Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики на загальну суму 646 691 грн. 31 коп.. В заяві про зменшення позовних вимог від 23.09.2024 просили стягнути борг в розмірі 433000,00 грн. В позові зазначив, що 23 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) надав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики), а [PERSON] зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] власноручно підписав письмовий договір. За умовами договору позики від 23.11.2021 сума позики за договором становить 433 000,00 грн.. Сторони узгодили, що строк повернення позики становить: протягом семи календарних днів з моменту отримання усної або письмової вимоги позичальника, але не пізніше 22 листопада 2022 року. Крім того, відповідно до п.5.1 договору позики від 23.11.2021 року визначено, Позичальник зобов`язується повернути суму позики (або неповернуту її частину разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленої в п.4.1 цього договору. Сума позики підлягає поверненню готівкою або на розрахунковий рахунок Позичальника вказаний в договорі. Не зважаючи на досягнуту домовленість, до цього часу отримані кошти відповідачем не повернуті позивачеві, відповідно [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] в сумі 433 000,00 гривень, по терміну виникнення заборгованості з 23.11.2022. Відповідач свої зобов`язання згідно договору позики та вказані в борговій розписці строки, а саме до 01.11.2022 не виконав. Тому, позивач просить задовольнити його уточнені вимоги повністю і стягнути з відповідача борг за договорами позики, а саме: 433 000,00 гривень та суму судових витрат у виді судового збору. 03 вересня 2024 року відповідно до ухвали судді у справі було відкрито провадження в загальному порядку та призначено підготовче засідання. 17 вересня 2024 року від представника відповідача адвоката Ткаченко О.С. надано відзив по справі. 23.09.2024 від представника позивача адвоката Кравченка С.І. надійшло клопотання про прийняття уточненої позовної заяви. 26.11.2024 від представника відповідача адвоката Ткаченко О.С. надійшла заява про визнання уточнених позовних вимог позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Кравченко С.І. в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, прохав їх задовольнити. Виказав позицію про те, що додатково надасть заяву щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про його відкладення суду не надала. Представник відповідача адвокат Ткаченко О.С. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала, не заперечувала проти винесення рішення у підготовчому засіданні. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що позов\~підлягає задоволенню\~з наступних\~підстав. Згідно зі ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Варто звернути увагу, що засади доказування у цивільному судочинстві свідчать, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 23 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) надав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору, у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики), а [PERSON] зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов [PERSON] власноручно підписав письмовий договір. За умовами договору позики від 23.11.2021 сума позики за договором становить 433 000,00 грн.. Сторони узгодили, що строк повернення позики становить: протягом семи календарних днів з моменту отримання усної або письмової вимоги позичальника, але не пізніше 22 листопада 2022 року. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З розрахунку позивача вбачається, що строк повернення позики до 22.11.2022. Сума боргу відповідача (позичальника) перед позивачем складається з грошових коштів: 433 000,00 (чотириста тридцять три тисячі) гривень, 00 копійок. Наданий позивачем розрахунок судом вважається обґрунтованим. Відповідач зазначений розмір заборгованості не заперечував, повністю його визнав, про що було зазначено в письмовій заяві його представника. На підставі викладеного, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню, а саме на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 433 000,00 гривень як суму боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до\~п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~сплачений судовий збір повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила, у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. В розглядуваному випадку при поданні позову позивачем було сплачено 9700,40 грн. судового збору. При цьому, загальний розмір позовних вимог складав 646\~691,31 грн. і судовий збір, який підлягав сплаті становив 6\~466,91 грн. (1%). Таким чином, надміру сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду складало 3\~233,49 грн. Після подання заяви про зменшення позовних вимог від 23.09.2024 загальний розмір позовних вимог складає 433\~000,00 грн.. Судовий збір повинен складати 4\~330,00 грн.. Таким чином, станом на день зменшення позовних вимог судовий збір надміру сплачено на суму 5\~370,40 грн. (9700,40 4\~330,00). Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають розподілу з реально визначеної суми без врахування надміру сплачених коштів. Оскільки для повернення надміру сплаченої суми судового збору передбачений зовсім інший порядок, і тому покладення на відповідача обов`язку відшкодування судових витрат з врахуванням такої суми не буде відповідати його інтересам та є неправомірним. Таким чином, з врахуванням розміру позовних вимог та суми судового збору, яка підлягала сплаті (4\~330,00 грн.), відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати, що становить 2\~165,00 гривень. Інша така ж сама частина сплаченого судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Щодо іншої частини сплаченого надміру судового збору 5\~370,40 грн., то позивач не звертався з відповідною заявою про їх повернення, а тому зазначене питання необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved