Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

20\~вересня 2024\~року позивач\~надіслала в\~суд позов\~до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно, яке складається, зокрема, із житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, у якому заповіла вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення ОСГ їй, [PERSON] . Зазначає, що фактично проживала із спадкодавицею, догляділа її до смерті, здійснила поховання та вступила в користування спадковим майном. 20 лютого 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини на підставі якої була відкрита спадкова справа № 35/2024 до майна померлої [PERSON] . Також спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які разом зі спадкодавцем не проживали та до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не звертались. Звертає увагу, що на час подачі позовної заяви до суду, її брат [PERSON] помер. 09 вересня 2024 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що в [ADDRESS] , проте у його видачі було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Бубнів Володимирського району Волинської області, а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 27 вересня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 28 листопада 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, зазначений у поданій позивачем заявці (а.с. 34, 54). Одночасно із позовною заявою позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 33). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 55 на звороті). 23 жовтня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 51). Треті особи у судове засідання не з`явилися, також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки (а.с. 56, 57, 58, 59). 28 листопада 2024 року [PERSON] через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо задоволення позову (а.с. 60). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 35/2024 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Бубнів Локачинської ТГ Володимирського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 17 листопада 2023 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7, 16). Після її смерті відкрилася спадщина. Із довідки Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області від 07 лютого 2024 року вих.№ 78 вбачається, що в с. Бубнів Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлій [INFO] [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована і фактично проживала в [ADDRESS] . Спадкове майно складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розміщені за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, земельних ділянок (паїв). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка на день смерті померлої була зареєстрована і фактично проживала разом із померлою за однією адресою: [ADDRESS] . Іншими спадкоємцями першої черги є: [PERSON] , який на день смерті померлої був зареєстрований у [ADDRESS] , [PERSON] [ADDRESS] , [PERSON] с. Мирне Луцького району Волинської області, [PERSON] м. Луцьк Волинської області, [PERSON] с. П`ятикори Володимирського району Волинської області, [PERSON] селище Локачі Володимирського району Волинської області. Інших спадкоємців першої черги немає, заповіт від імені померлої посвідчувався (а.с. 19 на звороті). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. Як вбачається із спадкової справи № 35/2024, 30 серпня 2023 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено старостою Бубнівського старостинського округу Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 6-29, що підтверджується копією заповіту та копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78620844 від 04.08.2024 року. Згідно заповіту [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розміщений за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, земельні ділянки (паї), що будуть їй належати і на які вона матиме право за законом, заповіла [PERSON] (а.с. 9, 20, 23 на звороті-24). Окрім того, копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 серпня 1972 року та копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13 лютого 1993 року підтверджується, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 20 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу № 35/2024 до майна померлої [PERSON] (а.с. 18 на звороті). Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину, подавши відповідну заяву в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України. 31 травня 2024 року приватним нотаріусом Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. було надіслано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомлення про видачу спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину (а.с. 25-26 на звороті). Як вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 11 липня 2024 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 36). Таким чином, інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 35/2023 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. 09 вересня 2024 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті матері [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 30). Однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 317/02-31 від 09.09.2024 року (а.с. 17, 32). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 23 травня 2024 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1972 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 12-15). Відповідно до виписки із погосподарської книги № 02 за 2024 рік по селі Бубнів Локачинської селищної ради Волинської області, виданої Локачинською селищною радою Волинської області 20 травня 2024 року за № 195, по особовому рахунку № [NUMBER] , будинок з надвірними будівлями і спорудами належить: [PERSON] , яка народилася [INFO] , померла [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , і знаходиться в [ADDRESS] , рік побудови будівлі: 1972. Свідоцтво на право власності на даний будинок не видавалось, речові права по даному об`єкту нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 10). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 394145421 від 09.09.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 31 на звороті). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за заповітом майна померлої [PERSON] , підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавиці [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за нею, підлягає до задоволення.

Outcome: approved