Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

до Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява, [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] до [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] , страхової компанії ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай.», Моторно Транспортного Страхового Бюро (МТСБУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, яку в подальшому було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 березня 2021 року о 17 годині 45 хвилин в м. Бахмут Донецької області на перехресті вулиць Ювілейна Леваневського, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «BMW 520D» реєстраційний номер [NUMBER] , та порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, рухався на заборонений жовтий сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Пошкоджений внаслідок даного ДТП автомобіль марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] видане 02.11.2016 ТСЦ 1442. 20.03.2021 з даного приводу на [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР № 440345 за ст.124 КУпАП, який був направлений на розгляд до Артемівського міськрайонного суду Донецької області. В ході розгляду адміністративної справи №219/3185/21 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, була призначена та проведена комплексна судова автотехнічна, фототехнічна та експертиза відео-, звукозапису №17235/17236/17237/9106/9107 згідно висновків якої в даній дорожньо транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «ВМW 520D» [PERSON] визначалася виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо транспортній ситуації дії автомобіля «ВМW 520D» [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди. Відповідно до\~Розпорядження Голови\~Верховного Суду\~України від\~21.10.2022\~року «Про\~зміну територіальної\~підсудності судових\~справ в\~умовах воєнного\~стану»,\~справи підсудні\~Артемівському міськрайонному\~суду Донецької\~області були\~передані до\~Дружківського міського\~суду Донецької\~області 26 липня 2023 року суддею Дружківського міського суду Донецької області Давидовською Т.В. було винесено постанову у справі №219/3185/21 в якій суд постановив, [PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження по справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. Постанова набрала законної сили 08.08.2023. Дане рішення є на офіційному загальнодоступному сайті «Судова влада». Згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, було встановлено, що цивільно правова відповідальність водіїв, які керують транспортним засобом автомобілем марки «BMW 520D», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в Страховій компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». Однак, як слідує із офіційної загальнодоступної інформації Мінфін «Страхова компанія ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» виключена з реєстру. У квітні 2021 року Національний банк України ухвалив рішення застосувати до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» захід впливу у вигляді тимчасового зупинення всіх ліцензій за порушення обов`язкових фінансових нормативів. У зв`язку з не усуненням порушень Комітет з нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг ухвалив 17 листопада 2021 року рішення про виключення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із Державного реєстру фінансових установ. Згідно Код ЄДРПОУ: 32404600 ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай.» не являється членом Моторного Транспортного Страхового Бюро України (МТСБУ). Однак, обов`язок щодо відшкодування шкоди покладено на страховика, а у випадках встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності і на МТСБУ. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України: «Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування». Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України: «Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)». Отже, без отримання оцінки експертом пошкодженого транспортного засобу, [PERSON] не міг би реалізувати своє право на компенсацію матеріальної шкоди, тому що її розмір був би не встановлено. Тож, експертизу йому довелося провести за свій рахунок. Таким чином, у [PERSON] виникло право на відшкодування за рахунок Відповідачів вартості оплати проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1600,00 грн. Згідно проведеної автотоварознавчої експертизи від 09.04.2021 проведеної ФОП СОД [PERSON] : 1). Ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент проведення дослідження, без урахування пошкоджень спричинених внаслідок ДТП, складає: 178 372,74 грн. 2). Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] , на момент проведення дослідження, складає: 104 133,19 грн. 3). Вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу, замінних деталей автомобіля марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] , складає: 49 230,69 грн. Крім того, позивачу [PERSON] діями відповідача №1 [PERSON] завдана моральна шкода. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В результаті противоправних дій відповідача №1, позивач не міг довгий час користуватися своїм автомобілем, а тому не міг у повній мірі допомагати родині та своїм батькам, що визвало у позивача моральні страждання. Багато справ, запланованих раніше, які потребували пересування автомобілем, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них, позивач взагалі був змушений відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. До вказаного ДТП позивач вів нормальний спосіб життя, відчував задоволення від спілкування з людьми, не був не від кого залежний. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивач не міг вночі спокійно спати, думаючи де брати кошти на відновлення свого пошкодженого автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, та із-за постійних переживань стан здоров`я позивача значно погіршився. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу та його родині, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього що сталося. Відповідно позивач вважає, що глибина його моральних та душевних страждань є значною та відчутною, вчиненням противоправних дій відповідача №1, в морально психологічний стан позивача внесені негативні зміни, що внесло в його життя душевний та моральний дискомфорт. Всі зазначені вище обставини свідчать про заподіяння позивачу внаслідок ДТП моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача №1. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час й зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами). Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у 25 000 грн (двадцять тисяч гривень). Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося позивачу перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних та душевних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою з пошкодженням майна. У зв`язку з цим, просить суд стягнути солідарно з Відповідачів: №1 [PERSON] , №2 Страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», №3 Моторного Транспортного Страхового Бюро України (МТСБУ) на користь Позивача [PERSON] суму вартості матеріального збитку, з урахуванням відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 49 230,69 грн (сорок дев`ять тисяч двісті тридцять гривень 69 копійок); стягнути солідарно з Відповідачів: №1 [PERSON] , №2 Страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», №3 Моторного Транспортного Страхового Бюро України (МТСБУ), на користь Позивача [PERSON] , суму вимушених витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1600 грн (одна тисяча шістсот гривень); стягнути з Відповідача №1 [PERSON] , на користь Позивача [PERSON] , відшкодування моральної шкоди, в розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень); Стягнути з Відповідачів на користь Позивача [PERSON] , суму витрат розмірі 2422,40 грн (, солідарно, пропорційно задоволених позовних вимог. 27 червня 2024 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив, з якого вбачається, що як вказує сам позивач у позовній заяві, що було встановлено що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля БМВ 520Д р.н. [NUMBER] [PERSON] , була застрахована в страховій компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». За положеннями статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, відповідно до пункту 49.1 статті 49 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинний на час настання ДТП, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії. Згідно статті 50 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени. Право укладення договорів міжнародного страхування надається тільки повним членам МТСБУ. Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком - членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика - члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика - члена МТСБУ; д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ. Підстави позбавлення страховика ліцензії зазначено в розділі 7 Ліцензійних умов. Серед цих підстав, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців. Анулювання ліцензії страхової компанії згідно з пунктом 1.8 Ліцензійних умов означає заборону на здійснення страхової діяльності після її анулювання. Відтак нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт «б» пункту 52.2 статті 52 Закону № 1961-IV). За положеннями пунктів 52.4,52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів. У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ. Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/ або виключення страховика зі складу МСТБУ, він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика- учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів, обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника, права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії. Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації. Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Ліквідація юридичної особи страховика, у зв`язку з визнанням його банкрутом, здійснюється відповідно до положень КУзПБ або Закону «Про банкрутство». Так, частиною сьомою статті 87 Закону України «Про банкрутство», було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати. Отже, однією з підстав прийняття МТСБУ на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування. Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах «а»-«д» цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ. Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення МТСБУ виплат за рахунок фонду страхових гарантій. При цьому пунктом 41.3 статті 41 цього Закону передбачено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування. Пунктом 22.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ, відшкодовує виключно шкоду заподіяну майну. Так, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону №1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих. Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні, та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17). Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування. Отже шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ, відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ. МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства. Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування, попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 Як вбачається з матеріалів справи, на час вчинення дорожньої транспортної пригоди, цивільно страхова відповідальність водія [PERSON] , транспортного засобу БМВ 520Д, застраховано в ТДВ СК«Ю.Ес.Ай.» У квітні 2021 року Національний банк України ухвалив рішення застосувати до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» захід впливу у вигляді тимчасового зупинення всіх ліцензій за порушення обов`язкових фінансових нормативів. У зв`язку з не усуненням порушень, Комітет з нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг ухвалив 17 листопада 2021 року рішення про виключення [PERSON] » із Державного реєстру фінансових установ. 20 квітня 2021 року МТСБУ повідомило, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» втрачає право укладати нові договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВ), оскільки днем раніше Національний банк України застосував до компанії захід впливу у вигляді тимчасового призупинення дії ліцензій на провадження діяльності. Згадане є загальновідомими обставинами, які відомі широкому колу осіб і доказуванню не підлягають. Таким чином, обов`язок щодо відшкодування шкоди покладено на страховика, а у випадках встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності на МТСБУ. Проте [PERSON] звернувся з позовом про відшкодування матеріальної шкоди до відповідача [PERSON] , між тим ні юридична особа ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» ні МТСБУ не були залучені судом до участі у справі. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Зазначене визначене позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі №2-797/2008. При пред`явленні позову до неналежного відповідача суд відмовляє у позові. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17. За таких обставин вважає, [PERSON] неналежним відповідачем і у задоволенні позову повинно бути відмовлено. 22 серпня 2024 року від представника Моторно транспортного страхового бюро України надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 20.03.2021 року за участю транспортного засобу «БМВ», державний номер [NUMBER] та транспортного засобу «Хюндай», державний номер [NUMBER] має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV), вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. На момент настання ДТП транспортний засіб «БМВ», державний номер [NUMBER] не було забезпечено договором обов`язкового страхування внаслідок чого Позивач звернувся з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України для відшкодування нанесеної шкоди в порядку підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону № 1961-IV. За змістом ст. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду додає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. З позовною заявою з Позивач звернувся лише 19 березня 2024 року, тобто з пропуском строку передбаченого ст. 37 Закону № 1961-IV. Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 22.06.2018 року по справі №910/7449/17. Отже, у зв`язку з не зверненням Позивача з заявою до Відповідача-3 протягом встановленого строку пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик не несе відповідальність за нанесену шкоду. При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає. Такий висновок підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16 (провадження № 14-31018). Таким чином, Позивач не звертався з заявою про виплату страхового відшкодування та не робив жодних юридично значущих дій для отримання страхового відшкодування зі Страховика у зв`язку з чим Відповідач не несе відповідальність за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, Позивачем порушено порядок визначення розміру шкоди. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - ОСЦПВВНТЗ) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу. причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Пунктом 33.3. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений обов`язок водія та власників транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власників пошкодженого майна зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Відповідно до п. 33.1 ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Згідно п. 34.1. ст.34 зазначеного Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 20.03.2021 року стала ДТП за участю транспортного засобу «БМВ», державний номер [NUMBER] та транспортного засобу «Хюндай», державний номер [NUMBER] . Власник пошкодженого транспортного «Хюндай», державний номер [NUMBER] в порядку ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звернувся до МТСБУ з повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, а отже відмовився від реалізації права на отримання регламентної виплати, хоча нормами передбачено обов`язок повідомити про страховий випадок протягом трьох робочих днів. Отже, своїми діями Позивач позбавив можливості МТСБУ в порядку визначеному ст. 33 та 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначити розмір шкоди, як це передбачено нормами Закону № 1961-IV. Внаслідок чого МТСБУ було позбавлено можливості у визначенні розміру шкоду в передбачені ст. 33, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спосіб та було відмовлено. Позивачу у задоволенні заяви про виплату страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3 п.37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV. Відповідно до п. 37.1.3 п 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, підсумовуючи наданий Позивачем звіт проведений є таким, що виконаний з порушенням норм Методики та ст. 33, 34 Закону України № 1961-ІV. Тобто, Позивачем порушено порядок визначення розміру матеріального збитку передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але таке порушення не позбавляє Позивача стягнути дані кошти з винної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України Моторне (транспортне) страхове бюро України за вивчення та аналіз позовної заяви по справі, підготовки правові позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної скарги та касаційної скарги Відповідач планує понести судові витрати у розмірі 2 000,00 грн. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 2 квітня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 3 травня 2024 року підготовче судове засідання було відкладено. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 29 травня 2024 року підготовче судове засідання було відкладено. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2024 року підготовче судове засідання було відкладено. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 9 серпня 2024 року клопотання представника позивача Башинського В.П. про залучення співвідповідачів було задоволено та залучено до участі у справі у якості співвідповідачів ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай.» (адреса м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6-А, 04210 ЄДРПОУ 32404600) та Моторне Транспортне Страхове Бюро (МТСБУ) (адреса м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, 02154 ЄДРПОУ 21647131). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 28 серпня 2024 року підготовче судове засідання було відкладено. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 10 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 1 жовтня 2024 року судове засідання було відкладено. Представник позивача Башинський В.П. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, на підставі доводів викладених у позовній заяві. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 26 липня 2023 року у справі №219/3185/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження по справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, постанова набрала законної сили 08.08.2023. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Дружківського міського суду Донецької області від 26 липня 2023 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винуватим у дорожньо-транспортній пригоді. На момент ДТП транспортний засіб «BMW 520D», реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований в ТДВ«СК «Ю.Ес.Ай.» за полісом ОСЦПВ серії №0868105 від 07.08.2020 р.(а.с.28) За положеннями статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Так, відповідно до пункту 49.1 статті 49 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинний на час настання ДТП, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії. Згідно статті 50 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени. Право укладення договорів міжнародного страхування надається тільки повним членам МТСБУ. Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком - членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика - члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика - члена МТСБУ; д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком - членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ. Підстави позбавлення страховика ліцензії зазначено в розділі 7 Ліцензійних умов. Серед цих підстав, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців. Анулювання ліцензії страхової компанії згідно з пунктом 1.8 Ліцензійних умов означає заборону на здійснення страхової діяльності після її анулювання. Відтак нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт «б» пункту 52.2 статті 52 Закону № 1961-IV). За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів. У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ. Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ, він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів, обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника, права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії. Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації. Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Ліквідація юридичної особи страховика, у зв`язку з визнанням його банкрутом, здійснюється відповідно до положень КУзПБ або Закону «Про банкрутство». Так, частиною сьомою статті 87 Закону України «Про банкрутство», було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати. Отже, однією з підстав прийняття МТСБУ на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування. Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах «а»-«д» цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ. Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення МТСБУ виплат за рахунок фонду страхових гарантій. При цьому пунктом 41.3 статті 41 цього Закону передбачено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування. Пунктом 22.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ, відшкодовує виключно шкоду заподіяну майну. Так, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону №1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих. Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні, та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17). Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування. Отже шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ, відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ. МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства. Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування, попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» знаходиться в стані припинення. У квітні 2021 року Національний банк України ухвалив рішення застосувати до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» захід впливу у вигляді тимчасового зупинення всіх ліцензій за порушення обов`язкових фінансових нормативів. У зв`язку з не усуненням порушень, Комітет з нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг ухвалив 17 листопада 2021 року рішення про виключення СК «Ю.Ес.Ай.» із Державного реєстру фінансових установ. 20 квітня 2021 року МТСБУ повідомило, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» втрачає право укладати нові договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВ), оскільки днем раніше Національний банк України застосував до компанії захід впливу у вигляді тимчасового призупинення дії ліцензій на провадження діяльності. Згадане є загальновідомими обставинами, які відомі широкому колу осіб і доказуванню не підлягають. Разом з тим, відповідно до п.33.1.4 п.п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Позивач такого обов`язку не виконав, поважних причин чого не підтвердив. Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 вище вказаного Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж; одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 «...зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IVстрок є присічним і поновленню не підлягає...Такий строк є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування...». Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «..право потерпілого на отримання відшкодування не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування)». Також «.. у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Відповідно до п.п. 4-7,11,16,17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов?язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п?ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов?язана відшкодувати шкоду. Так, згідно з приписами ст. 1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов?язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об?єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За вибором потерпілого - вимога про відшкодування шкоди може бути пред?явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов?язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка - шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК України. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Відповідно до ст. 29 Закону № 1961- IV - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що 20 березня 2021 року приблизно о 18 год. 50 хв. в м. Бахмут на перехресті вул. Ювілейна Леваневського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «BMW 520D», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.(а.с.26) Як вбачається з висновку автотоварознавчої експертизи від 9 квітня 2021 року на підставі договору №14/Ф укладеного між ФОП СОД [PERSON] та [PERSON] проведено автотоварознавче дослідження автомобіля марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] на момент проведення дослідження, без урахування пошкодження заподіяних внаслідок ДТП становить: 178\~372,74 грн., вартість відновлюваного ремонту на момент проведення дослідження становить:104 133,19 грн., вартість матеріалу збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу, замінених деталей 49\~230, 69 грн. (а.с.10-17) Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із приписами ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в строк передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, але до суду із позовною заявою про відшкодування майнової шкоди та моральної\~шкоди[PERSON] звернувся 19 березня 2024 року, тобто в межах строку загальної позовної давності. Судом було встановлено, що [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди 19 березня 2024 року, а сама дорожньо-транспортна пригода сталася 20 березня 2021 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми вартості матеріального збитку, з урахуванням відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Elantra» реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 49 230,69 (сорок дев`ять тисяч двісті тридцять) гривень 69 копійок, суму витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1\~600 (одна тисяча шістсот) гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 (п`ятсот) гривень, суму судових витрат у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25\~000 грн., позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Враховуючи характер подій, вимог справедливості та розумності, обставин по справи, глибини моральних страждань суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 (п`ятсот) гривень. Судові витрати суд стягує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial