Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Представник позивача в інтересах останньої звернувся до суду з позовом до Держави Україна про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратурою внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в якому просить стягнути з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки 217 564, 29 грн - завданої моральної шкоди, 279 600,00 грн. матеріальної шкоди, 40 000 витрати на оплату послуг адвоката. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачці було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України і у період з 03.08.2019 року по 09.09.2019 року здійснювалося досудове розслідування. 09.09.2019 прокурором Київської місцевої прокуратури №5 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019100050005700 від 03.08.2019. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2021 року позивачку [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення. 21.02.2023 року ухвалою Київського апеляційного суду вирок Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2021 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Постановою Верховного Суду від 22.08.2023 касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, залишено без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року щодо [PERSON] без зміни. Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. У зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, позивачка зазнала моральних страждань внаслідок тривалого досудового розслідування, безпідставного обвинувачення, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, вимушених змін у звичному способі життя. Зазначене змусило її відволікатись від роботи, нервувати, нести додаткові фінансові витрати на послуги адвоката. Вважає, що позивачці має бути відшкодовано моральну шкоду за період перебування її під слідством і до дати набрання вироком, яким її виправдано, законної сили, тобто з 03.08.2019 до 21.02.2023 у розмірі 217 564,29 грн., що розрахована, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць (30 місяців 18 днів х 7100 грн). Крім того, позивачці також завдано майнової шкоди у зв`язку з необхідністю понесення витрат на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій. Зазначена сума складає 255 250 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги №28/08/19 від 28 серпня 2019 року, Додатком №1, рахунком №1/28/08/19, Актом від 09.09.2019, Додатком №2, рахунком № 1/10/09/19, Актом від 24.06.2021, Додатком №3. Рахунком № 1/10/08/21, Актом від 27.02.2023, Додатком №4, Рахунком № 1/25/05/23, Актом від 22.08.2023. У зв`язку з вищезазначеним просив стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 279 6000 грн., моральну шкоду у розмірі 279 600 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн. 21.02.2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження у цій справі. 07.03.2024 року до суду надійшов від відповідача Державної казначейської служби України, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначає, що належними відповідачами у цій справі відповідні органи державної влади, дії яких призвели до завдання позивачу шкоди, а саме орган прокуратури та ГУ НП у м. Києві, які і повинні відшкодовувати завдану моральну та матеріальну шкоду, розмір моральної шкоди заявлений позивачем є значно завищеним, а вартість наданих правових послуг є неспівмірними зі складністю кримінальної справи. 08.03.2024 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначив, що розрахована позивачем сума завданої моральної шкоди у розмірі 217 564,29 грн. є необґрунтованою, разом з тим, звернув увагу суду, що позивачем проведено помилковий розрахунок періоду перебування під слідством з 03.08.2019, оскільки повідомлення про підозру [PERSON] відбулося 22.08.2019. Крім цього, зазначає, що представником позивача в позовній заяві зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 255 250 грн., в прохальній частині позовної заяви зазначено 279 600 грн., однак належних доказів щодо понесених витрат на правову допомогу не надано, сума понесених судових витрат є завищена, неспівмірна зі складністю справи. 11.03.2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва заяву представника відповідача Київської міської прокуратури - Горелик Роксолани Мирославівни про продовження процесуального строку для подання відзиву задоволено, та продовжено процесуальний строк на десять днів з дня отримання цієї ухвали. 28.03.2024 року до суду від відповідача Київської міської прокуратури, надійшов відзив, відповідно до змісту якого, позовні вимоги відповідачем заперечуються, у зв`язку з чим вважають, що позов є безпідставним. Мотиви заперечень Київської міської прокуратури ідентичні тим, що зазначені іншими відповідачами і звернуто увагу суду на те, що нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1 600 грн і саме цю суму має взяти за основу суд у випадку задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. У відповіді на відзив та додаткових поясненнях представник позивачки адвокат Борецький В.В. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові. Зазначив, що загальна вартість правової допомоги та інших витрат, які Позивач понесла з метою свого захисту складає 10 000,00 доларів США, яка з врахуванням курсу долара США на дату кожної з сплат в гривневому еквіваленті становить 279 600 грн та складається із 255 250 грн. витрати на правову допомогу та 24 350 грн. послуги з проведення психологічної експертизи, що і є завданою матеріальною шкодою позивачу. Представник позивачки в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити повністю. Представники відповідачів Київської міської прокуратури та Головного управління національної поліції в м. Києві заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача Державної казначейської служби України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 22.08.2019 року було пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України (том. спр. 2, а.с.43-44, 45). У період з 22.08.2019 по 09.09.2019 здійснювалося досудове розслідування. 09.09.2019 прокурором Київської місцевої прокуратури №5 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відповідно до якого [PERSON] , обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України. З 09.09.2019 року до 24.06.2021 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України перебувала у провадженні Оболонського районного суду м. Києва. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2021 року позивачку [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення (том спр. 1, ас. 33-44). Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.02.2023 апеляційну скаргу у кримінальному провадженні залишено без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року, яким визнано невинуватою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 України, та виправдано, - без зміни. Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення. Постановою Верховного Суду від 22.08.2023 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, залишено без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року щодо [PERSON] без зміни. Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Звертаючись до суду з позовом, в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності вона зазнала моральних страждань через переслідування з боку правоохоронних органів, тривале досудове розслідування, безпідставне обвинувачення призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, позивачці довелося змінити звичний спосіб життя, відволікатись від роботи, тощо. [PERSON] просить суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 217 564, 29 грн за період з 03.08.2019 по 21.02.2023 (за період перебування її під слідством і до дати набрання вироком, яким її виправдано законної сили). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до кримінальної відповідальності, що завершилося постановленням виправдувального вироку, який набрав законної сили, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення). Отже, у справі, що розглядається, суд приходить до висновку, що дії органів досудового розслідування щодо вручення підозри [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та подальше кримінальне провадження у суді, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки постановлення виправдувального вироку, свідчить про те, що [PERSON] незаконно зазнала кримінального переслідування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд вважає правильним, при визначенні періоду, за який повинна бути відшкодована моральна шкода, почати відлік з дня вручення [PERSON] підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, а саме 22.08.2019 року і до 21.02.2023 року - набрання виправдувальним вироком суду законної сили, тривалістю 42 місяці. Відповідно до ст. 13 Закону, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», передбачено розмір мінімальної заробітної плати у сумі 7 100 грн. Розмір у такому випадку за розрахунками суду має становити 298 200 грн. Представник позивача просить, стягнути моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] у розмірі 217 564, 29 грн. тобто за 30 місяців 18 днів. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням принципів розумності, справедливості, а також диспозитивності цивільного судочинства, з огляду на наведені вище розрахунки, суд вважає, що позивачці має бути відшкодовано моральну шкоду у розмірі 217 564, 29 грн. за період з 22.08.2019 по 21.02.2023 року, в межах заявлених позовних вимог. Суд вважає, що у цій справі не може бути визначено розмір відшкодування завданої моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної ч.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Так, згідно зазначеної норми права, визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. При цьому, на думку суду, ця розрахункова величина підлягає застосуванню у випадку проведення виплат за рішенням суду, стягнення коштів за яким пов`язано з відповідним розміром мінімальної заробітної плати, а не при визначенні судом розміру відшкодування завданої моральної шкоди у випадку вирішення спору про це. Крім того, позивачка зазначає, що їй також було завдано майнової шкоди, а саме у зв`язку з необхідністю понесення витрат на правничу допомогу в межах кримінального провадження. Зазначена суму складає 279 600 грн., на підтвердження цієї суми позивачем додано до позовної заяви договір №28/08/19 від 28 серпня 2019 року, Додаток №1, рахунком №1/28/08/19, Акт від 09.09.2019, Додатком №2, рахунок № 1/10/09/19, Акт від 24.06.2021, Додаток №3. Рахунок № 1/10/08/21, Акт від 27.02.2023, Додаток №4, Рахунок № 1/25/05/23, Акт від 22.08.2023, 24 350 грн. послуги з проведення психологічної експертизи Просила суд, відшкодувати їй зазначені витрати, як майнову шкоду. Однак, проаналізувавши вимоги позивача в цій частині та докази надані на їх підтвердження, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог про відшкодування майнової шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України врегульовано відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до зазначеної статті, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки (постанов Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20). Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/20261/16 від 26.11.2019, постанови Верховного Суду у справах №923/1315/16 від 04.09.2018, №910/2018/17 від 04.04.2018, №910/5100/19 від 07.05.2020, №910/21493/17 від 04.12.2018, №914/1619/18 від 27.08.2019, №904/982/19 від 24.02.2021). За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 ст.81 ЦПК України). Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини. На позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками. Обґрунтовуючи розмір збитків, позивач та її представник посилаються на те, що в межах кримінального провадження за підозрою, а згодом за обвинуваченням [PERSON] захист її інтересів здійснював адвокат Борецький В.В. на підставі договору про надання правової допомоги №28/08/19 від 28.08.2019. У зазначеному договорі та додатках до нього, сторонами узгоджено вартість наданих послуг адвокатом і складеними між ними актами підтверджено повний розрахунок позивачки за надані послуги. Представник позивача пояснив суду, що кошти у загальному розмірі 255 250 грн були передані йому готівкою, на підставі виданих ним рахунків і факт оплати послуг у визначеному розмірі підтверджено Актами виконаних робіт, що підписані сторонами договору про надання правової допомоги. На думку суду, узгодження між сторонами вартості наданих послуг, підтвердження їх оплати актами, що укладені між ними не свідчить про понесення позивачкою цих витрат, оскільки вони не підтверджені жодним розрахунковим документом. Питання про відшкодування витрат, понесених позивачем за проведення у межах кримінального провадження висновку спеціаліста психолога від 20.11.2019 у розмірі 24 350 грн підлягає вирішенню судом, який ухвалив виправдувальний вирок щодо позивачки в порядку, передбаченому КПК України. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. З огляду на вище викладене, позовні [PERSON] до Держави України в особі Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в м.Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання і досудового слідства, підлягають частковому задоволенню Щодо витрат на професійну правничу допомогу понесених в цій справі суд зазначає наступне. Позивач у прохальній частині позовної заяви просить суд стягнути на її користь 40 000 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано Договір про надання правничої допомоги №24/01/24 від 24.01.2024, укладений між адвокатом Борецьким В.В. та [PERSON] відповідно до п. 4.1 сторони домовилися, що вартість послуг за складання цієї позовної заяви та / або участі в судових засіданнях у вказаній справі в суді першої інстанції складає 40 000 грн., у випадку задоволення позовних вимог, клієнт сплачує адвокату гонорар успіху адвоката , який складає 10% від загально ціни позову (а.с. 70-72), ордер, Акт виконаних робіт (частини робіт) від 05.02.2024 по Договору про надання правничої допомоги № 24/01/24, відповідно до якого, адвокатом було складено для подачі до суду позовну заяву, попередній (орієнтовний розрахунок суми судових витрат) поданий разом з позовною заявою, в якому зазначено, що [PERSON] понесла витрати у розмірі 40 000 грн., за складання та подання до суду цієї позовної заяви, а також позивачка очікує понести витрати у розмірі 49 716,42 гривень на професійну правничу допомогу, згідно Договору про надання правничої допомоги від 24 січня 2024 року, виходячи з того, що вона має сплатити додаткового гонорар у розмірі 10% від загальної ціни позову у випадку задоволення позовних вимог судом першої інстанції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Враховуючи характер виконаної адвокатом Борецьким В.В. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу доведена перед судом складає 40 000 грн. Позовні вимоги [PERSON] було задоволено на 43% від пред`явлених позовних вимог, отже витрати на професійну правничу допомогу складають 17 200 грн. і підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial