Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

09 лютого 2024 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. Позивач є рідною бабою [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Мати [PERSON] - [PERSON] позбавлена батьківських прав рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2023 року у цивільній справі 334/3370/23. Позивач мешкає разом з онучкою та сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Наказом Служби (управління) у справах дітей №532 від 08.05.2023 [PERSON] влаштована в родину позивача. До липня-серпня 2023 року [PERSON] , перебував на службі у Збройних Силах України. Далі був звільнений за станом здоров`я та повернувся додому. До служби в ЗСУ [PERSON] мав схильність до вживання алкогольних напоїв, однак з серпня 2023 року [PERSON] постійно та безперервно став зловживати алкоголем, на фоні зловживання алкоголем став жорстоко поводитись з дитиною, ображати її, вчиняти щодо дитини психологічне насильство. З приводу заподіяного [PERSON] насильства позивач неодноразово зверталась до поліції. Відповідач також багаторазово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Через поведінку відповідача малолітня дитина стала знервованою, погано спить, плаче, боїться батька. З серпня 2023 року відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, не надає їй батьківської опіки та піклування, виявляє байдужість до її потреб, стану та проблем, демонструє свою повну відповідальність та байдужість, грубо з нею поводиться. З серпня 2023 року відповідач не цікавиться життям дитини, її проблемами, фізичним, духовним та моральним розвитком, не бере участі у її вихованні. Обов`язки щодо виховання, розвитку, лікування, утримання [PERSON] виконувала та виконує позивач. [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, що абсолютно протирічить нормальному вихованню та розвитку дитини, її психологічного стану. Тому збереження батьківських прав [PERSON] недоцільне та шкідливе для дитини. Позбавлення батьківських прав матиме наслідком захист прав малолітньої дитини, оскільки надасть можливість позивачу самостійно організовувати життя онучки, що наразі утруднено через те, що позивач не має достатнього обсягу прав. Також, з урахуванням того, щодо онучка перебуває на її утриманні, відповідачі є працездатними особами, не мають грошових зобов`язань перед третіми особами, неповнолітня дитина самостійного доходу та майна не має, вважає за стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дитини. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою Ленінського районного суду від 15.02.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору. 12.03.2024 року до суду надійшла заява про виклик свідків, сформована в системі «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Железняк Л.В., в якій просить викликати та допитати в якості свідка [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 10.04.2024 року через канцелярію суду від начальника відділу органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Н.Попсуєвої надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових пояснень [PERSON] , в яких він зазначив наступне: «З приводу позовної заяви моєї матері щодо позбавлення мене батьківських прав відносно моєї доньки, можу повідомити, що я категорично проти.». Ухвалою суду від 02.05.2024 року зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 10.04.2024 року через канцелярію суду від представника відповідача - адвоката [PERSON] надійшло клопотання щодо приєднання матеріалів в якості доказів, в якому просить приєднати до матеріалів справи в якості доказів: копію довідки з місця роботи, копію довідки характеристики, копію довідки про заробітну плату, копії чеків за грудень-квітень 2023-2024 роки, копію характеристики з місця мешкання; копію витягу з наказу про демобілізацію. 24.05.2024 року до суду від органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району на виконання ухвали суду від 02.05.2024 року надійшов висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] . Ухвалою суду від 28.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Железняк Л.В. просили позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач в судовому засіданні надала пояснення, згідно яких вказує, що хоче, щоб у онуки було спокійне життя. Відповідач проживає разом з нею та з дитиною, проте він живе сам по собі, дитиною не опікується, нічого їй не купляє. Після звільнення з ЗСУ у серпні 2023 року він почав жити вдома, спочатку давав гроші на продукти, потім сказав, що буде давати гроші на послуги, проте фактично дитину забезпечує позивач. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Янковський Я.О. просили в задоволенні позовних вимог відмовити за недоведеністю. Відповідач в судовому засіданні надав пояснення, згідно яких зазначає, що більша частина того, що вказує позивач є неправдою. Він дійсно інколи випиває, проте за дитиною дивиться, купає її, грається з нею, купляє смаколики. Можливо дійсно мало часу приділяє дитині, проте через те, що має рано вранці вставати, їхати на роботу. Дитиною він завжди опікувався, оскільки у матері дитини не було бажання та можливості виховувати дитину, у неї немає умов для проживання. З народження дитини вони проживали з позивачкою, проте мати дитини часто пила, а одного разу, коли він прийшов з роботи, виявив у дитини синець, тому вигнав дружину, а сам залишився з дитиною проживати у позивачки. В лютому 2023 року його призвали на військову службу, з якої влітку 2023 року він звільнився за станом здоров`я. Одразу, як звільнився з ЗСУ, почав шукати роботу, наразі працює, заробляє 10-12 тисяч гривень, які витрачає на потреби сім`ї, дитини. Позивачка ж хоче, щоб він просто віддавав їй гроші. Дійсно, коли він на роботі, позивачка перебуває з дитиною, оскільки він намагався влаштувати дитину в садочок, проте через безпекову ситуацію в місті більшість садочків не працює. Щодо протоколів, складених відносно нього, зазначив, що вони складені відносно нього через сварки з матір`ю на побутові теми. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать конверти, які повернуті на адресу до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району - Шустер О.В. зазначила, що свою думку з приводу вирішення спору орган опіки та піклування висловив у висновку, згідно якого вважають, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини є недоцільним. Зазначила, що при складанні висновку спеціаліст органу опіки та піклування спілкувався з дитиною окремо, фактів психологічного тиску чи насильства стосовно дитини не було підтверджено. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно з копією паспорта позивача [PERSON] її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно Рішення Запорізької міської ради №90 від 19.02.2016 вулиця Андросова в місті Запоріжжі перейменована на вулицю Михайла Коцюбинського. Згідно довідки 04-18/4-995 від 12.09.2019 про реєстрацію місця проживання особи місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано по [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно довідки, виданої квартальним комітетом №84 , вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована та мешкає [PERSON] , 1957 р.н., та має склад сім`ї [PERSON] , 1988 р.н. - син, [PERSON] , 2019 р.н. - онука (а.с. 16). Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №2313-786232-2017 від 05.09.2017 місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №274053-2019 від 28.08.2019 місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою [ADDRESS] (а.с. 19-зворот). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2023 у справі 334/3370/23 [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо дитини - доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.02.2002 [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 17). Згідно Наказу Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №532 від 08.05.2023 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] » малолітню [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано в родину рідної бабусі [PERSON] , 1957 р.н., яка мешкає за адресою [ADDRESS] . (а.с. 14). Згідно акту обстеження умов проживання від 30.03.2023 [PERSON] , [INFO] мешкає разом з бабусею, має окреме спальне місце, диван, дитячий стіл, шафу для одягу, речі за сезоном взуття, дитячі іграшки. Зі слів бабусі [PERSON] мати покинула дитину та пішла з дому в 2020 році, на дзвінки не відповідає, від виконання батьківських обов`язків ухиляється (а.с.15). Згідно відповідей Запорізького районного управління поліції від 20.12.2023 №В-1661/40-2023 та від 12.01.2024 №В-1780/40/04-224 на ім`я [PERSON] , позивача повідомлено про те, що стосовно [PERSON] 23.01.2023 та 19.11.2023 було складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства (ВАВ 051930 від 23.01.2023), за ч. 1 ст. 173-2 за порушення ТЗПсК (ВАВ890667 від 23.01.2023) та за ч. 2 ст 173-2 за вчинення домашнього насильства (АА089431 від 19.11.2023) (а.с. 21, 22). Згідно Наказу Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №1757 від 21.11.2023 «Про визнання наказу таким, що втратив чинність» за результатами розгляду заяви [PERSON] з питання припинення тимчасового влаштування дитини вирішено наказ від 08.05.2023 №532 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] » вважати таким, що втратив чинність (а.с. 33). Згідно копії заяви [PERSON] від 21.11.2023, поданої на ім`я начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, [PERSON] повідомляє, що повернувся зі служби і наразі мешкає зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , влаштувався монтажником у ПП «Шторм». Просить скасувати тимчасове влаштування його дитини (а.с. 34). Згідно копії заяви [PERSON] від 21.11.2023, поданої на ім`я начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, [PERSON] повідомляє, що категорично проти позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав (а.с. 66). Згідно довідки №8, виданої 07.03.2024 Приватним підприємством «Шторм», [PERSON] працює на посаді монтажника гіпсокартонних конструкцій з 28.08.2023 по час видачі довідки (а.с. 87). Згідно характеристики від 23.04.2024, наданої директором ПП «Шторм» зазначено, що [PERSON] працює на посаді монтажника гіпсокартонних конструкцій. В період роботи зарекомендував себе як грамотний кваліфікований фахівець, який не має дисциплінарних стягнень, що виявляє власну ініціативу при вирішенні виробничих завдань, має заслужений авторитет у колективі. [PERSON] характеризується як людина працьовита, відповідальна, цілеспрямована (а.с. 88). Згідно довідки про доходи, загальна сума доходу [PERSON] за період з 28.08.2023 по 31.03.2024 складає 75 145,10 грн (а.с. 89). Згідно товарних чеків з магазинів за період листопад 2023 року-квітень 2024 року, позивач здійснював купівлю продуктів харчування, зокрема для дитини, ліків (а.с. 90-93). Згідно характеристики від 23.04.2024, виданої головою квартального комітету №84, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з донькою [PERSON] , [INFO] . Скарг від сусідів не надходило (а.с. 94). Згідно Витягу з наказу (по стройовій частині) №136 від 11.06.2023 солдата [PERSON] звільнено наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 06.06.2023 №44-РС з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) (а.с. 95). Згідно висновку, наданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органом опіки та піклування, беручи до уваги, що [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки, права і інтереси якої мають бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.96-102;126-128). Згідно довідки, виданої [PERSON] 30.07.2024, останній пройшов курс протиалкогольного лікування у лікаря [PERSON] (а.с.157). Згідно довідки №16-07/90 від 21.10.2024, наданої [PERSON] директором ЗДО комбінованого типу №267 ЗМР, [PERSON] , 20.07.2019 відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №267 «Горобинонька» Запорізької міської ради з 11.08.2021 по теперішній час. З 25.02.2022 ЗДО комбінованого типу №267 ЗМР переведено на дистанційну форму роботи. З 02.09.2024 за заявою батька [PERSON] дитина [PERSON] навчається в ЗДО комбінованого типу №267 ЗМР за очною формою зі змішаним режимом на час дії правового режиму воєнного стану (а.с. 166). Також, у судовому засіданні 15.07.2024 року була допитана в якості свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що є сусідкою позивача та відповідача. Дитина весь час проживає за даною адресою з татом, маму свідок давно не бачила. Постійно з дитиною знаходиться бабуся, вона не працює, тато постійно на роботі. Коли вдома, він випиває, має конфлікти з позивачкою, кричить на дитину. Позивачка жалілась, що [PERSON] , не дає їй грошей. Поліцію свідок не викликала. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.5СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 150 СК України вказує, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини(параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Посилання сторони позивача на те, що [PERSON] з серпня 2023 року свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям доньки, не утримує її, не надає їй батьківської опіки та піклування, не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом установлено не було і позивачем не доведено. Навпроти, досліджені судом докази свідчать про те, що відповідач проживає разом з дитиною, працює, придбаває продукти харчування, ліки, вирішує питання з поверненням дитини до дитячого садочка, що спростовує доводи позивача про протилежне. При цьому не було установлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Даного твердження не було спростовано і показаннями свідка, яка зазначила лише, що батько постійно на роботі, з дитиною в цей час перебуває бабуся. Однак такі показання у жодному разі не можуть однозначно свідчити про небажання [PERSON] брати участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON] . Відповідач заперечував вимоги позивача та зазначав, що цікавиться життям своєї доньки, утримує її, та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, що вказує на його зацікавленість у збереженні зв`язків із своєю донькою. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні. Доводи відповідача про неодноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства проти позивача та доньки, спростовуються відомостями, розміщеними у вільному доступі, зокрема в Єдиному державному реєстру судових рішень. Так, судом встановлено, що у справі 334/3421/22 [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за малозначністю; у справі 334/1425/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно [PERSON] закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення; у справі 334/500/23 [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності; у справі 334/11023/23 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та у справі 334/11080/23 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. При цьому, суд враховує, що у справі 334/11023/23 суть адміністративного правопорушення полягала в порушенні термінового заборонного припису. Зі змісту судових рішень, розміщених в Єдиному реєстрі судових рішень вбачається, що між сторонами часто виникають конфлікти, що підтвердила і свідок [PERSON] . Однак особисті непорозуміння між батьком та бабусею дитини не можуть бути підставою для позбавлення батька батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Також суд враховує обставини, за яких дитину було тимчасово влаштовано до сім`ї бабусі, а саме перебування відповідача у лавах Збройних Сил України, що жодним чином не свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також те, що після звільнення з військової служби відповідач звернувся до служби у справах дітей з заявою про припинення тимчасового влаштування дитини. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] не є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Більш того, суд враховує вчинення відповідачем дій, спрямованих на подолання шкідливих звичок - а саме проходження курсу протиалкогольного лікування. При цьому, суд критично оцінює доводи представника позивача щодо неналежності таких доказів, оскільки суду на підтвердження кваліфікації лікаря стороною відповідача було надано всі документи, які свідчать про здійснення лікарської практики та надання вказаних послуг лікарем [PERSON] . За таких обставин, а також з огляду на те, що матір дитини вже позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки, суд вважає розрив з ще й батьком сімейних відносин не відповідатиме інтересам малолітньої доньки [PERSON] , оскільки необґрунтоване та передчасне позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Суд погоджується із висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та у повній мір відповідає інтересам дитини. З огляду на це посилання представника позивача на те, що висновок органу опіки є необґрунтованими та суперечить інтересам дитини суд не приймає. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази в їх взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] відмовити. Щодо вимог про стягнення аліментів на користь позивача, суд зазначає, що оскільки судом встановлено, що малолітня дитина проживає з батьком, перебуває на його утриманні, наказом Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №1757 від 21.11.2023 «Про визнання наказу таким, що втратив чинність» за результатами розгляду заяви [PERSON] з питання припинення тимчасового влаштування дитини вирішено наказ від 08.05.2023 №532 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] » визнано таким, що втратив чинність, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. При цьому, батько дитини, з яким вона проживає та перебуває на його утриманні, не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] , яка позбавлена батьківських прав. Щодо судових витрат Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає понесені судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed