Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У серпні 2024 року представник ТзДВ «Страхова Група «Оберіг» Стецюра О.В. звернулась до суду із позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 25 312,37 грн., судового збору в сумі 2422,40 грн., витрат на правничу допомогу у сумі 7 300,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 серпня 2022 року, близько 16 год. 50 хв., по вул. Приозерній, 12-А, в місті Києві, сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки «КІА» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після скоєного відповідач залишив місце ДТП. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 20.10.2022 [PERSON] було визнано винним за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124, 122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] , станом на дату скоєння ДТП була застрахована в ТзДВ «СК «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-209672261. Відповідно до ремонтної калькуляції від 26.09.2022 вартість відновлювального ремонту ТЗ «KIA Sportage», д.н.з. [NUMBER] , складає 26 719,80 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 18.11.2022 між потерпілою особою та ТзДВ «СК «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 24 203,00 грн (за вирахуванням франшизи в розмірі 2 500,00 грн). На підставі заяви на виплату страхового відшкодування страховиком здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 24 203,00 грн. Представник позивача, посилаючись на ст. 108 ЗУ «Про страхування», п.п. в) п. 38.1.1 ст. 38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказує на право позивача зі звернення до відповідача з вимогою про стягнення виплаченого страхового відшкодування в розмірі 24 203,00 грн., оскільки останній залишив місце скоєння ДТП. 02.05.2024 позивачем було направлено відповідачу вимогу про виплату грошових коштів, яка залишилась без задоволення. Представник позивача на підставі ст. 625 ЦК України здійснив нарахування інфляційних втрат у розмірі 145,22 грн, пені в сумі 866,94 грн, трьох відсотків річних в розмірі 97,21 грн. На підставі викладеного, представник позивача просила стягнути з відповідача грошові кошти у загальній сумі 25 312 грн 37 коп. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 14.08.2024 вказану справу передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 26). Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 25 вересня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного провадження, призначив справу до розгляду (а.с. 36-37). Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, 26.09.2024 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с. 39-42). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням позиції позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2022 року, близько 16 год. 50 хв., водій [PERSON] по [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] під час руху заднім ходом не переконався в безпеці руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «КІА» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після цього залишив місце ДТП. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.9, 2.10а Правил Дорожнього руху України. Згідно з постановою Оболонського районного суду м.Києва від 20.10.2022 по справі № 756/8293/22, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124, 122-4 КУпАП, піддавши його адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 3 400,00 грн. (а.с.9). Вказана постанова суду набрала законної сили 31 жовтня 2022 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ТзДВ «Страхова група «Оберіг», що вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-209672261, згідно умов якого ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн., розмір франшизи - 2 500,00 грн (а.с.8 зворот). Встановлено, що гр. [PERSON] звернувся до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку з настанням страхового випадку 29.08.2022, за договором страхування № ЕР-209672261, у розмірі 24 203,00 грн. (а.с.11). Згідно з ремонтною калькуляцією № 39064 від 26.09.2022 вартість ремонту транспортного засобу «KIA Sportage», д.н.з. [NUMBER] , становить 26 719,80 грн (а.с. 10 зворот). Страховиком здійснено розрахунок страхового відшкодування, та згідно страхового акту № 39064/1 від 02.03.2023, складеного ТзДВ «Страхова група «Оберіг», розмір страхового відшкодування становить 24 203,00 грн (а.с. 11 зворот). Вказаний розмір страхового відшкодування було перераховано [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією № 4863 від 17 лютого 2023 року (а.с. 12). Позивачем долучено до матеріалів справи докази направлення відповідачу вимоги про виплату грошових коштів за вих. № 39064 від 01.05.2024 (а.с. 12 зворот-16). Також позивач здійснив нарахування інфляційних втрат у розмірі 145,22 грн, пені в сумі 866,94 грн, трьох відсотків річних в розмірі 97,21 грн., про що надано відповідний розрахунок (а.с. 17). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 50 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства; Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку (п. 54 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про страхування») Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства (п. 59 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про страхування») Відповідно до ч. 3, 4 ст. 102 ЗУ «Про страхування» у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ч. 1 ст. 108 ЗУ «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п. в) п. 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у ТзДВ «СГ «Оберіг» виникло право зворотної вимоги до відповідача [PERSON] . На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати ТзДВ «СГ «Оберіг». Враховуючи вищевикладене, визнання суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Щодо стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У постанові Верховного Суду від 16.10.2019 (спр. №452/3519/15, провадж. №61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, - є грошовим зобов`язанням. У Постанові від 25.09.2019 (спр.№757/26834/15-ц провадж.№61-23871св18) Верховний Суд зазначив, що, оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. У постанові ВС від 30.10.2019 (спр. №200/4309/14-ц, провадж. №61-23763св18) також зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання здійснюється не залежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Наведені позивачем нарахування інфляційних втрат, пені та 3 % річних перевірено, відповідачем вказане нарахування не спростовано згідно положень ст.ст. 76-81 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача, пені, інфляційної складової та 3% річних від суми несвоєчасного здійснення оплати страхових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі учасники справи мають право користуватися правничою допомого статтею 15 ЦПК України. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи № 756/9863/24 представником позивача було надано до суду договір № 39064/1 від 24.06.2024 про надання професійної правничої допомоги укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та адвокатом Стецюрою О.В., акт прийому - передачі наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги № 39064/1 від 24.06.2024, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію довіреності № 2024/Ю/1/А від 01.01.2024. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, враховуючи відсутність клопотань про зменшення витрат на правову допомогу від відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7 300,00 грн. правової допомоги. А також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved