Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача, [PERSON] аліменти на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі частини всіх видів йогодоходу до закінчення навчання, але не довше ніж двадцяти трьох років. Мотивуючі заявлені вимоги позивач зазначає, що 01 червня 2024 року позивачу виповнилося вісімнадцять років. 01 вересня 2021 року йог обуло зараховано до гімназії у Чеській Республіці строком на 3 роки, тобто до 01 вересня 2024 року, в зв`язку з чим він немає джерел доходу та вимушений перебувати на повному матеріальному забезпечені матері. Зокрема позивач потребує належного харчування, якісного одягу, користування житлово-комунальними послугами та медичними послугами, а також потребує реалізації освітнього, соціального та духовного розвитку. При цьому, слід наголосити, що мати позивача в повній мірі забезпечити потреби сина не може. В той же час, відповідач є працездатною особою, протее матеріальної допомоги на утримання сина після досягнення ним повноліття не надає, хоча може надавати. Щодо наявності у відповідача нерухомого майна повідомляють суд, що у власності відповідача перебуває частина квартири [ADDRESS] . Натомість позивач у власності будь-якого ріхомого чи нерухомого майна немає. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Коваленко І.І. 29.07.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. 12.08.2024 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву відповідно до якої зазначили, що [PERSON] повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення цього позову, та вважає, що цей позов не може бути задоволений судом виходячи з наступного. Починаючи з 11.10.2022 року позивач працював в компанії Notino, s.r.o. на посаді комірник та отримує заробітну плату. Строк дії трудового контракту періодично продовжувався. Таким чином, позивач має можливість працювати та забезпечувати себе. Відповідач з листопада 2023 року добровільно сплачував аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, в тому числі на утримання позивача, та крім аліментів, продовжував надавати їм іншу матеріальну підтримку. Тому твердження позивача щодо перебування його на повному забезпечені матері є таким, що повністю не відповідає дійсності, оскільки відповідач надавава кошти на його утримання, та продовжує надавати після досягнення ним повноліття. Мати позивача - [PERSON] є працездатною особою, працює та заробляє кошти. Крім того, вона продовжує отримувати від відповідача аліменти на утримання 2 неповнолітніх дітей. Також, мати позивача має у своїй власності об`єкт нерухомості, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 8,4 кв.м. Обгрунтування позивачем необхідності в отриманні аліментів з причин користування житлово-комунальними послугами та медичними послугами, а також потребує реалізації освітнього, соціального та духовного розвитку є недоведеними та такими що ввадять суд в оману. Зокрема, отримання позивачем освіти є безкоштовним. Відповідасем в 2023 році було укладено поліс медичного страхування, строк дії спливає 05.04.2025 р. Таким чином, отримання позивачем медичної допомоги та є для останнього безкоштовним та повністю оплачено відповідачем. Відповідач продовжує кожного ісяця надавати матеріальне забезпечення неповнолітнім дітям - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , віддаючи на утримання значну частину свого заробітку. Відповідач проживає та працює на території Республіки Чехія. У зв`язку із тим, що у вказаній країні відповідач не має у власності житла, він вимушений знімати житло та забезпечувати своє існування, на що також витрачаються значні кошти. У випадку присудження судом стягнення від доходу відповідача в якості аліментів на утримання повнолітньої дитини призведе до того, що відповідач не зможе забезпечувати себе та своїх інших дітей, що потребують утримання. Таким чином, при ухваленні судового рішення просять суд врахувати матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні 2 неповнолітніх дітей, необхідність заьезпечення свого існування, добровільне надавання позивачу допомоги відповідачем. З огляду на викладене просять позов задовольнити частково, прийняти рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суми в розмірі еквівалентну 300,00 євро, що станом на 09.08.2024 року складає 13465,93 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Коваленко І.І. 28.08.2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів передано до Верховного Суду для визначеня підсудності. Ухвалою Верховного суду від 02 жовтня 2024 року Деснянському районному суду міста Києва визначено підсудність справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2024 року головуючим суддею по справі визначено суддю Галась І.А. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 14.10.2024 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явились До суду через підсистему «Електронний суд» представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість посилаючись на обгрунтування викладені в відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши вступне слово, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень та поданих стороною відповідача доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис про народження №1496. 01 вересня 2021 року його було зараховано до гімназії м. Брно, клас Капітана Яроша, некомерційна організація, Чеська Республіка строком на 3 роки з 01.09.2021 року. 01 червня 2024 року позивачу виповнилося вісімнадцять років. Позивач зазначив, що Відповідач як батько дитини не надає матеріальної допомоги на навчання дитини. Повнолітній [PERSON] не має джерела доходу та перебуває на повному утриманні матері. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу. Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник податків має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи те, що повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, знаходиться лише на утриманні останньої, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні сина, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможна сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд вважає за необхідним, позов задовольнити та стягнути з відповідача, на користь позивача аліменти на його утримання до закінчення навчання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання, у спростування зазначеного відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Окрім цього, судом було встановлено, що позивача було зараховано на навчання до 01 вересня 2024 року. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно дати реєстрації, позов поданий до суду 08.07.2024 року, відповідно аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання сина в зв`язку з навчанням з цієї дати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. На підставі викладеного та

Outcome: partial