Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Ципліцького Д.О. звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, яким просить розірвати з шлюб з [PERSON] , зареєстрований 19.10.2002 міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1306, а також стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.. Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Позовна заява сформована в системі «Електронний суд». В обґрунтування позову зазначено, щоспільне життя у подружжя не склалося через різні погляди на побудову сімейного життя та шлюбні обов`язки. Як наслідок, між ними зникло почуття взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки. Можливості зберегти сім`ю немає. На примирення позивач не згодна та переконана, що необхідно розірвати шлюб. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, тож позивач просить суд шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представником позивача надана заява, про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, Від представника відповідача адвоката Грекової Л.В. надійшла заява, якою просить розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 19.10.2002 міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1306, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.10.2002. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] видане 09.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №5636), де батьками дитини зазначені сторони по справі. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, за її клопотанням суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до платіжного доручення при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Вирішуючи питання судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлюється перелік послуг, які будуть надані клієнту та визначено розмір гонорару, який є формою винагороди адвоката. При встановленні розміру цього гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Визначається гонорар за погодженням лише між адвокатом та клієнтом. Суд не вправі втручатися у ці правовідносини, однак законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Сторона має подати належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи. На підтвердження понесення таких витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги №190924 від 19.09.2024 та платіжну інструкцію № 0.0,3897574000.1 про оплату 10000,00 грн. за призначенням платежу: оплата за правничу допомогу згідно п. 4.1 договору № 190924 від 19.09.2024. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Надання копій цих документів буде прийнято судом як належні докази для доведення понесених витрат, але не гарантує відшкодування заявленої суми в повній мірі, оскільки судом має бути встановлено що розмір заявлених до відшкодування витрат є розумним та відповідає законним вимогам в даній сфері правовідносин, зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268)…» Разом з тим, доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат, (акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, тощо) стороною позивача не надано. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги стягнення витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved