Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У червні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» \~(далі\~по тексту\~ Європейська\~агенція) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості: за договором позики №77636783 в розмірі 54536,40 грн, з яких: 18000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 36536,40 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №56812 в розмірі 10275 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6825 грн сума заборгованості за відсотками. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 14.11.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі по тексту Безпечне агентство) та відповідачем був укладений договір позики №77636783, за умовами якого останнє надало відповідачу 18000 грн, шляхом переказу на її платіжну картку. Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті через веб-сайт або мобільний додаток та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який було введено відповідачем, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 14.06.2021\~між Безпечним\~агентством та\~Європейською агенцією було укладено\~договір факторингу\~№14/06/21.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~№11\~від 27.11.2023\~до договору\~факторингу №14/06/21\~первісний кредитор\~передав (відступив)\~новому кредитору\~своє право\~вимоги до\~боржників за\~кредитними договорами,\~у тому\~числі за\~договором №77636783 від 14.11.2021, що укладений між Безпечним агентством та [PERSON] 09.11.2021\~між товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Авіра\~Груп» \~(далі\~по тексту\~ Авіра\~Груп) та відповідачем був укладений кредитний договір №56812, відповідно до умов якого останнє надало відповідача кредитні кошти відповідачу в сумі 2000 грн, шляхом переказу на її платіжну картку. Договір був також укладений в електронному вигляді. 05.01.2024 між Авіра Груп та Європейською агенцією було укладено договір факторингу №05012024 відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №56812 від 09.11.2021, що укладений між Авіра Груп та [PERSON] . Позивач, посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 64811,40 грн, просить позов задовольнити. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи. Представник позивача просила справу розглянути без її участі. У відповіді на відзив позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що кредитні кошти було надано відповідачу в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної нею при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця, в зв`язку з чим позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, а тому надати суду виписку з особового рахунку, позивач не має змоги. Відповідач в заяві просила справу слухати без її участі. У відзиві просила відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що отримання нею грошових коштів за умовами кредитних договорів позивачем не доведена. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Статтями 3,15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України). Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.ст.1046, 1049 ЦК). Пунктом 5\~ч.1\~ст.3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено,\~що електронний\~договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Порядок укладення електронного договору визначено ст.11 вищезазначеного Закону. Згідно ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно до ч.1,2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У даній справі суду не було надано доказів ознайомлення відповідача з текстом наданих позивачем договорів та її згоди з викладеними в них умовами. У матеріалах відсутні електронні докази підписання договорів електронним цифровим підписом. Інформація про підписання відповідачем договорів за допомогою одноразового ідентифікатора створена заінтересованими особами. Будь-яких беззаперечних доказів використання [PERSON] такого засобу підписання договорів суду не надано. Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від первинних кредиторів за вищезазначеними договорами. Згідно ст.1\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні»,\~первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості визнана у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 по справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві. Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від первинних кредиторів платіжні документи, які підтверджують розмір заборгованості по кредитному договору №56812 та договору позики №77636783. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Враховуючи відсутність належних доказів отримання відповідачем коштів, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу та процентів на неї. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed