Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову [PERSON] вказав, що з 30 січня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , під час якого у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Шлюб між подружжям було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2023 року. Одночасно, цим же рішенням було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Але на теперішній час обидві дитини проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , і бажають перебувати саме з ним. Натомість відповідач [PERSON] тривалий час проживає окремо від дітей, переїхала на нове місце проживання в м. Люботин, де проживає з іншим чоловіком, і взагалі не проявляє інтересу до дітей, а також не надає матеріальної допомоги в утриманні дітей. Позивач також наголосив у своєму позові на тому, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, в той час як він забезпечує належне виховання обох синів, турбується про них та їх фізичний і духовний розвиток, і забезпечив належні умови для проживання дитини. Тому позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки відповідач припинила піклуватися до їх спільних дітей. Ухвалою суду від 28 травня 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно відповідачу [PERSON] був встановлений строк у 15-днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження в справі на подання відзиву на позов. Копію ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви і доданих до неї документів були направлені відповідачу [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 30 червня 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не подані. Третьою особою Органом опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у строк, встановлений ухвалою суду від 28 травня 2024 року про відкриття провадження в справі, письмові пояснення щодо позову не подані. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що після фактичного припинення сімейних відносин з [PERSON] вони вирішили, що старший син житиме з ним, бо він так сам хотів, а молодший син залишиться проживати з матір`ю. Це було закріплено в рішенні суду, коли вони розлучились. Але невдовзі молодший син почав проситися жити до нього, [PERSON] , щоб бути разом зі старшим братом. Він забрав молодшого сина до себе і вже майже рік він проживає з ним за однією адресою. Колишня дружина не заперечувала проти цього, оскільки мала намір улаштувати своє власне життя, і вона фактично не піклувалася про сина і не займалась його підготовкою до школи, бо він мав піти у перший клас. Наразі обидва сини проживаю з ним та його матір`ю, яка допомагає у догляді за ними, він опікується навчанням дітей, їх здоров`ям та розвитком їх здібностей і захопленнями футболом, музикою, боксом і шахами. Натомість відповідач за останній рік не проявляла інтересу до дітей, не опікувалася їх вихованням і не допомагала у їх отриманні. В судове засідання відповідач [PERSON] викликалася шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 24 листопада 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі. Тому суд, за згоди позивача, розглядає справу в заочному порядку за її відсутності та на підставі наявних в ній матеріалів. Третя особа - Орган опіки та піклування в особі Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, але направив до суду заяву про проведення судового розгляду за відсутності його представника. В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача, та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2010 року, під час якого у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 27 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції; та [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 11 грудня 2017 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2023 року, ухваленого в справі № 638/1110/23. Одночасно з задоволенням позовної вимоги про розірвання шлюбу цим рішенням було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , який є позивачем в даній справі, за місцем його проживання. Рішення суду набрало законної сили 15 травня 2023 року. З наявних в справі документів вбачається, що позивач [PERSON] з 07 липня 1999 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] , починаючи з 07 лютого 2024 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 2024/002356760 з реєстру Люботинської територіальної громади від 07 березня 2024 року. Наразі, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 07 березня 2024 року. Згідно з іншою інформаційною довідкою Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 07 березня 2024 року місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , також зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Отже обидві дитини наразі проживає за однією адресою зі своїм батьком, позивачем в справі. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантує кожній людині право на вільне пересування по всій підконтрольній території України. На виконання положень цього Закону постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07 лютого 2022 року був затверджений Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Так, для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, необхідна присутність обох батьків або нотаріально завірена згода батька (матері) на виписку та прописку дитини за новою адресою. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків. Для реєстрації місця проживання дитини, один з батьків повинен звернутися до Центру надання адміністративних послуг із заявою про реєстрацію місця проживання дитини. Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Уразі відмови державним органом в реєстрації місця проживання дитини така відмова може бути оскаржена до суду. Провівши аналіз наявних в справі документів, суд дійшов висновку, що наразі між сторонами відсутній спір щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, який потребував би вирішення саме в судовому порядку. Враховуючи проведення уповноваженими органами реєстрації дій, наслідком яких є реєстрація місця проживання малолітньої дитини за однією адресою з батьком, позивачем в справі, суд доходить висновку, що наразі між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, який потребує вирішення саме в судовому порядку. Тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради як Органом опіки та піклування було надано висновок від № 411 від 28 жовтня 2024 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Суд бере до уваги, що висновок Органу опіки та піклування достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дітей, та при його складанні враховані ті обставини, що малолітній [PERSON] з вересня 2023 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , який на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває і не має судимостей; обидві дитини - [PERSON] і [PERSON] перебувають під наглядом медичних спеціалістів МЦ «Your Family» та Амбулаторії «Педіатр Плюс», де дітям надаються необхідні медичні послуги, і що супровід дітей під час лікувально-оздоровчого процесу здійснює саме батько [PERSON] , який виконує усі рекомендації лікарів, та здійснює оплату за лікування. Натомість мати дітей - [PERSON] тривалий час не проявляє інтересу до дітей, не надає матеріальної допомоги в їх утриманні та не піклується про їх здоров`я. Також у висновку вказано, що під чає проведення відповідної перевірки спеціалістами Департаментом служб у справах дітей малолітній [PERSON] дав особисті пояснення про те, що саме батько, з яким він проживає, забезпечує його усім необхідним. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. З метою з`ясування думки малолітніх [PERSON] і [PERSON] при вирішенні даної справи, їх було запрошено в судове засідання. В бесіді [PERSON] розповів, що він навчається у 8-му класі, має успіхи у вивченні фізики та іноземної мови, тривалий час проживає разом з батьком і бабусею, і з матір`ю він бачився востаннє навесні 2023 року, коли відбувався процес розлучення батьків. Від тоді мати не телефонувала йому і він з нею не бачився. У повсякденному житті, окрім батька, про нього піклується ще й бабуся, яка перебуває постійно поруч. Також він дуже зрадів тому, що молодший брат теж переїхав від матері і вони проживають вдвох, він допомагає братові з виконанням домашнього завдання. [PERSON] пояснив, що підтримує батька і бажає мешкати саме з батьком, і розуміє наслідки позбавлення матері батьківських прав. В бесіді [PERSON] розповів, що він навчається у 1-му класі, йому подобається займатися математикою і малюванням, і навіть відвідую художній гурток. Він радий, що проживає з старшим братом, батьком і бабусею, адже мати про нього не піклується. Він навіть не пам`ятає, коли проживав з матір`ю, і не знає, де вона проживає в даний час, бо вона навіть не телефонує йому. Також [PERSON] пояснив, що не бажає розлучатися з батьком і старшим братом. Отже відповідачем [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за яких її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитини зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитини є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що на теперішній час малолітні [PERSON] і [PERSON] мешкають з батьком, позивачем в справі, який забезпечує розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним для них. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно обох синів, а тому задовольняє позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, розмір аліментів на утримання однієї дитини визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а тому стягує з неї на користь позивача на утримання двох малолітніх синів аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і до досягнення повноліття дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище кожної дитини, матеріальне становище позивача, та платника аліментів, яка є працездатною людиною та не має на утриманні інших дітей. З урахуванням вище викладеного, суд задовольняє позов в частково. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., які документально підтверджені.

Outcome: partial