Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості . Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 01.11.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 394767. Відповідно до індивідуальної частини договору № 394767 ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику в сумі 6300 грн. строком до 01.12.2018 року. Відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість станом на дату укладення Договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018 року в розмірі 24\~466,00 грн. зокрема: сума основного боргу 600,00 грн., сума процентів 3402,00 грн., сума прострочених процентів 14\~364,00 грн., сума штрафів 400,00 грн. 12.04. 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (змінено назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 1. 18.02.2019 року на виконання Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 було укладено додаткову угоду № 13 та підписано Реєстр прав вимог № 13 про те, що умовах вищезазначеного договору Клієнт відступив Фактору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до [PERSON] , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 394767 від 01.11.2018 року, за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Кредитний договір укладено з відповідачем у електронній формі. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 24466,00 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних - 2204,46 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 10\~464,80 грн., а всього на загальну суму 37\~135,26 грн., які просять стягнути з відповідача, а також судові витрати та витрати на правничу допомогу. Крім того, просять поновити строк позовної давності на підставі п.16 Прикінцевих положень ЦК України. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 28.10.2024 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просили про розгляд справи без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відзиву не подавав, клопотань про застсоування строків позовної давності не заявляв. На підставі частини другої\~статті 247 \~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З урахуванням умов, передбачених\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.19 «Перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Судом встановлено, що 01.11.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 394767. Відповідно до індивідуальної частини договору № 394767 ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику в сумі 6300 грн. строком до 01.12.2018 року. Відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість станом на дату укладення Договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018 року в розмірі 24\~466,00 грн. зокрема: сума основного боргу 600,00 грн., сума процентів 3402,00 грн., сума прострочених процентів 14\~364,00 грн., сума штрафів 400,00 грн. 12.04. 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (змінено назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 1. 18.02.2019 року на виконання Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 було укладено додаткову угоду № 13 та підписано Реєстр прав вимог № 13 про те, що умовах вищезазначеного договору Клієнт відступив Фактору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до [PERSON] , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 394767 від 01.11.2018 року, за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Кредитний договір укладено з відповідачем у електронній формі. 25.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» змінило назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Із наданого позивачем розрахунку,\~ загальний\~розмір заборгованості\~відповідача \~становить 24\~466,00\~грн.\~зокрема:\~сума основного\~боргу \~600,00\~грн.,\~сума процентів\~ 3402,00\~грн.,\~сума прострочених\~процентів \~14\~364,00\~грн.,\~сума штрафів\~ 400,00\~грн. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до\~ст. 610 цього Кодексу\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням вищенаведено суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь відповідача суму основного боргу 600,00 грн., сума процентів 3402,00 грн., сума прострочених процентів 14\~364,00 грн. Що ж\~стосується вимоги\~позивача про\~стягнення з\~відповідача \~штрафу \~у сумі\~400,00\~грн.\~та суми\~збитків з\~урахуванням 3%\~річних в\~розмірі 2204,46\~грн.\~,\~а також\~збитків інфляційних\~втрат за\~несвоєчасне виконання\~кредитних зобов`язань\~в сумі\~ 10464,80\~грн.,\~то \~відповідно до\~п.18\~ «Перехідних\~положень» ЦК\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору \~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог в розмірі 1569,46 грн. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони. Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю та суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial