Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був побудований у 1963 році і відносився до суспільної групи «колгоспний двір», єдиним головою та членом якого станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] . Зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею [PERSON] за законом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна. Однак, оформити свої спадкові права на спірне будинковолодіння не в змозі, так як за життя [PERSON] не отримувала свідоцтва про право власності на це будинковолодіння. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Віхерко Н.О. подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач - Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, проти задоволення позову не заперечує, у визначений судом строк відзив на позов не подавала. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Йосипівка Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] , яка для позивачки [PERSON] була матір`ю. 21 вересня 2000 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №1120/2000 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З матеріалів цієї спадкової справи вбачається, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом до майна померлої матері [PERSON] , вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину і 21 вересня 2000 року на її ім`я державним нотаріусом було видно свідоцтво про право на спадщину за законом на належне [PERSON] право на земельну частку (пай). Встановлені судом обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Згідно довідки Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №388 від 23 вересня 2024 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на 15 квітня 1991 року головою цього колгоспного двору та єдиним його членом являлась [PERSON] . Однак, за повідомленням КП «Бюро технічної інвентаризації Старокостянтинівської міської ради» №2297 від 29 серпня 2024 року вищезазначений житловий будинок зареєстрованим не значиться. 20 вересня 2024 року завідувачем Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено [PERSON] в оформленні спадщини на спірне будинковолодіння через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння. Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] був побудований у 1963 році та належав до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом та головою цього колгоспного двору була [PERSON] , тому зазначений будинок є її власністю і був набутий нею за життя у встановленому на час набуття порядку. Під час проведення паспортизації житлових будинків [PERSON] свідоцтва про право власності не оформляла та вказаний будинок в органах БТІ не реєструвала. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Нотаріусом було відмовлено [PERSON] в оформленні спадщини на спірне будинковолодіння через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння. Однак, враховуючи, що будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] було побудовано у 1963 році, відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та належало [PERSON] , яка станом на 15 квітня 1991 року була головою двору та єдиним його членом, наявність технічного паспорту на даний будинок, суд вважає за можливе визнати за позивачкою, яка є єдиною спадкоємицею майна померлої [INFO] [PERSON] , в порядку спадкування за законом право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Outcome: approved