняття грошових коштів шахрайським шляхом. Позивач вважає, зо зняття грошових коштів відбулось у зв`язку з ненадійним захистом з боку служби безпеки відповідача персональних даних позивача, оскільки позивач картку не губив, стороннім особам для користування не передавав, для зняття коштів користувався лише терміналом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2019 року визначено головуючого суддю Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. 06.12.2019 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування зазначає, що виходячи з позову, вже 02 травня 2019 року позивач знав, що номер SIM-картки в телефоні не співпадає з номером SIM-картки в базі мобільного оператора, однак звернувся до банку лише у вечері 03 травня 2019 року. Оскільки клієнт повідомив, що операції зі списання коштів не здійснював, представник банку заблокував картку клієнта, видалив акаунт клієнта, повідомив про необхідність звернення до правоохоронних органів. Із заявою про незгоду з транзакціями клієнт звернувся до банку 10 травня 2019 року, у заяві клієнт не погоджувався з 8 транзакціями, у подальшому клієнт не погоджувався лише з 4 операціями переказу коштів. Так, після ідентифікації клієнта та платіжного засобу банк направив клієнту на номер телефону пароль для завершення переказу. Тобто, зазначені перекази проведено після електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу (з використанням номеру картки, дати закінчення строку дії картки, тризначного коду CVV2/CVC2, які могли бути відомі лише клієнту), ідентифікації/верифікації клієнта та введенням паролю, який надіслано на телефонний номер позивача. Таким чином, банк забезпечив всі необхідні засоби безпеки проведення платежів. Позивач не навів будь-яких доказів того, що зняття коштів шахрайським шляхом відбулось у зв`язку з ненадійним захистом з боку служби безпеки відповідача персональних даних позивача. Крім того, саме на клієнта покладено обов`язок нерозголошення інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів та обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та/або її компроментації. 12.12.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що пароль для реєстрації в мобільному додатку не отримував, ніякої реєстрації не здійснював. Крім того, ані мобільний телефон, ані платіжну картку позивачем не втрачено, оскільки і відомостей про їх незаконне використання позивачу не відомо. Звертає увагу, що банк також виконує функцію зберігання грошових коштів, які перебувають на банківському рахунку і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року №1050, призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею Кушнір С.І. у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року №797/0/15-24. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Кицюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 червня 2017 року [PERSON] підписав договір з ПАТ «Укргазбанк» №А37-0156729-17-START про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, у якому просив відкрити картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті та видано платіжну картку № [NUMBER] . 15.05.2019 [PERSON] звернувся до АБ «Укргазбанк» із заявою, у якій повідомив, що 03 травня 2019 року з рахунку позивача шахрайським шляхом знято грошові кошти у розмірі 29120,00 грн. Вважає, що стало можливим через ненадійний захист персональних даних з боку служби безпеки банку. Зазначив, що картку не губив, стороннім особам для користування не передавав, для зняття коштів користувався тільки одним терміналом. Відповідно до копії витягу із ЄРДР №12019100020003005 від 24.04.2019, внесено відомості за правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України, короткий виклад обставин: 22.04.2019 близько 08 год 00 хв за адресою: [ADDRESS] , невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, які належали [PERSON] . Відповідно до копії довідки по кримінальному провадженню №12019100020003005, 03 травня 2019 року до Дарницького УП ГУНП в м. Києві звернувся [PERSON] із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме що невстановлені особи шахрайським шляхом без його відома зняли грошові кошти з банківської картки «Укргазбанк» в сумі 29100 тис грн. Дане звернення зареєстровано до ЖЄО Дарницького УП ГУНП в м. Києві за №30338 від 03.05.2019 та приєднано до кримінального провадження №12019100020003005 від 24.04.2019. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. ПАТ АБ «Укргазбанк» листом від 05 липня 2019 року №124/20547/2019 повідомив [PERSON] , що зазначені у зверненні позивача операції були проведені в мобільному додатку АБ «Укргазбанк» з повною ідентифікацією. На номер телефону [NUMBER] , 30 квітня 2019 року о 06:01:13 відправлено пароль для реєстрації в мобільному додатку. Даний номер телефону належить [PERSON] У смс-повідомленні клієнту зазначено, що не потрібно нікому передавати пароль для реєстрації в мобільному додатку, навіть співробітникам банку. Реєстрація у мобільному додатку пройшла успішно. Банк не несе відповідальність за неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів до моменту повідомлення користувачем банку. Враховуючи викладене, банк не має правових підстав для відшкодування грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Частинами 1, 3 ст.1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Відповідно до п.140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Таким чином, до моменту повідомлення емітента (позивача) про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача, у даному випадку на позивача. Крім того, наданий позивачем витяг з ЄРДР не є належним доказом вчинення кримінального правопорушення й взагалі настання події злочину. З цього приводу суд звертає увагу на ч.1 ст.214 КПК України, відповідно до якої слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ч.1 ст.62 Конституції України). Судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку (ч.1 ст.369 КПК України). За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З огляду на викладене, позивач належними на допустимими доказами обгрунтованість позовних вимог не довів. У зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed