Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У серпні 2024 року представник КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] \~ заборгованості в сумі\~ 26 748,69\~ грн. В обґрунтування позову вказано, що відповідачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] .\~ Згідно особового рахунку № [NUMBER] \~ відповідачі станом на 01.06.2024р., мають заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 24 946,98 грн.,\~ за період з 01.04.2019 по\~ 01.06.2024р. У зв`язку з цим представник позивача просить суд стягнути з відповідачів суму боргу 24 946,98 грн.,\~ за період з 01.04.2019 по\~ 01.06.2024р.\~ в дольовому порядку за надані послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування,\~ а саме з [PERSON] в розмірі 12 473,49 грн.;\~ з\~ [PERSON] в розмірі 12 473,49 грн.;\~\~ а також витрати, передбачені статтею 625 ЦК України, а саме: за період з 01.04.2019-23.02.2022 р.\~ в дольовому порядку суму, на які збільшилася заборгованість внаслідок інфляції в розмірі\~ 1343,65 грн.,\~ та три відсотки річних за період 01.04.2019- 23.02.2022 р. в розмірі 458,06 грн., а саме: з [PERSON] суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 671,83 грн. та три відсотки річних в розмірі 229,03 грн.; з [PERSON] \~ суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 671,83 грн. та три відсотки річних в розмірі 229,03 грн. Ухвалою судді від 04.10.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, призначено справу до розгляду (а.с.25 ). 05.11.2024 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи тим, що позивач надає розрахунок заборгованості з\~ якого\~ вбачається, що станом на 01.04.2019 року вже існувала заборгованість у сумі 17524,07 грн.,\~ яка по 01.06.2024 року збільшилася і складала\~ 24 946,98 грн., та позивач здійснив нарахування 3 % річних та інфляційних витрат. Тому, при вирішенні спору відповідач просив застосувати строки позовної давності\~ та відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього заборгованості за постачання теплової енергії, 3 % річних та інфляційних витрат до\~ 01.08.2021 року.\~ Відповідач\~ [PERSON] також\~ просила застосувати строки позовної давності до вимог позивача. 12.11.2024 року представник КП БМР «Білоцерківтепломережа» скористався своїм правом та скерував до суду відповідь на відзив, в якому просила\~ не застосовувати строк позовної давності, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] та, станом на 01.06.2024р., мають заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 24 946,98 грн.,\~ за період з 01.04.2019 по\~ 01.06.2024р., з моменту укладення договору купівлі продажу від 04.04.2019 року, заборгованість, що\~ існувала по особовому рахунку до набуття права власності [PERSON] , [PERSON] в даній справі не застосовується.\~ В судовому засіданні представник\~ позивача, [PERSON] підтримала заяву в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] ,\~ позов\~ визнали є частково,\~ при вирішенні спору відповідачі просили\~ застосувати строки позовної давності,\~\~оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. Суд заслухавши пояснення учасників судового процесу,\~ дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що по особовому рахунку № [NUMBER] ,\~ який відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі [ADDRESS] , на ім`я\~ [PERSON] , у відповідності до розрахункового листа абонента, рахується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування перед КП БМР «Білоцерківтепломережа», за період з 01.04.2019 року по 01.06.2024 року\~ на загальну суму 24 946,98 грн. (а.с.3 ). Позивач провів розрахунок суми на яку збільшилась вказана заборгованість внаслідок інфляційних процесів 1343,65 грн.,\~ та три відсотки річних\~ 458,06 грн., за період з 01.04.2019 року по 23.02.2022\~ (а.с.4). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №822083, №822093\~ від 02.10.2024, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», відповідачі не зареєстровані\~ за адресою:\~ по [ADDRESS] ,\~ а\~ зареєстровані:\~\~ [PERSON] за адресою: по [ADDRESS] ,\~ [PERSON] зареєстрована\~ за адресою: по [ADDRESS] . (а.с.23,24). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованих станом на 29.04.2024 року (а.с.5) квартира [ADDRESS] ,\~ належить на праві спільної часткової власності (1/2 частки) [PERSON] (1/2 частки) [PERSON] (а.с.5,6). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно частини першої статті 9 даного Закону - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц. Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Відповідно до п. 35,36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Як зазначено вище у рішенні, квартира [ADDRESS] , є ізольованим помешканням у житловому будинку, призначеним та придатним для постійного проживання в ньому, є об`єктом права спільної часткової власності (ч.1 ст.382 ЦК України). Встановлено, що за вищевказаною адресою позивачем були надані послуги в повному обсязі та належної якості. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідачів на адресу підприємства не надходило. Відповідачі зобов`язані оплатити надані послуги, а у разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Судом встановлено, що станом на час розгляду даної справи судом, відповідачі не ставили позивача до відома, що вони не є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А тому, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідача є своєчасна оплата отриманих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. В даному випадку, судом встановлений факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» підтверджується матеріалами справи. Позивач просив стягнути з відповідачів\~ суму інфляційний втрат в розмірі 1343,65 грн., та три відсотки річних\~ 458,06 грн. за період\~ з 01.04.2019 року по 23.02.2022,\~\~\~ оскільки має місце прострочення відповідачами грошового зобов`язання, згідно з положеннями ст. 625 ЦК України. Відповідачі\~\~ заявили клопотання про застосування строків позовної давності, до вимог заявлених за період з 01.04.2019 року по 01.06.2024 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Статтею 267 ЦК України визначено наслідки спливу позовної давності, згідно з якими особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача КП БМР «Білоцерківтепломережа» Г.Малик заперечуючи проти застосування строків позовної давності, вказала, що на період запровадження карантину та введення воєнного стану строки позовної давності зупиняються. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2дії такого карантину». Однак, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено, в тому числі і на момент звернення позивача до суду з позовом та на момент розгляду справи. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, за таких обставин на період запровадження карантину з 30 березня 2020 року (дата внесення змін до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) до 30 червня 2023 та до завершення воєнного стану в Україні, який триває дотепер строки позовної давності зупиняються. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] \~ належить відповідачам на праві спільної часткової власності (по 1\\2 частині у праві спільної часткової власності), суд вважає за доцільне стягнути борг відповідно до розміру частки в праві власності відповідачів на квартиру. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Відповідно до правил ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн., тобто з по 1514 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved