Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Карпенко Ю.О., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , (актовий запис про народження № 1180, виданий та складений 15 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)); стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] , з 2019 року перебувала в близьких стосунках з [PERSON] , без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків [INFO] у них народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Однак відповідач відмовився записуватися батьком дитини (адже припинив спілкування з позивачем як тільки дізнався, що вона вагітна), тому такі відомості у свідоцтві про народження дитини були записані зі слів позивача на підставі ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00032747997 від 23.09.2021. Вказує, що відповідач взагалі не цікавиться сином, не визнає його, не надає матеріальної допомоги на його утримання, ухиляється від виконання своїх прямих батьківських обов`язків щодо нього та висловлює сумніви щодо свого батьківства. В той час, дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що позивач тимчасово не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною. Відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Стверджує, що позивач неодноразово зверталася до відповідача як особисто, так і в телефонній розмові з проханням надавати матеріальну допомогу сину, проте визнати своє батьківство у добровільному порядку та приймати участь у житті сина він відмовляється. Ухвалою судді від 07.12.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.01.2024 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу на встановлення батьківства. Ухвалою суду від 20.09.2024 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням до суду з Державної спеціалізованої установи «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» повідомлення про повернення ухвали суду від 22.01.2024 року без виконання у зв`язку з повторною неявкою відповідача у призначений для відібрання зразків генетичного матеріалу. Ухвалою суду від 17.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась. Надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач судове засідання не з`явився. Про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому порядку. Причини неявки відповідача суду не відомі, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідача за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Додатково зазначають, що заперечень проти прийняття рішення не мають і покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків. Судом встановлено, що [INFO] у м. Чернігові народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , де матір`ю дитини зазначено [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її матеріальному утримані (а.с. 13, 16). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00032747997 від 23.09.2021, державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , була проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою (а.с. 15). Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері, у зв`язку із чим запис про батька дитини вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно з ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений батьком дитини. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved