Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

1.Обставини справи. 1.1. Виклад позиції сторін. Представник Зарічна В.С., діючи в інтересах позивачки [PERSON] , звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що з 24.11.2012 по 23.09.2015 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Позивачка зазначає, що з моменту розлучення з [PERSON] дитина проживає з нею, перебуває повністю на її утриманні, батько з донькою протягом восьми років не спілкується, участі у вихованні та її утриманні не приймає, матеріально не забезпечує, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Дочка вважає батьком свого вітчима. 1.2.Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного з призначенням підготовчого засідання (а.с. 22). 05.07.2024 представником позивача - адвокатом Зарічною В.С. подано до суду заяву про приєднання до матеріалів справи копію довідки ПК «Олександрійський театр» Олександрійської міської ради та копію висновку по результатах психологічних досліджень (а.с. 35-39) 23.07.2024 представником відповідача - адвокатом Жайворонко І.В. подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 47-83). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 124). 23.07.2024 представником позивача - адвокатом Зарічною В.С. подано до суду заяву про витребування у Державної прикордонної служби України інформацію, щодо перетину державного кордону України на виїзд та в`їзд [PERSON] (а.с. 84), яка ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2024 року була задоволено (а.с. 86). 26.07.2024 представником позивача - адвокатом Зарічною В.С. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав (а.с. 88-92). 01.08.2024, на виконання ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2024, до суду надійшов лист від ГУ Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 98). 11.09.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Служби у справах дітей Олександрійської міської ради (а.с. 99-102). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2024 клопотання представника позивача Зарічної Л.А. про проведення підготовчого судового засідання 18.09.2024 та подальших судових засідань в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 104, 103). 17.09.2024 представником позивача - адвокатом Зарічною Л.А. подано заяву про приєднання доказів до матеріалів по справі (а.с. 105-123). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2024 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду (а.с. 124). 23.09.2024 року представником позивача - адвокатом Зарічною В.С. подано до суду заяву про допит свідків, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2024 була задоволена (а.с. 127-129). 11.11.2024 до суду надійшла заява від адвоката Харути В.А. про залучення її до справи як представника позивача (а.с. 138-140). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2024 клопотання представника позивача Харути В.А. про проведення судового засідання 13.11.2024 в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 132-134, 141). Представником відповідача - адвокатом Жайворонко І.В. подано клопотання про допит свідка, а саме: [PERSON] , яке протокольною ухвалою суду від 12 грудня 2024 було задоволено. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2024 клопотання представника позивача Харути В.А. про проведення судового засідання 04.12.2024 в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 151). 04.12.2024 представником позивача - адвокатом Зарічною В.С. подано до суду заяву про припинення її представництва у справі позивача [PERSON] . У судове засідання 11.11.2024 з`явилися позивач [PERSON] , представники позивача - адвокати Зарічна В.С., Харута В.А., представник відповідача - адвокат Жайворонко І.В., представник третьої особи Яковлев Ю.О. Відповідач не з`явився, причини неявки не повідомив. У судове засідання 04.12.2024 з`явилися позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Харута В.А., представник відповідача - адвокат Жайворонко І.В., представник третьої особи Яковлев Ю.О., свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач не з`явився, причини неявки не повідомив. Суд констатує, що за час розгляду справи, попри належне повідомлення відповідача [PERSON] про судові засідання, останній особисто не скористався можливістю заявити суду свою позицію по справі. Судові засідання проводилися за участі представника відповідача - адвоката Жайворонка І.В., що не суперечить чинному законодавству. 04.12.2024 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 1.3. Аргументи сторони позивача. Позивачка [PERSON] вказує, що з 24.11.2012 по 23.09.2015 перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого [INFO] народила доньку [PERSON] . Після розлучення дитина проживає з матір`ю, перебуваючи повністю на її утриманні. Відповідач протягом дев`яти років не спілкується з донькою, не бере участі у її вихованні, матеріально не забезпечує і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] не дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання чи здоров`я. Він не забезпечує доньці доступу до культурних чи моральних цінностей, не сприяє її соціалізації, а своїми діями, за які притягувався до адміністративної відповідальності, є негативним прикладом для неї. Пандемія COVID-19 чи війна не перешкоджали відповідачу підтримувати зв`язок із дитиною, проте він цього не робив, навіть засобами мобільного зв`язку чи соціальних мереж. За час перебування даної справи у суді, відповідач не виявляє інтересу до життя дитини, не з`являвся на засідання без поважних причин і не надавав доказів, які б свідчили про перешкоди у спілкуванні. Він не вітає доньку зі святами, не знає про її здоров`я чи успіхи. Водночас, позивачка зазначає, що не чинила перешкод для контактів відповідача з дитиною. Йому відомі місце проживання матері та дитини, а також її номер телефону, але [PERSON] не скористався цими можливостями. Донька вважає своїм батьком вітчима, [PERSON] та, знаючи про існування біологічного батька, вважає [PERSON] чужою людиною, не хоче носити його прізвище, оскільки родина має прізвище « [PERSON] ». Водночас вона підтримує зв`язок із дідом і бабусею по лінії відповідача, які інколи телефонують, зустрічаються та надають фінансову допомогу. Позивачка вважає викладене підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов у повному обсязі. 1.4. Аргументи сторони відповідача. Адвокат Жайворонко І.В., діючи в інтересах [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивачка з дочкою проживають в іншому місті, тому існує значна віддаленість для постійного та регулярного спілкування, а сама мати [PERSON] , яка була ініціатором розірвання шлюбу, сприяє тому, щоб батько не бачив свою дитину. Вказує, що позивачка не зверталася до суду про стягнення аліментів на утримання дочки. Крім того, у зв`язку з пандемією коронавірусу та початком повномасштабного вторгнення військ рф, він позбавлений можливості брати участь у вихованні, спілкуванні та утримуванні доньки. Між тим, батько любить свою дочку, хоче з нею спілкуватися, виховувати та спостерігати як вона росте. Пояснив, що [PERSON] після розлучення з відповідачем почала проживати з іншим чоловіком. Вважає, що умисел та вина [PERSON] , як батька у невиконанні батьківських обов`язків не доведена. [PERSON] хоче залишитися як біологічним, так і юридичним батьком дитини. У разі не заперечення позивачки, він у майбутньому буде спілкуватися з дитиною, натомість позбавлення його батьківських порав є передчасним. Зазначив, що саме його кошти через картковий рахунок його матері [PERSON] надсилалися позивачці для утримання дитини. Про життя дитини він обізнаний від його матері. Дитина та позивачка спілкується іноді з бабою та дідом - батьками [PERSON] . Зараз [PERSON] з новою родиною, з метою убезпечення себе, та своєї нової родини виїхав за кордон, тому не має можливості спілкуватися з дочкою. 1.5. Аргументи третьої особи. Третя особа, представник служби у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування - Яковлев Ю.О., просив задовольнити позов, пояснив, що Служба у справах дітей неодноразово намагалася відшукати [PERSON] , щоб з`ясувати його позицію, спочатку з приводу встановлення місця проживання доньки з матір`ю у м. Олександрія, пізніше щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідач знав, що органом опіки та піклування розглядається питання щодо позбавлення його батьківських прав, однак жодних заперечень чи пояснень від нього не надходило, тому комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, яке б забезпечило найкращі інтереси дитини. 2. Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 23.09.2015 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області розірвано шлюб між сторонами (а.с. 9). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 лютого 2015 року (а.с. 6 на звороті). Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 15 грудня 2022 року № 609 визначено місце проживання дитини [PERSON] [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] (а.с. 10). Донька [PERSON] [INFO] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , разом матір`ю [PERSON] (а.с. 5 на звороті, 7). Як убачається із довідки, виданої ГО «Олександрійський спортивний клуб «Спарта-17» від 29.04.2024 року та характеристики від 02.05.2024 № 190, виданої гімназією «Сузір`я» Олександрійської міської ради Кіровоградської області, довідки № 36 від 21.05.2024 року № 26, підписаної директором ПК «Олександрійський театр» Олександрійської міської ради, довідки, виданої КП «ЦПМСД» м. Олександрія, амбулаторії № 7 від 23.05.2024 року, батько [PERSON] , здоров`ям, навчанням, спортивним життям доньки не цікавиться, у вихованні дитини участі не брав. (а.с. 8 на звороті, 11, 37). Із фотокарток, наданих стороною позивача вбачається, що на них переважно зображена донька [PERSON] , її мати [PERSON] та її вітчим [PERSON] у різні роки (а.с. 12-19). Із фотокарток, наданих стороною відповідача вбачається, що на них переважно зображена донька [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] , які датовані 2015 роком, баба та дід [PERSON] (батьки [PERSON] ) (а.с. 12-19). Із скрін-шотів, наданих стороною відповідача вбачається, що баба [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] іноді спілкуються. Баба цікавиться життям [PERSON] та її потребами, надсилає подарунки (а.с. 54-83). Із роздруківки із сайту Судова влада України, вбачається, що [PERSON] був учасником судових проваджень. Результати та наслідки розгляду таких справ суду невідомі (а.с. 91). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради 29.08.2024, було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с 100-101). Суд вважає висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради 29.08.2024, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітньої [PERSON] обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Згідно висновку експерта КНДІСЕ Кропивницького відділення, за результатами проведення судової психологічної експертизи, складеного експертом Тетяною Літвіновою, № 1713/24017 від 11.09.2024, малолітня [PERSON] [INFO] , не сприймає свого біологічного батька, [PERSON] , він для неї є сторонньою людиною, який не приймає участі у вихованні, не піклується про неї, та взагалі не намагається встановити будь-який контакт. Окремим визначається, що з точки зору психологічного здоров`я рекомендується змінити прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », в іншому випадку, якщо не прийняти міри щодо зміни прізвища, може спричини у дитини тривогу, почуття незахищеності та неповноцінності, а також втрати стабільності, а це серйозний стрес-фактор, який в подальшому може призвести до порушення її психоемоційного стану та розвитку. Особливостями емоційного відношення [PERSON] до позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] є: надії та очікування дитини пов?язані насамперед зі зміною прізвища, так як прізвище « [PERSON] » породжує у [PERSON] багато психологічних проблем, а це відчуття себе поза колом сім?ї, втрата психоемоційної стабільності через оцінку сторонніх людей. Залишається фактом, що [PERSON] є для [PERSON] сторонньою людиною, з яким вона не спілкується, не відчуває уваги до себе з його сторони, та не бачить його частиною свого життя та майбутнього в цілому (а.с.110-119). Для з`сування обставин по справі у судовому засіданні 04.12.2024 року були заслухані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок - 1. [PERSON] , директор та вчитель гімназії «Сузір`я», повідомила, що неповнолітня [PERSON] , донька [PERSON] , навчається у їхньому закладі. Батька дитини, [PERSON] , вона ніколи не бачила і не знайома з ним. Вона знає матір [PERSON] , [PERSON] , яка разом із чоловіком [PERSON] активно бере участь у шкільному житті дитини. Свідок зазначила, що [PERSON] добре навчається, активна, бере участь у роботі шкільного самоврядування, співає, танцює, завжди має все необхідне для навчання і почувається комфортно. Мама створила всі умови для навчання, постійно дбає про дитину, має позитивні відгуки від учителів та інших учасників освітнього процесу. Свідок знає [PERSON] з часу, коли вона відвідувала дитячий садок при гімназії, і підтверджує, що дівчинка продовжує успішно здобувати освіту в середній школі. За словами свідка, [PERSON] ніколи не згадувала свого біологічного батька, а у шкільному житті дитини бере участь лише мати і її вітчим. Учителі спочатку навіть не знали, що [PERSON] не є рідним батьком. Свідок уточнила, що цікавилася у матері дитини про роль [PERSON] і дізналася, що він не проживає з дитиною, не бере участі в її утриманні, вихованні чи спілкуванні. Інформації про відвідування [PERSON] родичів по батьківській лінії свідок не має. Характеристика, надана до суду, базується на спостереженнях за поведінкою дитини, спілкуванні з учителями та психологом, а також на основі висновків, отриманих від психолога. Свідок - 2. [PERSON] повідомила, що знає [PERSON] з часу, коли була головою батьківського комітету в дошкільному закладі при гімназії «Сузір`я», який відвідувала донька [PERSON] , [PERSON] . Їхнє знайомство почалося у період перебування дитини в садочку. Свідок зазначила, що на святкові заходи в садку до дитини приходили мати [PERSON] , її чоловік [PERSON] , а також дід і баба по лінії [PERSON] . Вони завжди цікавилися потребами закладу. Дитина називала [PERSON] «папуля». Лише на випускному в садку їй стало відомо, що він не є біологічним батьком [PERSON] . Свідок додала, що [PERSON] у закладі ніколи не бачила, його ініціативи чи участі у житті дитини не помічала. У телефонному додатку групи він не був зареєстрований, та не виявляв ініціативи його додавання до групи, а в спілкуванні [PERSON] про нього не згадувала. Щодо спілкування з [PERSON] свідок не має жодної інформації і не бачила його присутності в житті дитини. Про період перебування дитини в садочку [PERSON] уточнила, що це були приблизно 2017-2019 роки. У 2018 році вона точно спілкувалася з родиною [PERSON] . На сьогодні свідок спілкується із сім`єю [PERSON] , оскільки її дитина і [PERSON] продовжують навчатися в одній школі. Свідок - 3. [PERSON] , яка є свекрухою позивачки [PERSON] , повідомила, що про [PERSON] нічого не знає, ніколи його не бачила і не чула про нього. Зазначила, що з 2016 року [PERSON] разом із донькою [PERSON] проживала в її домі після одруження з її сином [PERSON] . За цей час вона жодного разу не чула, щоб [PERSON] брав участь у житті дитини чи спілкувався з нею. За словами свідка, її син познайомив з [PERSON] ( [PERSON] ) та її донькою [PERSON] в 2015 році. Відтоді сім`я іноді проживала у неї, а також періодично їздила до Прилук. Згодом, з 2016 року, протягом майже п`яти років, вони спільно проживали в місті Олександрія. Упродовж цього часу свідок не помічала жодних дій чи участі з боку [PERSON] у житті [PERSON] . Свідок - 4. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки [PERSON] , повідомив, що з 2015 року, відколи познайомився з [PERSON] та її донькою [PERSON] , ставився до дитини як до своєї. Він знав, що у [PERSON] є біологічний батько, який має право спілкуватися з донькою, але за весь час не бачив, щоб [PERSON] брав участь у її житті. Свідок зазначив, що сам жодних перешкод у спілкуванні між [PERSON] і дитиною не створював. Однак, з боку [PERSON] не було жодних ініціатив: він не телефонував, не приїжджав, не звертався до родини, не з`являвся на святах чи інших заходах за участю [PERSON] . Свідок підтвердив, що сам регулярно відвідував святкові заходи та гуртки дитини. Фінансової участі у забезпеченні дитини з боку [PERSON] також не було: жодних коштів чи подарунків особисто свідок не отримував. Подарунки чи допомога від родини [PERSON] надходили через бабу та діда [PERSON] по батьківській лінії, які проживають у Прилуках, але з самим [PERSON] контактів не було. Свідок зазначив, що номер телефону його дружини залишався незмінним із моменту знайомства, однак [PERSON] ніколи не телефонував ні їй, ні іншим членам родини, щоб висловити бажання спілкуватися з дитиною. Під час поїздок до Прилук дід і баба по лінії [PERSON] зустрічалися з [PERSON] . Однак [PERSON] жодного разу не проявив ініціативи побачитися з донькою. Свідок - 5. [PERSON] , мати відповідача та бабуся [PERSON] , повідомила, що любить свою внучку та бажає спілкуватися з нею й брати участь у її житті. Проте, на її думку, батькові дитини [PERSON] та його родині перешкоджають у спілкуванні з [PERSON] . Свідок зазначила, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] між її сином і новим чоловіком позивачки відбулася розмова, у якій [PERSON] попросив [PERSON] не спілкуватися з [PERSON] , аби не травмувати дитину. З цього моменту, за словами свідка, її син перестав проявляти ініціативу у спілкуванні, боячись завдати шкоди дитині. Свідок зазначила, що майже 5 років у них не було жодного контакту з [PERSON] . Протягом цього часу вона багаторазово писала повідомлення [PERSON] , але її заблокували. Незважаючи на це, свідок постійно намагалася налагодити спілкування, проте всі спроби залишалися безрезультатними. Її син знав про ці спроби та підтримував їх. У період, коли [PERSON] була маленькою, [PERSON] дав слово, що не наполягатиме на спілкуванні, доки дитина не підросте. Проте, він постійно цікавився її життям, дивився фотографії та відео в соціальних мережах. У 2022 році [PERSON] виїхав за кордон із новою сім`єю, де в нього народилася ще одна дитина. Свідок стверджує, що [PERSON] не відмовлявся від утримання [PERSON] і був готовий фінансово допомагати, завжди цікавиться про те, як справи у [PERSON] . Проте, за її словами, [PERSON] писала, що грошей не потребує. У період війни свідок і її син пропонували вивезти [PERSON] в безпечне місце, але на це також отримали відмову. Свідок підтвердила, що її син не звертався до суду чи органів опіки для встановлення контакту з дитиною, пояснюючи це тим, що не хотів завдати травми дитині. Однак свідок запевнила, що вони завжди були готові відновити зв`язок і хочуть налагодити стосунки з [PERSON] та її матір`ю. Також свідок наголосила, що вони визнають [PERSON] членом своєї родини, бажають брати участь у її житті та підтримувати її. Вони не мають жодних претензій до [PERSON] і хочуть відновити спілкування на доброзичливій основі. 3. Застосування судом норм права, що підлягають застосуванню до встановлених обставин з врахуванням норм національного законодавства, позиції Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини у подібних правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року № 661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17, провадження № 61-2861св20, серед іншого, зазначено, що заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. У постанові Верховного Суду 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що «суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, суди дійшли висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує». Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз`ясненнями, наданими у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частинами першою, четвертою статті 169 СК України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 4. Результати розгляду справи. Загальна формула принципу змагальності закріплена в ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої, вказується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18). Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради 29.08.2024, було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Даний висновок обгрунтований тим, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов?язки, з донькою не спілкується в достатньому об?ємі, не цікавиться її розвитком та навчанням, не приймає активну участь у житті доньки, не створює їй умови для всестороннього розвитку. [PERSON] матеріально доньку не підтримує, а тому [PERSON] знаходиться на повному утриманні вітчима і матері, які належним чином виконують свої батьківські обов?язки, систематично відвідують навчальний заклад, приймають активну участь в житті дитини, сприяють її гармонійному розвитку, надають їй посильну допомогу в самореалізації, що не можна сказати про батька. Під час засідання була заслухана мати дитини [PERSON] , яка підтвердила, що батько не спілкується з донькою будь-якими способами та електронними засобами зв?язку, не приймає участі у її вихованні та житті, не цікавиться здоров?ям, навчанням на успіхами доньки. [PERSON] повідомила, що донька відвідує різноманітні гуртки та додаткові заняття, які також несуть за собою фінансові витрати. Також для вирішення питання, які стосуються [PERSON] , їй потрібно постійно розшукувати батька, та вимагати його присутності в установах для отримання згоди на ті чи інші дії, а це забирає багато часу та сил. Також [PERSON] повідомила, що за час від першого засідання комісії до сьогоднішнього засідання, поведінка [PERSON] не змінилась. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідно до ст. 171 СК України була заслухана [PERSON] , яка повідомили, що батько з нею не спілкується вже довгий час, не вітає її з днем народження та святами, не приходить на виступи танцювального колективу, який вона відвідує. Також дитина підтвердила, що нею, її розвитком, оздоровленням займається мама [PERSON] та папа [PERSON] . і висловила свою думку, та підтримує думку матері щодо позбавлення батька батьківських прав. Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] два рази розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, але за цей час жодного разу. [PERSON] на засідання не з?явився, будь яких заяв або заперечень від нього чи його адвоката на адресу служби не надходило, що говорить про байдужість [PERSON] до вирішення даного питання. Також з відзиву, який надійшов до Прилуцького міськрайонного суду і до служби у справах дітей стало відомо, що гр. [PERSON] залишив територію України (а.с -101). Суд вважає висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 29.08.2024, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітньої [PERSON] обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. У відзиві на позовну заяву представник відповідача Жайворонко І.В. , зазначає про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а причини чому батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, є зокрема пандемія коронавірусу, повномасштабне вторгнення військ рф, віддаленість від місця проживання дитини. Суд вважає, конкретно в даному випадку зазначені обставини є формальними. З огляду на пояснення представника відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи встановити наявність інтересу саме у батька до дитини не вдалося. Суд критично ставиться до пояснень адвоката Жайворонка І.В., про те що відповідач після розгляду справи буде належним чином піклуватися про дитину, так як станом на час розгляду справи зацікавленості відповідача та його особистих намірів судом не виявлено. У відзиві, підписаному адвокатом Жайворонко І.В., відповідач зазначив, що любить дитину та хоче бачити як росте та розвивається дочка, однак суд не має жодних доказів, що саме відповідачем вчинено будь-які дії щодо піклування про дитину. Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача та покази свідка [PERSON] , щодо перерахування коштів через банківський рахунок матері відповідача, оскільки не було надано достатніх доказів, які б підтверджували, що саме відповідач мав на меті здійснити, та здійснював ці платежі. У таких випадках важливо, щоб докази були чіткими і недвозначно вказували на те, що саме відповідач здійснював ці дії, а не його родичі чи інші особи. Сам факт перерахування коштів через іншу особу (в даному випадку матір відповідача) не може слугувати переконливим доказом, оскільки це не підтверджує особисту участь відповідача в таких діях. Більше того, спілкування діда та баби по лінії батька з матір`ю дитини або періодичні фінансові внески з їхнього боку не можуть вважатися доказом того, що саме батько зацікавлений у вихованні та утриманні дитини. Це є ключовим аспектом, оскільки суд розглядає питання саме про участь батька у житті дитини, а не інших членів його родини. Відповідальність за виховання дитини безпосередньо лежить на батьках, а не на їхніх родичах. Навіть якщо родичі з боку батька підтримують зв`язок із матір`ю дитини або надають матеріальну допомогу, це не доводить реальної зацікавленості самого батька у вихованні дитини. За таких умов, суд має виявити конкретні дії батька, які б підтверджували його участь у житті дитини: регулярне спілкування, матеріальна допомога, активна участь у процесі виховання, прагнення забезпечити дитині комфортні умови життя, тощо. Таким чином, з точки зору інтересів дитини, необхідно зосереджувати увагу саме на особистій зацікавленості батька у її вихованні. Родинні зв`язки чи періодична допомога з боку інших осіб не можуть бути достатнім підґрунтям для того, щоб суд визнав батька належним виконавцем своїх обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] більше восьми років не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини батьком, який свідомо нехтує своїми обов`язками. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Суд перевіряє аналіз поведінки в динаміці, тобто те, наскільки змінилася поведінка особи, щодо якої віршується питання позбавлення батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Подання відзиву на позовну заяву про позбавлення батьківських прав саме по собі не є достатнім підтвердженням зацікавленості батька у виконанні батьківських обов`язків. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується лише за умови свідомого ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Більше того, винна поведінка батька, у даному випадку це ухилення від виконання обов`язків щодо виховання, забезпечення дитини належними умовами для розвитку, зокрема відсутність зацікавленості у спілкуванні з дитиною, її фізичному та духовному розвитку. Саме по собі формальне подання відзиву без конкретних дій, спрямованих на реальне піклування про дитину, не є достатнім. За час розгляду справи відповідач не вчинив жодних дій, щодо піклування про дитину. Із аналізу процесуальної поведінки [PERSON] не вбачається, що він особисто зацікавлений у розгляді даної справи та справа має для нього важливе значення. Верховний Суд неодноразово наголошував, що протягом судового процесу важливо оцінювати зміни у ставленні батька до дитини, а не лише враховувати одномоментні дії, такі як подання відзиву. Якщо батько не демонструє реальних змін у поведінці, суд може дійти висновку, що позбавлення батьківських прав є виправданим. Як вже було зазначено, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Попри намагання Органу опіки та піклування зв`язатися з відповідачем для з`ясування його позиції щодо позбавлення його батьківських прав, відкриття провадження по справі судом, поведінку [PERSON] змінити не виявилося можливим. В той же час, батько має сам цікавитися дитиною, її розвитком та матеріально забезпечувати, добровільно, без примусу з боку інших осіб, зокрема матері дитини, чи державних органів. Адже саме батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Натомість, в даному випадку очевидним є свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] . Аналізуючи чинне законодавство України та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це не лише санкція за протиправну поведінку батька, а в першу чергу спосіб захисту прав та інтересів дитини, враховуючи, що відповідач не бачить своєї ролі та самоусунувся від виховання дочки [PERSON] , тому позбавлення батьківських прав відповідача матиме позитивний результат у подальшій долі дитини. Отже, відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Ураховуючи положення ЦПК України позивач надала докази на підтвердження її позовних вимог про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , доцільність вжиття якого нею арґументовано. В той час, як відповідач не надав доказів своєї особистої зацікавленості у збереженні батьківських прав щодо дитини, не спростував факт своєї бездіяльності у вихованні дочки, ухилився від особистої участі у судових засіданнях без поважних на те причин. Також у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач змінив своє ставлення до виконання батьківських обов`язків. Суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, бере до уваги ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків, у тому числі його особисту пасивну участь у розгляді справи та визначаючи основною метою забезпечення благополуччя дитини, зокрема її стабільного виховання в належному середовищі. Суд, за таких обставин, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. 5. Розподіл судових витрат. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат, які зокрема, полягають у стягненні судового збору та стягненні витрат за проведення судової психологічної експертизи. Вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу, підтверджена відповідними доказами, сторонами не заявлялася. Судом задоволено позовні вимоги позивачки, якою було сплачено судовий збіру, а тому з відповідача на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн., відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання стягнення за проведення судової психологічної експертизи, суд бере до уваги Постанову ВП ВС від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23), де зазначено, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Згідно з договором № 2234/08-24 на проведення експертизи від 21 серпня 2024 року, укладеного між Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства Юстиції України, в особі заступника директора Нестор Н.В. та [PERSON] вартість послуг становить, що є предметом цього договору становить 15 448,51 грн (а.с.120-121). Згідно акта здачі-приймання висновку експерта № 1713/24-27 від 11.09.2024 року загальна вартість та попередня оплата, яку здійснила позивачка становить 15 448,51 грн (а.с. 122), та підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved