Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

01 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Світловодської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається, з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який відповідно до заповіту від 02 квітня 2009 року, заповіла позивачу. Позивач своєчасно, протягом шести місяців після відкриття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Мерцалової С.О. із заявою про прийняття спадщини та отримав витяг із Спадкового реєстру. Листом приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Мерцаловою С.О від 19 вересня 2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно, зокрема свідоцтво про право власності на житловий будинок. За життя спадкодавець отримала у власність житловий будинок [ADDRESS] шляхом виплати грошових коштів в повному обсязі колгоспу ім. В.Ульянова Миронівської сільської ради, але документи про право власності на яке за життя не оформила. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання. (а.с. 20-21) Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 35-36) Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі та участі позивача, проти заочного\~порядку розгляду\~справи не\~заперечує,\~позовні вимоги\~підтримує в\~повному обсязі. (а.с.\~39) Представник відповідача\~ в\~ судове засідання не з`явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Світловодської міської ради Кіровоградської області. У вирішенні справи покладається на розсуд суду. Судові витрати просить на відповідача не покладати. (а.с. 23-28) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в с. Миронівка, Олександрійського району Кіровоградської області, у віці 87 року що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть. (а.с.6) Згідно з копією довідки колгоспу ім. Леніна Миронівської сільської ради від 17 травня 1963 року, вбачається, що [PERSON] була продана колгоспна хата в 1958 році за 741 карбованець (на нові гроші), які вона оплатила даному колгоспі повністю до 15 травня 1963 року. (а.с. 8) Відповідно до копії заповіту від 02 квітня 2009 року посвідченого в.о. старости Миронівського старостинського округу Сергієм Могильним, [PERSON] , заповіла усе її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право [PERSON] , [INFO] . (а.с. 13) З копії витягу №114 від 06 вересня 2024 року із господарської книги №6 на 2021-2025 рр., виданого Миронівським старостинським округом апарату виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області про те, що відповідно облікових даних за адресою: [ADDRESS] ніхто не проживає. За вищезазначеною адресою розташована земельна ділянка, орієнтовною площею 0,4500 га, яка рахується за [PERSON] , [INFO] , на якій розташований житловий будинок. (а.с. 7) Із заяви про прийняття спадщини від 19 жовтня 2023 року, вбачається, що 06 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Мерцалової С.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . (а.с.11) Із заяви про відмову від спадщини від 24 жовтня 2023 року, вбачається, що [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, звернулась до приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Мерцалової С.О. із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом, після померлої [PERSON] . (а.с.12) Листом приватного нотаріуса Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Мерцалової С.О. від 19 вересня 2024 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] на спадкове майно у вигляді житлового будинку,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючої документації. (а.с.9) З технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача від 16 вересня 2024 року, встановлено, що зазначений житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 50,7 м.кв, житловою площею 31,3 м.кв. знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15-17) З копії довідки № 69/02-14, виданої 19 вересня 2024 року Приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Мерцаловою С.О. вбачається, що нею відкрито спадкову справу №19/2023 після смерті померлої [INFO] [PERSON] . Склад спадкоємців складає одна особа - [PERSON] . (а.с.10) Відповідно до п .п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 4 Перехідних прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення вказаного Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання вказаним кодексом чинності. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок придбаний спадкодавцем у 1958 році. У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). \~ \~ \~ \~У пункті 20 Додатку до Інструкції визначено, що договори купівлі-продажу, міни і дарування будинків (домоволодінь) в сільській місцевості, посвідчені сільськими Радами до видання постанови Ради Міністрів УРСР від 18 листопада 1948 року "Про обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів про відчуження будівель у сільських місцевостях", є підставою для реєстрації права власності на житловий будинок. \~ \~ \~ \~Таким чином, з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку до 31 січня 1966 року, громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Із змісту ст. 1216 ЦК України випливає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст.1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають всі особи, визначені у заповіті. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності. З аналізу наведених норм чинного законодавства України встановлено, що [PERSON] отримала в 1958 році у власність житловий будинок (колгоспна хата) [ADDRESS] , шляхом виплати грошових коштів в повному обсязі до 15 травня 1963 року, але документи про право власності на яке за життя не отримала. Враховуючи те, що спадкодавець був власником житлового будинку, спадкоємець [PERSON] має право на спадщину, а в свою чергу і право визнання за ним права власності на це нерухоме майно. З огляду на викладене суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи суть спору, суд вважає за необхідне судові витрати у справі віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved