Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білецька, 36» (далі за текстом ОСББ «Білецька, 36») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням установчих зборів у виді протоколу № 1 від 02.03.2016 вирішено створити об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, розташованих за адресою: [ADDRESS] , та присвоїти указаному об`єднанню назву ОСББ «Білецька, 36». Також даним рішення встановлений розмір внесків на утримання будинків та спільної території за 1 кв. м загальної площі нерухомого майна співвласників буд. 36А у розмірі 2,74 грн за 1 кв. м загальної площі. [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та відповідно є споживачем послуг з управління багатоквартирним будинком, що надаються позивачем. Позивач вказав, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, зокрема надав відповідачу зазначені вище комунальні послуги. Натомість відповідач з 02.03.2016 свій обов`язок щодо сплати внесків на управління багатоквартирним будинком не виконує та жодної оплати за надані послуги не здійснила. За таких підстав з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ОСББ «Білецька,\~36»заборгованість за надані послуги з управління багатоквартирним\~будинкому сумі 32103,57 грн. Також позивач просить до моменту виконання рішення суду на суму основного боргу нараховувати за методом факт/факт проценти на рівні облікової ставки Національного банку України плюс три відсотка річних, розрахувавши остаточну суму всіх видів відсотків, що підлягають виплаті, за правилами обчислення простих точних процентів. 21.06.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 15.08.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 15.08.2024 уточнені анкетні дані відповідача та судове засідання відкладене на 12.09.2024 у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. 12.09.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 07.10.2024 за клопотанням представника позивача. 07.10.2024 судове засідання відкладене на 07.11.2024 за клопотанням представника позивача. 07.11.2024 прийнята до розгляду заява про зменшення позовних вимог, визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи, у судовому засіданні оголошена перерва до 04.12.2024. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вітів В.А. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просив позов задовольнити повністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 04.12.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явилася без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням та оплатою послуг з управління багатоквартирним будинком, та регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України, Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про житлово-комунальні послуги», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та іншими нормативно-правовими актами України. Так, відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, з якою кореспондується ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Так само і згідно зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. За змістом ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких належить затвердження статуту об`єднання, внесення до нього змін, затвердження кошторису об`єднання, визначення розмірів внесків та платежів членами об`єднання. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~17\~Закону України\~«Про об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільному майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів; виступати засновником (учасником) інших юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічної переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік, розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків та платежів. Виходячи з положень ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Так само і ст. 322 ЦК України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Аналіз зазначених вище положень закону дає підстави дійти висновку, що співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, якщо послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій були фактично надані. Відсутність договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком сама по собі не може бути підставою для звільнення співвласника від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № № 686/14833/15-ц. Так, суд встановив, що рішенням установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, яке оформлене протоколом № 1 від 02.03.2016, вирішено створити об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, розташованих за адресою: [ADDRESS] та буд. [ADDRESS] , та присвоїти указаному об`єднанню назву ОСББ «Білецька, 36» (а.с. 16-17). Згідно з п. 1 розділу І Статуту ОСББ «Білецька 36» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Білецька 36» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Пунктом 2 розділу І Статуту ОСББ «Білецька 36» визначено, що об`єднання діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та цього Статуту. Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом (п. 1 розділу ІІ Статуту). Так, згідно з довідкою ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 328/07-2 від 16.05.2023 (а.с. 35) станом на 29.12.2012 згідно з обліком технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва, виданого 15.06.2004 згідно з рішенням виконкому Тернопільської міської ради № 233 від 24.03.2004. При цьому з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 398072577 від 07.10.2024 вбачається, що відомості про власника нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі відсутні (а.с. 70). Відтак суд дійшов висновку, що квартира, яка розташована за вказаною вище адресою, належить [PERSON] та перебуває на утриманні в ОСББ «Білецька 36». Докази зворотного суду не надані. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем склались фактичні договірні відносини з надання житлово-комунальних послуг, за якими позивачем були надані послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , а відповідач фактично прийняла надані їй послуги та зобов`язалась здійснити за них оплату. Відповідно до\~ст.\~23\~Закону України\~«Про об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку» утримання\~і ремонт\~приміщень,\~які перебувають\~у власності,\~здійснюються відповідно\~до законодавства\~України. Власник\~квартири та/або\~нежитлового приміщення\~зобов`язаний\~відповідно до\~законодавства забезпечити\~використання,\~утримання,\~реконструкцію,\~реставрацію,\~капітальний ремонт\~приміщень або\~їх частин\~без завдання\~шкоди майну\~і порушення\~прав та\~інтересів інших\~співвласників. Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Так, відповідно до протоколу № 1 від 08.06.2016 установчими зборами ОСББ «Білецька 36» встановлено розмір внесків на утримання будинку [ADDRESS] в розмірі 2,64 грн за 1 кв. м загальної площі та будинку [ADDRESS] у розмірі 2,74 грн за 1 кв. м загальної площі (а.с. 11-15). З урахуванням встановленого розміру внесків і платежів співвласників та загальної площі належної [PERSON] квартири, яка становить 103,6 кв. м, щомісячна плата, яку відповідач зобов`язана сплачувати на користь позивача за управління багатоквартирним будинком, до 01.01.2022 становила 283,86 грн (2,74 грн х 103,6 кв. м = 283,86 грн). Також протоколом № 5 загальних зборів ОСББ «Білецька 36» від 26.10.2021 вирішено з 01.01.2022 встановити тариф на управління будинком 5,00 грн за 1кв. м, а також тариф для нежитлових приміщень 3,35 грн за 1 кв. м (а.с. 9-10). Відтак щомісячна плата, яку відповідач зобов`язана сплачувати на користь позивача за управління багатоквартирним будинком, з 01.01.2022 становить 518 грн (5,00 грн х 103,6 кв. м = 518 грн). Разом з тим відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання зі сплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.12.2016 до 31.05.2024 у сумі 32103, 57 грн (а.с. 68). Указані тарифи відповідачем не оспорювались, скарги про неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань відповідач також не подавала. З урахуванням викладеного суд вважає доведеними ті обставини, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань та нездійснення оплати за надані позивачем послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.12.2016 до 31.05.2024 виникла заборгованість у сумі 32103,57 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи, що відповідач не з`явилася у судове засідання та докази на спростування доводів позивача не надала, суд вважає встановленим порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ОСББ «Білецька 36» заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.12.2016 до 31.05.2024 у сумі 32103, 57 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про нарахування до моменту виконання рішення суду процентів на суму основного боргу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII\~цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 викладений правовий висновок, згідно з яким за загальним правилом, у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті. Правила ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Мета такого інституту передовсім полягає у процесуальній економії, оскільки надає можливість позивачу не звертатися до суду повторно з позовом про стягнення відсотків або пені за період після ухвалення судового рішення та його невиконання. Сформульовані у ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України приписи застосовуються лише у грошових зобов`язаннях та фактично ними передбачається продовження на майбутнє стягнення присуджених відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. Тобто це не є самостійним видом санкції - судової неустойки, а це ті самі відсотки або пеня, що вже стягнув суд, але продовжені на наступний період часу (на майбутнє), протягом якого зобов`язання, підтверджене судовим рішенням, не виконується. Правова мета приписів ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні судові повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Відтак такий висновок Великої Палати Верховного Суду свідчить про те, що застосуванню положень ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України має передувати заявлення та вирішення під час даної цивільної справи вимога про стягнення з відповідача на користь позивача відповідних пені або відсотків за період, який закінчується датою постановлення указаного судового рішення. Відтак, постановляючи таке рішення, суд може продовжити нарахування вже стягнутих пені або відсотків, що відповідає правовій природі ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вимогу про стягнення з відповідача відповідних відсотків не заявляв та така вимога судом не вирішувалась. Відтак з урахуванням указаного вище висновку Великої Палати Верховного Суду суд позбавлений можливості застосувати ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 248 від 27.05.2024 (а.с. 39). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що представник позивача заявив про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сплатив позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: approved