Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . На день смерті, [INFO] [PERSON] постійно проживала в квартирі [ADDRESS] . 15.11.2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини [PERSON] було пропущено. Приватний нотаріус порекомендувала їй звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. [PERSON] вважає, що пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебіг строку для прийняття спадщини було продовжено до 10 (десять) місяців, на підставі п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» №164 від 28.02.2022 року. Проте звернувшись до приватного нотаріуса у 10-місячний строк, а саме 15.11.2023 року, їй стало відомо, що вищезазначений пункт постанови був виключений постановою Кабінету міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану» №469 від 09.05.2023 року. Крім іншого зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем [PERSON] , а поновити строк для прийняття спадщини у інший спосіб, ніж в судовому порядку, у неї можливості немає. З огляду на викладене, просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини щодо майна померлої [INFO] [PERSON] протягом 1 (одного) місяця. Ухвалою суду від 05.02.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 07.11.2024 рку замінено неналежного відповідача Дарницьку РДА на належного відповідача Територіальну громаду м. Києва в особі Київської міської ради. Крім того, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено онуку померлої [INFO] [PERSON] , [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити (а.с. 95). Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скористався правом відзиву на позов, в якому просить суд ухвалити обґрунтоване рішення згідно з нормами законодавства України, враховуючи всі належні та допустимі докази, які є в матеріалах справи (а.с. 80-88). Окрім того у заяві від 06.12.2024 року просить суд здійнювати розгляд справи без учсті представника відповідача (а.с. 92, 93-94). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом на подання пояснень щодо позову та щодо відзиву не скористалась. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка Республіки Узбекистан, померла [INFO] у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №176 та 31.01.2023 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) є рідною донькою померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 03.10.1961 року Міським бюро РАЦС м. Ковель Волинської області, актовий запис №416 (а.с. 6,7). Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] першої черги за законом. До складу спадщини входить 1/5 частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Дорофеєвою Т.М. за реєстровим №4-1522 (а.с. 13). 15.11.2023 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. із заявою про прийняття спадщини, з метою вступити у спадок після смерті її матері [PERSON] . У відповідності до листа за вих.№141/01-16 від 21.11.2023 року, приватний нотаріус повідомила [PERSON] , що на підставі наданих документів для прийняття спадщини від [PERSON] встановлено, що строк, визначений ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини [PERSON] був пропущений. Отже зважаючи на закінчення встановленого ЦК України терміну для подання заяви про прийняття спадщини, але беручи до уваги причини, які до цього призвели, приватний нотаріус рекомендує [PERSON] звернутися до відповідного суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України (а.с. 12). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. від 10.04.2024 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлої. В обгрунтування приватний нотаріус посилається на те, що [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] першої черги, проте вона, як спадкоємець постійно не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому не могла фактично прийняти спадщину (а.с. 42-43). Крім позивачки, спадкоємицею померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , є її онука - [PERSON] , що підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.07.1989 року Відділом РАЦС Міськвиконкому м. Бориспіль Київської області, актовий запис №97 та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, у відповідності до якого [PERSON] , після укладення шлюбу, взяла прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с. 29, 30). Відомостей про те, що третя особа [PERSON] прийняла спадщину чи відмовилась від її прийняття, матеріали справи не містять. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] не звертались, спадкова справа щодо майна померлої не відкривалась, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76558216 від 10.04.2024 року (а.с. 44). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч. 1ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , позивачка [PERSON] пропустила шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини після смерті матері і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Суд приймає до уваги, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з наступних причин: у зв`язку введенням на території України воєнного стану, у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 164 від 28.02.2022 року, положеннями пункту 3 якої було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови її прийняття зупиняється на час воєнного стану, але не більш ніж на чотири місяці, та скасуванням цих положень Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09.05.2023 року. Пропуск строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі "Маркс проти Бельгії" від 13.06.79 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року у справі N 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 року у справі N 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу "легітимних очікувань", що, головним чином, походить від англійського терміну "legitimate expectations" як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, зважаючи на введення на території України воєнного стану та ведення бойових дій у країні; у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини після введення воєнного стану на території України, суд дійшов висновку, що позивачкою наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її матері. Суд дійшов до висновку, що позивачці слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є 1 (один) місяць, перебіг якого рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємиця після визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК України, звернувшись до нотаріуса, після чого вважається такою, що прийняла спадщину.

Outcome: approved