Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Відповідачі позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія постанови нотаріуса від 28.08.2024р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія протоколу від 09.09.2024р. опитування особи [PERSON] за його згодою; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про народження відповідача [PERSON] ; копія акту від 1979р. про відведення земельної ділянки під житлове будівництво [PERSON] та [PERSON] ; копія рішення виконкому Ренійської міськради у 1979р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] та [PERSON] ; копія договору житлової забудови від 27.04.1979р. №1723; копія плану земельної ділянки; копія договору купівлі-продажу від 25.10.2022р.; копія акту прийому-передання за договором купівлі-продажу від 25.10.2022р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 22.11.2024р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 20.11.2024р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] , діючий через свого представника, звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що 25.10.2022р. між ним та [PERSON] , [PERSON] , була досягнута домовленість про купівлю належного їм житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] за\~129900\~грн.25.10.2022р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали документи на житловий будинок (які були у них в наявності). У майбутньому відповідачі пообіцяли позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивач розпорядився щодо догляду за придбаним житловим будинком, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідачів, однак вони від посвідчення договору ухиляються, на прохання позивача про зустріч не реагують, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач [PERSON] пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (25.10.2022р.) він не рахувався зареєстрованим власником частини домоволодіння, а фактично володів нею. Так, вищевказаний житловий будинок належав батькові відповідача [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] , та його матері [PERSON] (іншому відповідачу у справі). Батьки відповідача [PERSON] були розлучені. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. У передбачений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, але він фактично прийняв спадщину за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Стосовно спадкового житлового будинку оформити спадщину не надалося можливості з причини відсутності належних правовстановлюючих документів на цей об`єкт нерухомості. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, під час укладення договору про купівлю-продаж житлового будинку, ані [PERSON] , ані [PERSON] не були зареєстрованими власниками майна. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , він не знав і не міг знати про те, що відповідачі не мали права на відчуження нерухомості раніше, ніж вони зареєстрували б право власності на неї. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачі [PERSON] , [PERSON] продали, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , за 129900 грн. 25.10.2022р. позивач передав відповідачам обумовлену суму, а відповідачі передали позивачу документи на будинок (які були у них в наявності). Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо житлового будинку та встановленні права на нього у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем як добросовісним набувачем.

Outcome: approved