Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» (далі ТОВ «Юніт капітал») звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за №899218265 від 05 квітня 2020 року в розмірі 52 300 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 05 квітня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір за №899218265 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Так, відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику (Додаток № 3), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (Додаток № 4). Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 5JFW6C95. Відразу після вчинених дій відповідача, 05 квітня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 20 000 грн на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу за №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №26 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії вказаного договору до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено додаткову угоду за №27 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії вказаного договору до 31 грудня 2022 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги за №89 від 15 липня 2020 року до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 49\~240 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договорів факторингу за №05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено ряд додаткових угоди, зокрема за №2 від 03 серпня 2021 року та за №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу за №05/0820-01 до 30 грудня 2024 року. Відповідно до реєстру прав вимоги за №9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу за №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 52\~300 грн. 05 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивачем укладено договорів факторингу за №05/07/24, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором за №899218265 на загальну суму 52\~300 грн. [PERSON] має непогашену заборгованість в розмірі 52 300 грн, яку позивач просить стягнути. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов та стягнути з відповідача усі судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. 24 вересня 2024 року представник відповідача адвокат Півторак В.М. подав відзив на позов. Вказав, що ухвалою господарського суду Тернопільської області у справі про неплатоспроможність №921/431/20 від 28 серпня 2020 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] , введено процедуру реструктуризації майна боржника. Постановою суду від 22 лютого 2021 року визнано банкрутом фізичну особу [PERSON] , введено процедуру погашення боргів боржника, призначено керуючим реалізацією майна банкрута арбітражного керуючого Ванжулу Я.В. Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 24 листопада 2021 року у справі №921/431/20, боржника [PERSON] , в порядку визначеному книгою четвертою Кодексу України з процедур банкрутства, - звільнено від боргів та визнано вимоги кредиторів, що не були заявлені в строк такими, що вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами такими, що не підлягають виконанню. Враховуючи, що подана позовна заява ТОВ «Юніт Капітал» ґрунтується на підставі зобов`язань, які виникали у [PERSON] до порушення господарським судом Тернопільської області справи про банкрутство, а тому ТОВ «Юніт Капітал» повинен був звернутись з відповідною заявою в господарський суд про визнання їх кредитором відносно [PERSON] , чим вони не скористались. У зв`язку з чим станом на сьогодні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] вважаються погашеними. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечив проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання останнього. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення не подавав. Судом встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено договір факторингу за №28/1118-01 (далі Договір). Відповідно до положень п. 2.1 Договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з положеннями п. 2.2. вказаного Договору, сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. Як вбачається з умов п. 2.3 Договору, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору. Як слідує з положень п. 4.1 Договору, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. 28 листопада 2019 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №19 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31 грудня 2020 року. 05 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит, в якій відповідач просив надати йому кредит в розмірі 20\~000 грн, строком на 30 днів, шляхом зарахування вказаної суми на картку за №5168-75ХХ-ХХХХ-5673. 05 квітня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем договору за №899218265 (далі Договір). Згідно з умовами п. п. 1.1-1.7 кредитного договору, за цим договором товариство зобов`язалось надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму 20 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. п. 1.3, 1.4 або 1.5 Договору. Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,85% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовується і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом. Базова процента ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаному в п. 1.2 Договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 0,85 відсотків віл суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до положень п. 1.4 Договору. Позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3 Договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2 Договору. Розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2 Договору, зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно платіжного доручення АТ КБ «ПриватБанк» за №0с97с714-b12c-4c1a-a572-f5eb9c945fc1 від 05 квітня 2020 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] 20\~000 грн на картку за №5168-75ХХ-ХХХХ-5673, згідно договору за №899218265 від 05 квітня 2020 року. Як слідує з довідки АТ КБ «ПриватБанк» за №06_2/2024 від 25 червня 2024 року, 05 квітня 2020 року банком за доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було здійснено операцію за №1287284066 з перерахування грошових коштів в сумі 20\~000 грн на картку № [NUMBER] . 31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №26 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони погодили викласти текст договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в новій редакції, а саме пункти 2.1-2.3 Договору. Відповідно до положень п. 2.1 Договору (в новій редакції), Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з положеннями п. 2.2. вказаного Договору, сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній. Як вбачається з умов п. 2.3 Договору, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору. Як слідує з положень п. 4.1 Договору, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. 31 грудня 2021 між ТОВ «Таліон плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №27 до договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31 грудня 2022 року. Згідно Реєстру прав вимоги до договору факторингу за №89 від 15 липня 2020 року, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №899218265 від 05 квітня 2020 року в сумі 49\~240 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №05/0820-01. Відповідно до положень п. 2.1 договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з положеннями п. 2.2 вказаного Договору, сторони погодили, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не замінює попередній. Як вбачається з умов п. 2.3 Договору, розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим Договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного реєстру прав вимоги на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору. Як слідує з положень п. 4.1 Договору, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі встановленій у відповідному додатку. Згідно Реєстру прав вимоги до договору факторингу за №89 від 15 липня 2020 року, від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №899218265 від 05 квітня 2020 року в сумі 52 300 грн. 03 серпня 2021 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №2 до договору факторингу за №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 31 грудня 2021 року. 30 грудня 2022 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (Клієнт) укладено додаткову угоду за №3 до договору факторингу за №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, згідно з умовами якої сторони передбачили новий строк закінчення договору факторингу, а саме 30 грудня 2024 року. 05 липня 2024 року між ТОВ «Юніт капітал» (Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №05/07/24. Відповідно до положень п. 1.1 договору, Фактор зобов`язується передати ( грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з положеннями п. 1.2 вказаного Договору, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №1, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Як слідує з положень п. п. 3.3, 3.4 Договору, ціна продажу за Договором становить 70\~601,30 грн без ПДВ. Фактор сплачує Клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п. 3.3 Договору не пізніше 2 банківських днів з моменту підписання акта прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта. Як вбачається з Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги від 05 липня 2024 року за договором факторингу від 05 липня 2024 року, ТОВ «Юніт капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали цей акт про те, що на виконання умов договору факторингу від 05 липня 2024 року, Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників кількістю 460. Після цього, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості до боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно Реєстру прав вимоги до договору факторингу від 05 липня 2024 року, від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №899218265 від 05 квітня 2020 в сумі 52 300 грн. Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором за №899218265 від 05 квітня 2020 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 52\~300 грн, в тому числі: 20 000 грн заборгованість по тілу кредиту та 32\~300 грн заборгованість за процентами. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до вимог ст. 517 ЦК Україн и первісний\~кредитор у\~зобов`язанні\~повинен передати\~новому кредиторові\~документи,\~які засвідчують\~права,\~що передаються,\~та інформацію,\~яка є\~важливою для\~їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Встановлено, що 05 квітня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір за №899218265, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 20 000 грн, строком на 30 днів. Звертаючись до суду із даним позовом та обґрунтовуючи своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором за №899218265 від 05 квітня 2020 року позивач зазначав, що набув відповідне право вимоги 05 липня 2024 року на підставі договору факторингу від 05 липня 2024 року за №05/07/24, укладеного між ним та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», яке набуло відповідне право вимоги до відповідача від ТОВ «Таліон Плюс» згідно умов договору факторингу за №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року. ТОВ «Таліон Плюс» набуло відповідне право вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидко фінансова допомога» на підставі договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу вимог ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини перша та друга статті 95 ЦПК України). Таким чином, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Встановлено, що умовами договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, договору факторингу за №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та договору факторингу за №05/07/24 від 05 липня 2024 року передбачено обов`язок Фактора (Факторів) перерахувати грошові кошти на рахунок Клієнта (Клієнтів) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок. Водночас, до матеріалів справи позивачем не долучено доказів про те, що відповідними Факторами було здійснення перерахування грошових коштів на рахунок Клієнтів згідно договорів факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, договору факторингу за №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та договору факторингу за №05/07/24 від 05 липня 2024 року. Вказані обставини свідчать про недоведення факту набуття прав вимоги відповідними Факторами згідно договору факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, договору факторингу за №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та договору факторингу за №05/07/24 від 05 липня 2024 року до відповідача за кредитним договором за №899218265 від 05 квітня 2020 року . Окрім того, суд вважає необхідним зазначити наступне. Аналіз вказаних норм свідчить, що вимоги частини 1 статті 514 ЦК України регулюють відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 в справі № 243/11704/15-ц). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі №910/11177/20). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом встановлено, що правовідносини за кредитним договором №899218265 від 05 квітня 2020 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] виникли 05 квітня 2020 року, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу за №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Кредит наданий відповідачу близько двох років після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №899218265 від 05 квітня 2020 року. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому\~числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 по справі №914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу самого зобов`язання, на підставі якого може виникнути вимога. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі №911/3185/20). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 по справі №916/2040/20). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «Юніт капітал» не довів порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність саме у цього товариства права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №899218265 від 05 квітня 2020 року (основним зобов`язанням), який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за невизначеними кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на користь позивача відсутні. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не мало права на подальше відступлення права вимоги, якою воно не володіло. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача не відшкодовуються. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: dismissed