Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

30.04.2024 позивач [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернулася в суд з позовом, який було уточнено 21.10.2024, до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати право особистої приватної власності на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування позову позивач вказує, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2010, який розірвано рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.10.2014. За період перебування в шлюбі, позивачка придбала за кошти, які були надані їй батьком [PERSON] нерухоме майно квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.02.2012 року, зареєстрованому в реєстрі за №2-458. Наразі квартира за адресою [ADDRESS] належить Позивачу на праві приватної власності частка 1/1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 20.02.2012 року. Так, вищевказана квартира була придбана за власні кошти позивача, накопичені та надані батьком позивачки, спільних заощаджень чи доходів, отриманих за час подружнього життя для придбання квартири, з відповідачем вони не мали. Наразі позивач не може вільно розпоряджатися своїм майном, так як квартира придбана в період шлюбу і будь-який правочин щодо розпорядження майном не може бути посвідчений нотаріусом без згоди чоловіка, колишнього члена сім`ї. Враховуючи викладене, позивач змушена звернутися в суд за захистом своїх прав, просить визнати її єдиним власником квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, представник позивача подала заяву про підтримання заявлених позовних вимог, просить провести підготовчий розгляд справи за відсутності позивача та її представника (а.с.54). Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, представник відповідача подав заяву про визнання позову та просить проводити розгляд за його відсутності та за відсутності відповідача (а.с.68). Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від\~13.05.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від\~22.10.2024 прийнято до провадження уточнену позовну заяву. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст.263 ч.6 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, судом втановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2010, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.13). Норми\~Сімейного кодексу\~України у\~статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Шлюб між сторонами розірвано 08.10.2014, що підтверджується копією рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.10.2014, набрало законної сили 21.10.2014 (копія а.с.14). 11.02.2012 [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на неї на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 11.02.2012, витягом з Державного реєстру правочинів №11002367 від 11.02.2012 та копією витягу про державну реєстрацію прав №33236494 від 20.02.2012 (а.с.15-19). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості\~Сімейний кодексУкраїни\~містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 Сімейного кодексу України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої\~статті 57 Сімейного кодексу України\~та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 норми\~Сімейного кодексу України\~у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою\~статті 81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи судом вбачається, що квартира [ADDRESS] була придбана позивачем за час перебування у шлюбі, за кошти, які були надані їй батьком [PERSON] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] а.с.20), що не спростовано відповідачем, а навпаки визнається, та зареєстрована за позивачем на праві приватної власності, а тому, згідно з наведеними вище нормами діючого законодавства, це майно є об`єктом права особистої приватної власності. Таким чином, враховуючи викладене та визнаня відповідачем позову, суд вважає, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат у разі задоволення позову, тому витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved