Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом; свої вимоги мотивує тим, що він є власником 1/2 ідеальної частки власності нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] ; співвласником вказаного приміщення є його брат [PERSON] - відповідач по справі. Він займає іншу половину першого поверху (відокремлений зал), в якому знаходяться автомати-рубильники, які виключають електроенергію у всіх приміщеннях одночасно, в тому числі у приміщенні магазину, де здійснює підприємницьку діяльність дружина позивача; крім того у приміщенні, яке займає відповідач, знаходиться водяний лічильник і запірна арматура, якою перекривається водопостачання у всіх приміщеннях. У частині умовно розділеного приміщення позивач із дружиною здійснюють підприємницьку діяльність, однак другий співвласник [PERSON] постійно чинить їм перешкоди. На початку липня 2023 року [PERSON] виключив світло в усіх нежитлових приміщеннях за вказаною вище адресою і, як результат продукція, яка знаходилася в холодильниках почала псуватися і приходити у нетоварний вид, яку неможливо було реалізувати. Сім`ї позивача було нанесено значні матеріальні збитки. Незважаючи на те, що позивач являється рівноцінним власником ідеальної частини приміщень, він не має доступу до приміщень, де знаходяться комунікації. Навесні 2021 року відповідач [PERSON] розпочав самовільне будівництво пандуса до нежитлових приміщень без жодних погоджень, відтак здійснюючи самочинну прибудову на зауваження позивача не реагував, крім того захопив частину прибудинкової території з цільовим призначенням для обслуговування багатоквартирного будинку. Через наведене позивач просить рішенням суду здійснити реальний поділ вказаного нежитлового приміщення згідно з Варіантом №2 висновку судового експерта Ляша Івана Івановича від 18.08.2023р., стягнути із відповідача витрати на проведення експертизи в сумі 21500грн. та сплачений судовий збір. Представник відповідача адвокат Бобер А.М. подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив та вважав твердження позивача про те, що Варіант №2 Висновку судового експерта є найбільш об`єктивний та прийнятний для обох сторін не містить жодних обґрунтувань та є безпідставним; між сторонами в добровільному порядку не узгоджувався та не складався фактичний порядок користування спірним приміщенням; позивач передав частину приміщення, які позначені літ. 1, 2, 3 в користування своїй дружині, внаслідок самовільного захоплення, жодної згоди відповідач не надавав, саме він тривалий час користувався цією частиною приміщень; крім того, згідно вказаного варіанту №2, приміщення з літерами 1,2,3 є фасадною частиною приміщення, які знаходяться на стороні з виходом на [ADDRESS] , по якій проходить траса, наявний інтенсивний рух автомобілів та пішоходів, відповідно є привабливою комерційною частиною приміщення, а відповідачу пропонується виділити приміщення, вхід до яких є з прилеглої дворової вулиці, що суттєво зменшує його комерційну привабливість; викладене свідчить про грубе порушення інтересів відповідача, так само заперечив неможливість компенсувати відповідачем виплати суми грошової компенсації згідно варіанту №2 та №3, оскільки позивач взагалі не звертався із пропозицією реального розподілу приміщення, тому просив у позові відмовити повністю. Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вважав підставним пропонувати суду врахувати Варіант поділу №2, так як сторони неодноразово зустрічалися та не могли дійти згоди щодо грошової компенсації, відповідач свого варіанту розподілу не запропонував; згідно Варіанту №3 відповідачу доведеться виплатити йому 727424грн, в згідно варіанту №1 позивач має компенсувати відповідачу значну суму, коштів на що у нього немає, тому беручи до уваги спір між сторонам, вважає доцільним поділити приміщення з рівним розміром часток. Представник відповідача адвокат Бобер А.М. подав суду письмові пояснення з приводу того, що Висновок судового експерта був розроблений на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.12.2011р. та Технічного паспорта від 30.11.2011р., однак на вимогу суду позивачем розроблено новий Технічний паспорт від 20.06.2024р., в якому позначено наявність приміщення «5.приміщення загальною площею 19,5кв.м.», що є прибудовою на першому поверсі, а тому спірне майно втратило тотожність із тим, яке перебуває у власності сторін, що виключає можливість його поділу, оскільки площа приміщення збільшилася на 19,5кв.м., ніж та яку вказано у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та враховано у Висновку судового експерта. У судовому засіданні представник позивача адвокат Репецький В.В. підтримав викладене у позовній заяві, просив таку задовольнити та здійснити поділ нежитлового приміщення №19 по [ADDRESS] згідно Варіанту №2 судового експерта, оскільки так буде справедливо вирішити спір між сторонами, беручи до уваги те, що відповідач власного варіанту поділу не пропонує, а лише заперечує запропонований, позивач має право на реальне виділення йому частки у нежитловому приміщенні, оскільки є технічна можливість такого; крім того, подав письмові пояснення щодо законності добудови відповідачем пандусу-сходів та зазначив, що було здійснено виїзд міжвідомчої комісії Самбірської міської ради Львівської області, яка після візуального обстеження надала відповідь, що влаштування засобів безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших мало мобільних груп населення до будинків, споруд. Може здійснюватися без документів, що дають право на виконання будівельних робіт та за відсутності документа, що посвідчує право власності, а тому такі аргументи відповідача проти задоволення позову не мають жодного правового значення, та не є перешкодою для поділу спірного нерухомого майна. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, вважав такий варіант №2 поділу нежитлового приміщення для себе неприйнятним, таким що порушує його інтереси, як співвласника, однак жодних пропозицій для добровільного вирішення спору не надав, останнє судове засідання покинув без будь-яких пояснень. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про задоволення позову виходячи із наступного: Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою №337395116 від 29.06.2023р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] належить на праві власності ідеальної частки нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] ; право власності зареєстровано за №335667277 на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого Самбірською міською радою Львівської області 26.12.2011р.; ідеальна частка належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий виділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі №445/442/16-ц (провадження №61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». Із висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертиз №516/2023 від 18.08.2023 року за результатами досліджень експертом встановлено, що нежитлові приміщення №19, розташовані у житловому будинку по [ADDRESS] можливо розділити між співвласниками з урахуванням існуючого порядку користування, зокрема щоб першому співвласнику [PERSON] було виділено приміщення позначені на поверховому плані літ. 1, літ. 2, літ. 3 (перший поверх), літ. 1, літ 2, літ. 3 (частину); інші приміщення можливо виділити у користування іншому співвласнику [PERSON] . Зокрема експертом розроблено три варіанти розподілу нежитлових приміщень №19 у житловому будинку по [ADDRESS] , отже за технічними показниками існує технічна можливість для поділу (виділу) в натурі вказаного нежитлового приміщення. Згідно Варіанту №2 розподілу нежитлового приміщення, який просить затвердити позивач, на розгляд суду запропоновано виділити першому співвласнику [PERSON] (1/2 ідеальна частка) такі приміщення: перший поверх (з урахуванням існуючого порядку користування, що склався) Приміщення літ. 1-14,1кв.м., приміщення літ. 2-9,8кв.м., приміщення літ. 3-57,2кв.м., всієї площі першого поверху 81,1кв.м. Вартість виділеної частки приміщень 1-го поверху становить 2752874,6грн. Відхилення від величини ідеальної частки становитиме 8,65кв.м. (більше від ідеальної частки). Підвал - приміщення підвалу літ. І-19,1кв.м., приміщення підвалу літ. II-12,7кв.м., приміщення підвалу літ. ІІІ-26,8кв.м., всього площі підвалу 58,6кв.м. Вартість виділеної частки приміщень підвалу становить 1591304грн. Відхилення від величини ідеальної частки становитиме 10,8кв.м. (менше від ідеальної частки, недостача). Вартість нежитлових приміщень №19, що пропонується виділити [PERSON] становить 4344178грн. Другому співвласнику [PERSON] (1/2 ідеальна частка) пропонується виділити такі приміщення: 1-й поверх (з урахуванням існуючого порядку користування, що склався) Приміщення літ. 4-53,8кв.м., приміщення літ. 5-5,9кв.м., приміщення літ. 6-2,2кв.м., приміщення літ. 7-1,9кв.м., всього площі першого поверху 63,8кв.м. Вартість виділеної частки приміщень 1-го поверху становить 2165640грн. Відхилення від величини ідеальної частки становитиме 8,65кв.м. (менше від ідеальної частки). Підвал - приміщення підвалу літ. IV-52,0кв.м., приміщення підвалу літ. ІІІ-28,2кв.м. Всього площа підвалу 80,2кв.м. Вартість виділеної частки приміщень підвалу становить 2177860 грн. Відхилення від величини ідеальної частки становитиме 10,8кв.м. (більше від ідеальної частки, надлишок). Вартість нежитлових приміщень №19, що пропонується виділити [PERSON] становить 4343500грн. Всього сума відхилення від величини ідеальних часток становить 339грн. Другий співвласник (1/2 ідеальна частка) має отримати компенсацію у розмірі 339 гривень. Із листа виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 11.10.2021р. вбачається, що влаштування засобів безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших мало мобільних груп населення до будинків, споруд може здійснюватися без документів, що дають право на виконання будівельних робіт та за відсутності документа, що посвідчує право власності з дотриманням вимог законодавства, будівельних норм та правил, а тому посилання відповідача на неможливість поділу нежитлового приміщення з тих підстав, що площа такого приміщення збільшилася та не співпадає зазначеній у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, суд не бере до уваги, оскільки влаштування пандуса відбувається без будь-якого дозволу та не потребує державної реєстрації права власності на таке, а з приводу дотримання будівельних норм при влаштуванні добудови пандуса, то суд у даному спорі не вирішує такі обставини, що в тому числі є питаннями, що стосуються безпосередньо відповідача. Тому, враховуючи раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали; главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Під час провадження в справі [PERSON] як відповідачем у цивільному спорі не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування неналежності, недопустимості наявних у цивільній справі документів; не зазначено доказів, які б спростовували кожну обставину, наведену в зверненні до суду позивача із доказами, на які він покликався; не доведено, що запропонований Варіант №2 розподілу нежитлового приміщення порушує його права та інтереси, оскільки іншого суду останнім не представлено; такий варіант розподілу суд вважає найбільш доцільним та вигідним для обох сторін, перешкод, які б заважали виділу майна в натурі, судом не встановлено; таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. А в зв`язку із задоволенням позову із відповідача в користь позивача слід стягнути вартість проведення оціночно-будівельної і будівельно-технічної експертизи в сумі 21500 гривень та сплачений документально підтверджений судовий збір у сумі 14048,6грн.

Outcome: approved