Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації до [PERSON] , третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно автоматизованої системи розподілу судових справ між суддями матеріали позовної заяви були розподіленні до провадження судді Бойка О.М. В позовних вимогах просять суд: -Усунути перешкоди у здійсненні Дніпровською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 0,21 га, кадастровий номер 1221411000:01:147:0397, яка розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з правом постійного користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Ліси України» із незаконного володіння [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ); -Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,21 га, кадастровий номер 1221411000:01:147:0397 у Державному земельному кадастрі; -Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий номер 1221411000:01:147:0397, проведену на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондаренко Р.О. № 29529703 від 06.05.2016, номер запису про право власності 14433886. Обґрунтовують свої вимоги тим, що Дніпропетровською обласною прокуратурою встановлено, в межах території, яка перебуває у постійному користуванні Новомосковського лісництва філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України», та відповідно до кадастрового шифру 1221411000 знаходиться в межах м. Підгородне Дніпровського району, 20.07.2010 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, площею 1,7509 га, для ведення садівництва, за [PERSON] на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №1108-р від 19.03.2010 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 037148 від 20.07.2010. При цьому, згідно з копією розпорядження від 19.03.2010 № 1108-р, наданого архівним відділом Дніпровської районної державної адміністрації листом від 15.08.2022 № 138/04-24-22, встановлено, що вказаним розпорядчим документом громадянці [PERSON] надано дозвіл на складання проєкту відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, та він не стосується передачі у власність земельної ділянки [PERSON] . Відповідно до інформації Дніпровської районної військової адміністрації від 07.09.2022 № 1-50-1886/0/290-22, відомостей про прийняття районною державною адміністрацією розпоряджень про надання дозволів на розробку проєктів землеустрою, про передачу у власність земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки зазначеному громадянину не встановлено. Тобто, рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку уповноваженим органом взагалі не приймалося. У подальшому, вказану земельну ділянку поділено на 8 земельних ділянок, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:01:147:0397, площею 0,2100 га, для ведення садівництва, яку подаровано [PERSON] . [PERSON] за договором дарування земельної ділянки від 09.08.2010 № 12004, яким на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.05.2016 № 766, земельну ділянку відчужено [PERSON] , яким вказану земельну ділянку подаровано [PERSON] за договором дарування земельної ділянки від 06.05.2016 № 773, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.05.2016 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 916643412214). Таким чином на теперішній час власником спірної земельної ділянки є [PERSON] . Крім того, відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19.04.2023 № 156 вищевказана земельна ділянка знаходиться в межах кв. 76 виділу 4 Новомосковського лісництва Філія «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України». Площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 1221411000:01:147:0397 з межами кварталу 76 виділу 4 Новомосковського лісництва філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» становить 0,21 га, із загальної площі 0,21 га, тобто повністю належить до земель лісового фонду. Згідно з інформацією Східного лісового офісу ДП «Ліси України» від 08.06.2023 № 664, Філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 28.06.2023 № 247, земельна ділянка з кадастровим номером 1221411000:01:147:0397 відносяться до земель державного лісового фонду, знаходяться в межах кв. 76 виділу 4 Новомосковського лісництва Філія «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України». Таксаційна характеристика ділянки лісові культури, склад насадження 10 Акація біла + Ясень зелений + Чорна чорна. Відповідно до проєкту організації та розвитку лісового господарства ДП «Новомосковське лісове господарство» Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, виконаного Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» в 2014 році, вказана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні філії «Новомосковське лісове господарство». Вилучення даної земельної ділянки із складу Держлісфонду не погоджувалось, цільове призначення не змінювалося, землевпорядна документація на дану земельну ділянку до лісгоспу не надходила. Таким чином, на думку позивача, зазначена земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства України. Не погодившись із позицією позивача, відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги заперечує з огляду на наступне. Вважає, що представництво прокурором інтересів держави у цій справі не є обґрунтованим, оскільки в позовній заяві не наведено обставини та не надано доказів того, що Дніпровська районна державна (військова) адміністрація Дніпропетровської області не забезпечила представництво інтересів держави, або здійснює це неналежним чином. З огляду на все вищевикладене, очевидним є висновок, що заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури не дотримано порядку та умов звернення до суду з відповідними процесуальними документами, а наведені ним обставини не відповідають правовій природі спірних правовідносин, як за матеріально-правовим предметом спору, так і за суб`єктним складом даного спору. Крім того відповідач вказує на наступне. На підставі нотаріального договору дарування земельної ділянки від 06.05.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 773, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1221411000:147:0397, цільове призначення 01.06 для ведення садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 916643412214). Вищеозначений договір дарування земельної ділянки від 06.05.2016 за № 773, ні ким не оскаржений, невизнаний недійсним або не чинним та не скасований в установленому законодавством порядку. Вказана земельна ділянка була сформована в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, яка належала на праві власності [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 037148 від 20.07.2010, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011012002069. В подальшому право власності на сформовані в результаті поділу 8 окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, їх власником ( [PERSON] ) відчужено за різними правочинами. При набутті [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1221411000:147:0397 на підставі договору дарування від 06.05.2016 № 773, їй було передано копію технічної документації із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер 1221411000-01-147-0088 [PERSON] для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розроблену в 2010 році ТОВ «Земельні реформи». В цій технічній документації із землеустрою, серед іншого, міститься належним чином засвідчена копія нотаріального договору дарування земельної ділянки від 24.06.2009 за № 1534, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , за умовами якого останній набув у власність земельну ділянку, площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000-01-147-0088, розташовану за адресою: Підгородненська міська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі згаданого договору купівлі-продажу земельної ділянки Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів було оформлено та видано [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №823744 від 22.07.2009. З урахуванням наведеного, [PERSON] , реалізуючи свої права власника вказаної земельної ділянки у 2010 році замовив ТОВ «Земельні реформи» розроблення технічної документації із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер 1221411000-01-147-0088 для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Розпорядженням голови Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області №1592-р від 10.04.2010 (копія якого додається) було затверджено вищеозначену технічну документацію із землеустрою та змінено вид використання земельної ділянки «з особистого селянського господарства» на «для ведення садівництва» без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та її меж. На підставі вищезазначеного розпорядження №1592-р від 10.04.2010, відділом Держкомзему в Дніпропетровському районі складено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 037148 від 20.07.2010, зареєстрований за 011012002069, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,7509 га, з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, цільове призначення - для ведення садівництва, що розташована на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в якому в графі «підстава» допущено помилку та невірно вказано реквізити розпорядження «від 19.03.2010 №1108-р» замість правильних «від 10.04.2010 №1592- р». Про вищеозначену помилку (описку), допущену під час складання та оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №037148 від 20.07.2010 стало відомо після звернення прокурора до суду з указаним позовом, тому [PERSON] одразу звернутися до Дніпровської районної державної адміністрації (районної військової адміністрації) та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з відповідними заявами про виправлення цієї помилки (описки). До цього часу відповідей за результатами розгляду вказаних вище заяв [PERSON] отримано не було. Земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088 (1221411000-01-147-0088), яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області безоплатно у власність [PERSON] за рішенням уповноваженого органу не передавалася, оскільки набута ним за відплатним договором купівлі-продажу. Таким чином, на думку відповідача, аргументи прокурора про те, що райдержадміністрацією, як уповноваженим органом розпоряджень (рішень) про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки, у тому числі спірну земельну ділянку [PERSON] не приймалося, є безпідставними і не спроможними та спростовуються вищенаведеними фактичними даними й наданими документами. Крім того, відповідач наголошує на той факт, що прокурор стверджуючи у позові про незаконність набуття права власності на спірну земельну ділянку, не оскаржує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 037148 від 20.07.2010 виданий [PERSON] і не ставить під сумнів правомірність його оформлення та видачу відповідним уповноваженим органом державної влади на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області №1592-р від 10.04.2010, що вкотре свідчить про правомірність набуття права власності на спірну земельну ділянку. Також на думку відповідача безпідставним є викладене в позовній заяві прокурора твердження про належність земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1221411000:147:0397 до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділу 4, що перебуває в постійному користуванні філії Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України», що спростовується наступними доводами і документами. Земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка була поділена на 8 окремих ділянок, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:147:0397, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення та ніколи не відносилася до земель лісового фонду. Наведене підтверджується\~розпорядчими документами\~Дніпропетровської райдержадміністрації\~Дніпропетровської області,\~реєстрацією спірної\~земельної ділянки\~в Державному\~земельному кадастрі\~та Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно,\~відповідних реєстрах,\~виникнення,\~реєстрацією та\~переходом права\~власності на\~землю за\~правочинами,\~розробленою землевпорядною\~документацією,\~зокрема: -Відомостями (інформацією) про категорію земель та цільового призначення земельних ділянок за вказаною адресою, внесеними до ДЗК, відповідних реєстрів та публічної кадастрової карти; -Листами відділу Держкомзему в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 23.11.2013 № 0842 та управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 17.02.2015 року; -Листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22.07.2022 № 10-4-0.332-3150/2-22, наданим у відповідь на лист Дніпропетровської обласної прокуратури від 18.07.2022 № 15/10676вих-22; -Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №037148 від 22.07.2010 та серії ЯЖ №823744 від 22.07.2009 року; Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №1592-р від 10.04.2010 року; -Технічною документацією із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер 1221411000-01-147-0088 для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розробленою у 2010 році ТОВ «Земельні реформи»; -Правочинами щодо виникнення та переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:147:0397; -Постановою про закриття кримінального провадження (№12015040440001371), прийнятою 11.05.2016 старшим слідчим Дніпропетровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Іванніковим В.С.; -Постановою про закриття кримінального провадження (№12016040440000817), прийнятою 30.09.2016 т.в.о. начальника СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Капустіним Р.Ю. Верховний Суд України у постановах від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14 та від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, викладено висновок про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати норми пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. Так, відповідно до п. 5 Прикінцеві положення ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (тобто до 01.01.2002), таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування». Конструкція вищевказаної норми вимагає дотримання щонайменше кількох умов: факт надання державним та комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам та установам земельних ділянок у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (до 01.01.2002); наявність законних та чинних планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Проте, з позиції відповідача, ні прокурор, ні позивач, ані третя особа, яка заявляє самостійні вимог на предмет спору не надали жодних підтверджуючих рішень, актів, документів, що стали підставою для надання Філії «Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України» у постійне користування спірної земельної ділянки та відповідно для її включення до матеріалів лісовпорядкування. Тобто, як в позовній заяві, так і в доданих до неї документах відсутня інформація про те, що жодним із уповноважених Земельним кодексом Української РСР (у відповідних редакціях), так і Земельним кодексом України органом не приймалися розпорядчі документи про надання відповідних земель у постійне користування відповідному лісогосподарському підприємству, яке належить до сфери управління ДСПП «Ліси України, у тому числі Філії «Новомосковське лісове господарство» та визначення цільового призначення земель, що свідчить про відсутність доказів правомірності включення спірної земельної ділянки до картографічних матеріалів лісовпорядкування. Надана прокурором до позову копія Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Новомосковське лісове господарство» Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, виконаного Українським державним проектним лісовпорядними об`єднанням «Укрдержліспроект» ДП «Харківська лісовпорядна експедиція», якою нібито підтверджується, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Філії «Новомосковське лісове господарство» не є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування в розумінні п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, оскільки ст. 48 цього Кодексу (у редакції, чинній на час складання вищезгаданого проекту організації та розвитку лісового господарства) було встановлено, що «матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. У Положенні про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України функція «Затверджують матеріали лісовпорядкування» з`явилась лише з прийняттям наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 26.03.2021 № 217. Відповідач вважає, що у позовній заяві прокурора та доданих до неї документах наявні очевидні суперечливі дані, які містять протиріччя щодо належності до лісовозного фонду спірної земельної ділянки, площею 0,21 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0397, яка належить [PERSON] на праві власності. Як вбачається з правовстановлюючих документів, офіційних відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно - вищевказана земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Натомість, згідно з інформацією Східного лісового офісу ДП «Ліси України» від 08.06.23 № 664, Філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 28.06.2023 № 247 та Проекту організації та розвитку лісового господарства», виконаного у 2014 ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» ця ж земельна ділянка (к.н.1221411000:01:147:0397) відноситься до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділ 4 Новомосковського лісництва. Спірна земельна ділянка (к.н.1221411000:01:147:0397) частково розташована у прибережній захисній смузі середньої річки Самара, тобто на землях водного фонду, про що листом № 1799/03-23 від 26.10.2023 повідомив Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області прокурору. В судовому засіданні представник Слобожанської окружної прокуратури та представник Дніпровської ДРДА Мережко К.О. підтримали позовні вимоги та просила суд задовольнити їх. Прокурор Пахучин М.Б. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Величко О.В. заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що як зазначено прокурором у позові та не заперечується відповідачем, на підставі нотаріального договору дарування земельної ділянки від 06.05.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 773, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1221411000:147:0397, цільове призначення 01.06 для ведення садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 916643412214). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вищеозначений договір дарування земельної ділянки від 06.05.2016 за № 773, ні ким не оскаржений, невизнаний недійсним або не чинним та не скасований в установленому законодавством порядку. Вказана земельна ділянка була сформована в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, яка належала на праві власності [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 037148 від 20.07.2010, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011012002069. В подальшому право власності на сформовані в результаті поділу 8 окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, їх власником ( [PERSON] ) відчужено за різними правочинами. При набутті [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1221411000:147:0397 на підставі договору дарування від 06.05.2016 № 773, їй було передано копію технічної документації із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер 1221411000-01-147-0088 [PERSON] для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розроблену в 2010 році ТОВ «Земельні реформи». В цій технічній документації із землеустрою, серед іншого, міститься належним чином засвідчена копія нотаріального договору дарування земельної ділянки від 24.06.2009 за № 1534, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , за умовами якого останній набув у власність земельну ділянку, площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000-01-147-0088, розташовану за адресою: Підгородненська міська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання договору дарування земельної ділянки від 24.06.2009 за № 1534) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. На підставі згаданого договору купівлі-продажу земельної ділянки Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів було оформлено та видано [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ №823744 від 22.07.2009. Відповідно до ст.ст. 317 і 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. З урахуванням наведеного, [PERSON] , реалізуючи свої права власника вказаної земельної ділянки у 2010 році замовив ТОВ «Земельні реформи» розроблення технічної документації із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер 1221411000-01-147-0088 для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Розпорядженням голови Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області №1592-р від 10.04.2010 було затверджено вищеозначену технічну документацію із землеустрою та змінено вид використання земельної ділянки «з особистого селянського господарства» на «для ведення садівництва» без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та її меж. На підставі вищеозначеного розпорядження №1592-р від 10.04.2010, відділом Держкомзему в Дніпропетровському районі складено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 037148 від 20.07.2010, зареєстрований за 011012002069, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,7509 га, з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, цільове призначення - для ведення садівництва, що розташована на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в якому в графі «підстава» допущено помилку та невірно вказано реквізити розпорядження «від 19.03.2010 №1108-р» замість правильних «від 10.04.2010 №1592- р». Про вищеозначену помилку (описку), допущену під час складання та оформлення Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №037148 від 20.07.2010 стало відомо після звернення прокурора до суду з указаним позовом, тому [PERSON] одразу звернутися до Дніпровської районної державної адміністрації (районної військової адміністрації) та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з відповідними заявами про виправлення цієї помилки (описки), не мала можливості. До цього часу відповідей за результатами розгляду вказаних вище заяв [PERSON] отримано не було. Відтак, очевидним є висновок, що земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088 (1221411000-01-147-0088), яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області безоплатно у власність [PERSON] за рішенням уповноваженого органу не передавалася, оскільки набута ним за відплатним договором купівлі-продажу. Таким чином, аргументи прокурора про те, що райдержадміністрацією, як уповноваженим органом розпоряджень (рішень) про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, про передачу у власність земельних ділянок та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки, у тому числі спірну земельну ділянку [PERSON] не приймалося, є безпідставними і не спроможними та спростовуються вищенаведеними фактичними даними й наданими документами. Окремої уваги заслуговує той факт, що прокурор стверджуючи у позові про незаконність набуття права власності на спірну земельну ділянку, не оскаржує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 037148 від 20.07.2010 виданий [PERSON] і не ставить під сумнів правомірність його оформлення та видачу відповідним уповноваженим органом державної влади на підставі розпорядження голови Дніпропетровської райдержадміністрації Дніпропетровської області №1592-р від 10.04.2010, що вкотре свідчить про правомірність набуття права власності на спірну земельну ділянку. Також безпідставним та не спроможним, є викладене в позовній заяві прокурора твердження про належність земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1221411000:147:0397 до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділу 4, що перебуває в постійному користуванні філії Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України», що спростовується наступними доводами і документами. Як зазначалося вище земельна ділянка, площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, розташована на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка була поділена на 8 окремих ділянок, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:147:0397, належить до категорії земель сільськогосподарського призначення та ніколи не відносилася до земель лісового фонду. Наведене підтверджується\~розпорядчими документами\~Дніпропетровської райдержадміністрації\~Дніпропетровської області,\~реєстрацією спірної\~земельної ділянки\~в Державному\~земельному кадастрі\~та Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно,\~відповідних реєстрах,\~виникнення,\~реєстрацією та\~переходом права\~власності на\~землю за\~правочинами,\~розробленою землевпорядною\~документацією,\~зокрема: -Відомостями (інформацією) про категорію земель та цільового призначення земельних ділянок за вказаною адресою, внесеними до ДЗК, відповідних реєстрів та публічної кадастрової карти,; -Листами відділу Держкомзему в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 23.11.2013 № 0842 та управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 17.02.2015 року; -Листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22.07.2022 № 10-4-0.332-3150/2-22, наданим у відповідь на лист Дніпропетровської обласної прокуратури від 18.07.2022 № 15/10676вих-22; -Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №037148 від 22.07.2010 та серії ЯЖ №823744 від 22.07.2009 року; Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №1592-р від 10.04.2010 року; -Технічною документацією із землеустрою щодо зміни виду використання земельної ділянки без зміни цільового призначення (сільськогосподарське призначення) та меж земельної ділянки, кадастровий номер 1221411000-01-147-0088 для ведення садівництва за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розробленою у 2010 році ТОВ «Земельні реформи»; -Правочинами щодо виникнення та переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221411000:147:0397; -Постановою про закриття кримінального провадження (№12015040440001371), прийнятою 11.05.2016 старшим слідчим Дніпропетровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Іванніковим В.С.; -Постановою про закриття кримінального провадження (№12016040440000817), прийнятою 30.09.2016 т.в.о. начальника СВ Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Капустіним Р.Ю. Верховним Судом України у постановах від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14 та від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, викладено висновок про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати норми пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. Так, відповідно до п. 5 Прикінцеві положення ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (тобто до 01.01.2002), таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування». Конструкція вищевказаної норми вимагає дотримання щонайменше кількох умов: факт надання державним та комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам та установам земельних ділянок у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України (до 01.01.2002); наявність законних та чинних планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Проте ні прокурор, ні позивач, ані третя особа, яка заявляє самостійні вимог на предмет спору не надали жодних підтверджуючих рішень, актів, документів, що стали підставою для надання Філії «Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України» у постійне користування спірної земельної ділянки та відповідно для її включення до матеріалів лісовпорядкування. Тобто, як в позовній заяві, так і в доданих до неї документах відсутня інформація про те, що жодним із уповноважених Земельним кодексом Української РСР (у відповідних редакціях), так і Земельним кодексом України органом не приймалися розпорядчі документи про надання відповідних земель у постійне користування відповідному лісогосподарському підприємству, яке належить до сфери управління ДСПП «Ліси України, у тому числі Філії «Новомосковське лісове господарство» та визначення цільового призначення земель, що свідчить про відсутність доказів правомірності включення спірної земельної ділянки до картографічних матеріалів лісовпорядкування. Надана прокурором до позову копія Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Новомосковське лісове господарство» Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, виконаного Українським державним проектним лісовпорядними об`єднанням «Укрдержліспроект» ДП «Харківська лісовпорядна експедиція», якою нібито підтверджується, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні Філії «Новомосковське лісове господарство» не є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування в розумінні п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, оскільки ст. 48 цього Кодексу (у редакції, чинній на час складання вищезгаданого проекту організації та розвитку лісового господарства) було встановлено, що «матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. У Положенні про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України функція «Затверджують матеріали лісовпорядкування» з`явилась лише з прийняттям наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України 26.03.2021 № 217. Також відповідно до ст. 37 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, часткова інвентаризація земель лісогосподарського призначення державної власності в межах кварталу 76 Новомосковського лісництва, зі складенням технічної документації із землеустрою, яку затверджено розпорядженням голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 21.08.2023 №Р-335/0/3-23, виявила недостовірність та необґрунтованість відомостей, внесених до матеріалів лісовпорядкування 2014 (у тому числі, безпосередньо в частині виділу 4 кварталу 76), що були виконані для ДП «Новомосковський лісгосп» без врахування об`єктивних обставин. Крім того, позовна заява прокурора, і додані до неї матеріали не містять жодних відомостей про наявність на спірній земельній ділянці зелених насаджень, їх кількість, види, вік, вартість, інші дані за якими їх можна ідентифікувати та належність конкретній особі (суб`єкту), що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог. Іншим аргументом спростування позиції прокурора стосовно належності спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділу 4 Новомосковського лісництва, що перебуває в постійному користуванні ДСПП «Ліси України» є долучений прокурором до позову лист Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 1799/03-23 від 26.10.2023, зі змісту якого вбачається, що спірна земельна ділянка (к.н.1221411000:01:147:0397) частково розташована у прибережній захисній смузі середньої річки Самара, тобто на землях водного фонду. У позовній заяві прокурора та доданих до неї документах наявні суперечливі дані, які містять протиріччя щодо належності до лісового фонду спірної земельної ділянки, площею 0,21 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0397, яка належить [PERSON] на праві власності. Як вбачається з правовстановлюючих документів, офіційних відомостей Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно - вищевказана земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення. Натомість, згідно з інформацією Східного лісового офісу ДП «Ліси України» від 08.06.23 № 664, Філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 28.06.2023 № 247 та Проекту організації та розвитку лісового господарства», виконаного у 2014 ДП «Харківська лісовпорядна експедиція» ця ж земельна ділянка (к.н.1221411000:01:147:0397) відноситься до земель державного лісового фонду в межах кварталу 76 виділ 4 Новомосковського лісництва. Спірна земельна ділянка (к.н.1221411000:01:147:0397) частково розташована у прибережній захисній смузі середньої річки Самара, тобто на землях водного фонду, про що листом № 1799/03-23 від 26.10.2023 повідомив Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області прокурору. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України). Визначальними принципами земельного законодавства відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України є: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення гарантій прав на землю тощо. Частинами 1, 9 ЗК України унормовано, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом (п.12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051). Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Аналізуючи положення ст.ст. 80, 83, 84, п. 24 розділу Х Земельного кодексу України, а також розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» можна дійти висновку, що у випадку відсутності оформленого в установленому законодавством порядку права постійного користування на земельну ділянку за ДСПП «Ліси України», відсутні підстави для віднесення такої земельної ділянки до земель державної власності лісового фонду. Більше того, надані прокурором документи на підтвердження позовних вимог взагалі не містять будь-яких даних, ідентифікуючих земельну ділянку, яка нібито включає в себе спірну земельну ділянку та перебуває в постійному користуванні Філії «Новомосковське лісове господарство» ДСПП «Ліси України» оскільки в наданих документах відсутні координати земельної ділянки, та точка прив`язки цих координат. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Наявними у матеріалах справи доказами - фотознімки, плани та креслення будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером 1221411000:147:0397, спростовується твердження прокурора, про те, що на спірній земельній ділянці розташовуються багаторічні насадження ліси. Як убачається із технічних документів наявних у матеріалах справи, на спірній земельній ділянці збудовані будівлі та споруди, які знаходяться в стадії оформлення та прийняття до експлуатації. Зокрема слід зауважити, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, яка отримала її у дарунок від [PERSON] , який у свою чергу придбав вказану ділянку за оплатним договором купівлі-продажу у 2016 році. Як зазначено прокурором у позові та не заперечується відповідачем, на підставі нотаріального договору дарування земельної ділянки від 06.05.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 773, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2100 га з кадастровим номером 1221411000:147:0397, цільове призначення 01.06 для ведення садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 916643412214). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Станом на сьогодні, вищеозначений договір дарування земельної ділянки від 06.05.2016 за № 773, ні ким не оскаржений, невизнаний недійсним або не чинним та не скасований в установленому законодавством порядку. Вказана земельна ділянка була сформована в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,7509 га з кадастровим номером 1221411000:01:147:0088, яка належала на праві власності [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 037148 від 20.07.2010, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011012002069. Тому, з вищевказаного вбачається, що відповідачка [PERSON] є добросовісним власником земельної ділянки. Також, на необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (п. 51 постанови від 26.06.2019 у справі №669/927/16-ц п.46.1 постанови від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/ недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень ст. 387, ст. 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі ст. 6 Конвенції. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів ст. 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Розглядаючи справи щодо застосування положень ст. 388 ЦК України у поєднанні з положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 постанови Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)). Щодо клопотання про застосування строків позовної давності слід вказати наступне. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Stubbings and Others v. the United Kingdom» («Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»), пункт 51). У постанові від 27 червня 2018 року в справі № 61-/894/16-ц (провадження № 61-5386св18) Верховний Суд сформулював такі висновки щодо застосування статті 261 ЦК України: «аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо». Позовна давність до вимог про усунення перешкод у користуванні та володінні майном не застосовується, оскільки таке правопорушення є триваючим у часі, а отже позов про усунення перешкод у користуванні майном може бути поданий доти доки існує саме правопорушення. Проте, слід також зазначити, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Аналогічний висновок встановлено у Постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року по справі № 509/3589/16-ц та роз`ясненнях Касаційного Цивільного Суду Верховного суду від 30 жовтня 2020 року. Тобто, враховуючи, що судом встановленні інші обставини за яких позовні вимоги не підлягають задоволенню, то суд не може задовольнити клопотання відповідача, щодо застосування строків позовної давності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: dismissed