Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

07.10.2024 адвокат Огійченко Євгенія Валеріївна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого зазначала наступне. Наказом № 273 від 28.08.1996, [PERSON] з 29.08.1996 було прийнято стропальником до механічного цеху на Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь». З 2001 року в межах цього підприємства позивача було переведено слюсарем-ремонтником мартенівського цеху, робота на цій посаді надавала йому право на пільгову пенсію за Списком № 1. Згідно з наказом № 52 від 03.02.2021 позивача було звільнено на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Загальний стаж позивача у особо важких та особо шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає понад 19 років. Під час роботи позивача підприємство міняло форму правління. Останнім рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015 р. Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (скорочено ПАТ «Запоріжсталь»). Відповідно до медичного висновку, виданого вперше на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 13.04.2021 № 13/404, [PERSON] було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: 1) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного ступеню (III ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ); 2) Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-II (один-два) ст. За даними інформаційної довідки про умови праці працівника, складеної Головним управлінням Держпраці в Запорізькій області від 25.03.2021 року підтверджено працю позивача у особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах праці за професією слюсаря-ремонтника мартенівського цеху на ПАТ «Запоріжсталь» протягом 19 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професією слюсаря ремонтника відноситься до III кл. 3 ст. умов праці, за ГПК № 4137-86 (особливо шкідливі та особливо важкі), що відповідають показникам Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення. У зв`язку із цим, Київським інститутом медицини праці встановлено зв`язок захворювання позивача із його роботою у особливо шкідливих та особливо важких умовах праці на підприємстві відповідача. Згідно з первинним висновком ОМСЕК № 1 від 14.06.2021 [PERSON] встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 40% внаслідок професійного захворювання зі строком переогляду 01.07.2023 року. Також йому рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога, лікаря лор та сімейного лікаря. [PERSON] встановлено другу групу інвалідності загального захворювання. В подальшому, при повторному переогляду на ОМСЕК № 1 від 10.07.2023, позивачу було підтверджено раніше встановлену стійку втрату працездатності в розмірі 40 % та другу групу інвалідності без строку перегляду. По факту встановленого [PERSON] профзахворювання ПАТ «Запоріжсталь» було складено акт ф.П-4 від 07.05.2021, який було затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області. Пунктом 17 цього Акту зазначено обставини, за яких виникло його професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, неякісного проведення медичних оглядів, у зв`язку із чим були відсутні правові підстави для переведення позивача на іншу легшу роботу. Втім причиною його професійного захворювання (пункт 18) є наявність на робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: кремнію діоксин кристалічний 21.64 - 44.37 мг/м3 при ГДК-4.0 мг/м3; заліза оксид - 8.05-11.24 мг/м3 при ГДК - 6.0 мг/м3 та виробничий шум - 89.0-94.1 дБ (А) при ГДР - 80 дБ (А), яких протягом всього часу праці [PERSON] на підприємстві відповідача, останнім не було усунуто. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які підтверджуються фактом втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни його життєвого укладу, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, вказане захворювання обмежило позивача у спілкуванні з друзями та знайомими, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності, страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан, постійний больовий синдром, та необхідність лікування, тощо. Всі ці психотравмуючи чинники свідчать про те, що професійне захворювання [PERSON] , яке складається із двох діагнозів, спричиняє йому як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль, і страждання невід`ємні один без одного. Тому надати певні докази на підтвердження, які пов`язані з відчуттям незахищеності, страху та не спокою за здоров`я та психічний стан позивача, є неможливим. [PERSON] протягом тривалого часу проходив стаціонарний курс лікування амбулаторно і стаціонарно в декількох лікувальних закладах, про що свідчать відповідні медичні висновки Інституту медичної праці. Ці обставини ще раз підкреслюють його неспроможність як хворої людини, перенесення ним постійного фізичного болю та душевних страждань. У зв`язку з цим, всі разом узяті пережиті позивачем події, пов`язані з професійним захворюванням, викликали погіршення стану його загального самопочуття, призвели до зниження його репутації, спричинили йому зниження життєвої активності, погіршили взаємини з близькими йому людьми і примусили до часткової зміни звичного устрою і способу життя, а саме постійна боротьба за права хворої людини. Отже, у позові порушена вимога про стягнення з ПАТ «Запоріжсталь» на користь [PERSON] , у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, - 50 000, 00 грн., одноразово, без оподаткування вказаної суми. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 год. 30 хв. 01.11.2024 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 09 год. 00 хв. 29.11.2024 року. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. Під час працевлаштування на ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] був ознайомлений з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Зі свого боку ПАТ «Запоріжсталь» при прийому на роботу позивача повідомляло його про наявність у нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до діючого законодавства і колективного договору. Таким чином, позивач був обізнаний про шкідливі фактори, які присутні на його робочому місці на підприємстві відповідача та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Під час роботи на ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] щороку проходив періодичні медичні огляди, у зв`язки з чим, допускався відповідачем до роботи за професією слюсар-ремонтник. Факт допуску позивача до роботи свідчить, що він був визнаний придатним для роботи за своєю професією. Жодної інформації стосовно виявлення початкових стадій будь-яких професійних захворювань, рекомендації відносно Позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування ПАТ «Запоріжсталь» від медичного закладу, який проводив періодичні та позачергові медичні огляди (ТОВ «ВІТАЦЕНТР») не отримувало. Тобто, протягом роботи [PERSON] на ПАТ «Запоріжсталь» та на момент його звільнення з підприємства, відсутні будь-які докази наявності у нього професійних захворювань. [PERSON] добровільно приступив до виконання трудових обов`язків за професією слюсар-ремонтник, від дорученої роботи він не відмовлявся, про те, що при виконанні роботи створювалася виробнича ситуація небезпечна для його життя або здоров`я позивач адміністрацію ПАТ «Запоріжсталь» не повідомляв. ПАТ «Запоріжсталь» отримувало відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мало правових підстав для відсторонення позивача від роботи у зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я. Слід зазначити, що позивачем до позовної заяви також не надано доказів на підтвердження того, що він тривалий час хворіє або хворів, відсутні будь-які первинні медичні документи (виписки, довідки та ін.), а наданий ним медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії датований 14.04.2021 року, тобто вже після припинення трудових відносин з ПАТ «Запоріжсталь» звернувся до Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», м. Київ, де в нього було встановлено наявність професійного захворювання. За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 07.05.2021 року. Слід зазначити, що згідно п. 17 вказаного Акту хронічне професійне захворювання у [PERSON] виникло не тільки внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», але й внаслідок неякісного медичного огляду в частині не проведення аудіометрії та Rграфії органів грудної клітини, відсутності підстав для переведення на іншу роботу через відсутність скарг у позивача на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження ним періодичних медичних оглядів. Відповідно до п. 20 вказаного Акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи - відсутні (встановлення винних осіб неможливе). Крім цього, вказаний Акт був підписаний членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із окремими думками, які стосуються незгоди із висновками комісії про причини виникнення у позивача професійного захворювання внаслідок роботи на ПАТ «Запоріжсталь», зокрема: - в порушення п. 113 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ № 337 від 17.04.2019 р., комісії з розслідування не була надана первинна медична документація хворого, яка надає підстави прослідкувати динаміку розвитку хвороби, що позбавило можливості провести комплексне, всебічне та якісне розслідування обставин та причин виникнення хронічного професійного захворювання; - в порушення п. 97 вказаного Порядку представники ПАТ «Запоріжсталь» не були залучені до роботи лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН України» зі встановлення професійного характеру хронічного захворювання позивача. Таким чином, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 07.05.2021 року не може розглядатися як належний доказ виникнення причинхронічного професійного захворювання у позивача. Крім того, відповідач посилався на те, що позивач визначаючи суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., не навів належного обґрунтування її розміру та безпідставно послався на те, що вказана сума не підлягає оподаткуванню. З огляду на вказане, відповідач просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Огійченко Є.В. подав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив підтримав. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з трудової книжки позивача, його наказом № 273 від 28.08.1996 з 29.08.1996 року було прийнято стропальником до механічного цеху на Запорізький металургійний завод «Запоріжсталь». 05.08.1997 року [PERSON] , переведений токарем, а 06.12.2001 році переведений слюсарем-ремонтником мартенівського цеху. На підставі наказу № 52 від 03.02.2021 року [PERSON] звільнено, згідно до ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015 Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (скорочено ПАТ «Запоріжсталь»). Таким чином, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає понад 19 років. Згідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), складеної Головним управління Держпраці в Запорізькій області від 25.03.2021 року, умови та характер праці [PERSON] відноситься до 3 ступеня III кл., згідно ГПК № 4137-86, що відповідає Списку № 1 п. 1 пільгового пенсійного забезпечення (особливо шкідливі та особливо важкі умови праці). Виходячи з медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) за № 13/404 від 13.04.2021 року, у [PERSON] встановлені вперше професійні захворювання: Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ), Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 травня 2021 року (Форма П-4), затвердженого першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області 07 травня 2021 року, комісією проведено розслідування причин виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання (отруєння) і встановлено наступне: Дата встановлення остаточного діагнозу 13.04.2021 року. Заклад охорони здоров`я, який встановив діагноз: Клініка професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України». [PERSON] працював на посаді слюсар-ремонтник за професією 19 років 01 місяць, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 01 місяць, загальний стаж роботи 31 рік. Пункт 13. Висновок про наявність шкідливих умов праці за Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248, зареєстрованими Міністерством юстиції України від 06.05.2014 р. за № 472/25249 умови праці на робочому місці [PERSON] відносяться до 3.3 класу (особливо шкідливі та особливо важкі). Пункт 14. Діагноз основний: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (ІІІ ст.. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ) Н90.5. 2. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз. ЛН І-ІІ (один-два) ст. (J.41.0). Захворювання професійні (13.04.2021). Діагноз супутній ІХС, миготлива аритмія та фібриляція передсердь в анамнезі на тлі гідроперикаду (09.10.2020 р.), мітральна недостатність. Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст.. 2 ст. Ризик 4. Варикозна хвороба правої нижньої кінцівки. Хронічна веретеброгенна цервікотораколюмбалгія. Професійні захворювання встановлені вперше. На момент розслідування хворий [PERSON] з 03.02.2021 року не працює на ПАТ «Запоріжсталь» (перебуває на амбулаторному лікуванні). 17. Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення аудіометрії та R-графії органів грудної клітини, а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворим періодичних медичних оглядів . Згідно п. 3.8 Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, № 2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». 18. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): наявність на робочому місці слюсара-ремонтника мартенівського цеха ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] шкідливих виробничих факторів: - кремнію діоксину кристалічного - 21.64- 44,37 мг/м3при ГДК - 4,0 мг/м3; - заліза оксид- 8,05-11,24 мг/м3 при ГДК - 60 мг/м3; - шум - 89.0-94.1 дБ «А» при ГДР - 80 дБ «А». Члени комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виклали окремі думки, в яких не погодились із наявністю причинно-наслідкового зв`язку з встановленими ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України» діагнозами та умовами праці на підприємстві з наступних причин: Комісії з розслідування не була надана до розгляду первинна медична документація, як це передбачено п. 113 Порядку, де можна було б прослідкувати динаміку розвитку його хвороби, що позбавило комісію в праві вивчити первинну медичну документацію та провести комплексне, всебічне та якісне розслідування обставин та причин виникнення хронічного профзахворювання. Окрім цього, відсутність первинної документації не дозволило у повній мірі виконати вимоги пункту 117 Порядку в частині встановлення осіб, винних у порушенні вимог законодавства, дії/бездіяльність яких сприяла виникненню професійного захворювання. Також відсутня будь-яка інформація щодо випадків звернення хворого за медичною допомогою, відсутні скарги на стан здоров`я при проходженні періодичних медичних оглядів. За таких обставин вважають, що встановлення професійного характеру хронічних захворювань [PERSON] спірним. Відповідно до довідки МСЕК серії АБ № 0042188 від 14.06.2021, позивачу встановлено другу групу інвалідності за професійним захворюванням. Рекомендоване амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, сімейного лікаря, пульмонолога. А виходячи з довідки МСЕК серії 12 ААА № 125108 від 10.07.2023, позивачу встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, безстроково. Рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування профпатолога, лора, пульмонолога. Статтею 43 Конституції України, статтею 2 КЗпП України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Частиною 8 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. За статтею 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу (ст. 153 КЗпП України). Відповідно до статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (ст. 173 КЗпП Україн). Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За нормами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Iталії») i в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ вiд 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст . 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв i тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Судом встановлено, що умови праці на підприємстві відповідача (на робочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 07 травня 2021 року (Форма П-4), позивачу встановлено діагнози: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ) Н90.5. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз. ЛН І-ІІ (один-два) ст. (J.41.0). Захворювання професійні (13.04.2021). Діагноз супутній ІХС, миготлива аритмія та фібриляція передсердь в анамнезі на тлі гідроперикаду (09.10.2020 р.), мітральна недостатність. Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст.. 2 ст. Ризик 4. Варикозна хвороба правої нижньої кінцівки. Хронічна веретеброгенна цервікотораколюмбалгія. Професійні захворювання встановлені вперше. Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність і його визнано особою з інвалідністю другої групи за професійними захворюваннями. Надані позивачем докази у їх сукупності дають підстави для висновку про наявність у позивача стійкої втрати працездатності, у зв`язку з професійним захворюванням та права на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих та особливо шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, яка склала понад 19 років. Твердження відповідача про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодися на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу протягом тривалого часу. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Те, що ці захворювання є професійними, було встановлено саме висновком спеціалізованого медичного закладу. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Обставини справи свідчать про те, що позивач має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим відчуває фізичний біль, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, перебуває під спостереженням лікарів, лікарями йому рекомендовано проходити стаціонарне лікування, він не може виконувати тяжкий фізичний труд. Вказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у позивача пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Отже, на думку суду, належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 40 000, 00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнав у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Щодо оподаткування моральної шкоди, судом встановлено, що відповідно до пп.а) пп. 164.2.14 пункту 162.2 ст. 162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Суд акцентує увагу відповідача на тому, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, а тому вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я на виробництві. Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490 св 21). Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоду без урахування утримання податку з доходів і зборів. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial