Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Гр. [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (далі відповідач), третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову [PERSON] , [INFO] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] , адреса фактичного місця проживання: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що [INFO] помер колишній чоловік позивача [PERSON] , який на момент смерті проживав одиноко без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Після його смерті відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку отримала дочка позивача та [PERSON] [PERSON] (відповідач по справі), інша спільна дитина останніх син [PERSON] (третя особа) на спадщину після смерті батька не претендує. \~ \~ \~ \~29 жовтня 1998 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано, а 10 березня 1999 року позивач зареєструвала шлюб із гр. [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~Також, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2021 року житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] було визнано спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за позивачем [PERSON] право власності на частину вищевказаного житлового будинку із надвірними спорудами. Інша частина такого житлового будинку та надвірних споруд залишилась неоформленою дочкою [PERSON] і на сьогодні провести оформлення даної спадщини відмовляється. \~ \~ \~ \~Проте, питання про завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рішенням суду не приймалося та за життя [PERSON] не вирішувалося. \~ \~ \~ \~В даний час позивач проживає у вищевказаному житловому будинку та користується земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, яка рішенням Богодухівської сільської ради від 29 вересня 1997 року була передана [PERSON] у приватну власність та бажає завершити процедуру приватизації такої земельної ділянки. Спадкоємці після смерті [PERSON] його діти [PERSON] та син [PERSON] на спадщину у виді земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства не претендують. \~ \~ \~ \~Позивач вказує на те, що відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року під час розгляду справи № 910/18560/16 суд висловив правову позицію про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованій на ній будівлі і споруди. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, посилаючись на норми діючого законодавства, позивач просить суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,25 га, що розміщена за адресою: [ADDRESS] , яка була передана [PERSON] , який помер [INFO] , у приватну власність. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 27 28). \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2024 року витребувано із Чорнобаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] та витяг зі спадкового реєстру після смерті останнього (а.с. 39 40). \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 80 81). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві. \~ \~ \~ \~У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с. 46). \~ \~ \~ \~У судове засідання третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову [PERSON] не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 31). \~ \~ \~ \~Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є визнання права на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,25 га, що розміщена в [ADDRESS] . Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено право позивача на завершення приватизації земельної ділянки після смерті колишнього чоловіка з огляду на належність останній права власності на 1/2 частину житлового будинку, який збудований на спірній земельній ділянці. Спосіб захисту прав позивачем обраний у виді застосування до спірних правовідносин принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди. Судом в ході розгляду справи встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно 06.02.2019 Чорнобаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 07 (а.с. 5). Оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , до застосування підлягають норми діючого на той час ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до положень ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно відомостям довідки від 23.09.2024 № 388 виданої Богодухівським старостинським округом Чорнобаївської селищної ради Золотоніського району Черкаської області [PERSON] , який помер [INFO] , на момент смерті постійно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до відомостям спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (а.с. 48-75), спадщину після смерті останнього прийняли: рідний брат [PERSON] (заява № 97 від 05.02.2019), донька [PERSON] (заява № 114 від 06.02.2019). Син спадкодавця [PERSON] подав до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття належної йому частки майна на користь його сестри та доньки померлого [PERSON] (заява № 401 від 26.03.2019). Відповідно до відомостям Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповітів [PERSON] не залишав. Згідно положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч. 1 ст. 1262 ЦК України). Отже, спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до матеріалів спадкової справи, є донька [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 21.11.1988 та копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 10.11.2007. 15.09.2020 [PERSON] звернулася до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] , яке складається з: земельної ділянки розміром 2,8631 га, розташованої на території Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 15.09.2020 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. Судом встановлено, що в спадкову масу після смерті [PERSON] також входить житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на яку відповідачка [PERSON] , хоча і прийняла спадщину після смерті свого батька, однак не оформила права власності (1/2 частину). Інша частина житлового будинку належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.09.2021, справа № 709/718/21, в порядку поділу майна подружжя (а.с. 6-7). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.09.2021 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.02.1989. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 29.10.1998 шлюб між ними був розірваний та [INFO] [PERSON] помер. Право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за позивачем 29.11.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Яковенком С.В., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний у 1998 році, тобто до смерті спадкодавця, позивач не є спадкоємцем після його смерті. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до копії архівного витягу від 30.09.2021 № 174/02/04-02 рішенням Богодухівської сільської ради народних депутатів від 29.09.1997 № 8 «Про приватизацію земельних ділянок» вирішено передати у приватну власність безоплатно земельні ділянки для: ведення особистого підсобного господарства таким громадянам: в тому числі [PERSON] площею 0,25 га (а.с. 19). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 752/1229/21 (провадження № 61-6250св22)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-41370св18) зазначено, що: «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц (провадження № 61-14127св18) зазначено, що: «у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації». Отже, із аналізу положень Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України, підтверджених позицією Верховного Суду, вбачається, що право на завершення приватизації земельної ділянки є майновим правом, який належить спадкодавцю та переходить до його спадкоємців в порядку спадкування. Як було встановлено судом позивачка [PERSON] не є спадкоємцем після смерті свого колишнього чоловіка [PERSON] , а отже не набула право на завершення приватизації земельної ділянки після смерті останнього. Відповідно до відомостям матеріалів спадкової справи спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті останнього, є його донька [PERSON] , яка, на думку суду, і має право на завершення приватизації земельної ділянки. Стосовно можливості визнання права на завершення приватизації земельної ділянки за позивачем застосовуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 377 ЦК України (у редакції на час набуття позивачем права власності на частину будинку) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок(крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах визначених Земельним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції на час набуття позивачем права власності на будинок), у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок(крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Але, на думку суду, вказані норми не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки предметом позовних вимог у цьому спорі є визнання права на завершення приватизації земельної ділянки (майнове право), а ні визнання права власності на неї із застосування принципу "земельна ділянка слідує за нерухомим майном", так як право власності на земельну ділянку [PERSON] за життя не набув. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, оскільки остання не має права на завершення приватизації земельної ділянки, у зв"язку із чим у неї відсутнє порушено право (інтерес), що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позовних вимог було відмовлено, сплачений позивачем судовий збір залишається за останньою. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed