Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

У травні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з жовтня 2018 року працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення ГУ Держжпродспоживслужби в Сумській області. 20.02.2023 був виданий наказ про її звільнення за власним бажанням. Постановою Сумського апеляційного суду від 01.02.2024 у справі №591/2163/23 визнано незаконним та скасовано цей наказ, поновлено позивачку на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області. 02.02.2024 виданий наказ №34-К, з яким позивачка ознайомилася 05.02.2024 про поновлення її на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення та одразу повідомлено про скорочення цієї посади, хоча де-факто така посада і відділ не існували з 2023 року. 05.02.2024 позивачка подала заяву для з`ясування наявності у штатному розписі посади, на якій вона була поновлена, а у разі відсутності про внесення змін до штатного розпису шляхом введення у нього посади, на якій позивачка поновлена. Листом від 04.03.2024 було відмовлено у внесенні змін до штатного розпису щодо введення посади провідного спеціаліста до відділу правового забезпечення у відповідності до постанови апеляційного суду, натомість відповідач вирішив ввести посаду до сектору, що не узгоджується з резолютивною частиною постанови апеляційного суду. Станом на час звернення до суду позивачка продовжувала перебувати на неіснуючій у штатному розписі посаді, із заявами щодо зміни способу і порядку виконання постанови апеляційного суду відповідач не звертався. На момент поновлення позивачки рівнозначної посади не існувало, така посада позивачці не пропонувалась та її згода на її заняття не запитувалась. Змін до штатного розпису щодо введення скороченої посади не вносилось. Позивачка продовжує перебувати на посаді, яка відсутня у штатному розписі, що свідчить про неналежне виконання постанови суду про поновлення на роботі. 31.05.2024 відповідачем видано наказ про переміщення позивачки з 03.06.2024 до сектору правового забезпечення, однак у наказі не визначено, на яку посаду її переміщують, з посадовою інструкцією позивачку не ознайомлювали, згоди на її переміщення не запитували. Зазначені порушення є підставою для стягнення з роботодавця середнього заробітку згідно ст. 236 КЗпП України у зв`язку з затримкою належного виконання судового рішення про поновлення на роботі. Просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Сумського апеляційного суду від 01.02.2024 по справі №591/2163/23 в частині поновлення [PERSON] з 01.02.2024 по день ухвалення судового рішення. У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився, зазначивши, що на виконання постанови Сумського апеляційного суду 02.2.2024 відповідачем було видано наказ, яким поновлено її на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення, задоволено її заяву на отримання щорічної основної відпустки, соціальної додаткової відпустки терміном до 06.03.2024, виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та середній заробіток за час вимушеного прогулу. У зв`язку зі скороченням посади, на яку позивачку було поновлено, було внесено пропозицію перемістити посаду провідного юрисконсульта до сектору правового забезпечення. До затвердження нової структури та штатного розпису посада позивачки знаходилась поза штатом із збереженням за працівницею усіх трудових гарантій та заробітної плати без перешкоджання у забезпеченні простою. Переміщення позивачки не є зміною істотних умов праці, оскільки зміст посадової інструкції та назва посади не змінилася, зінилася лише назва структурного підрозділу. Твердження позивача про те, що вона була поновлена на посаді, яка не існувала, є перекрученням, оскільки невнесення посади до штатного розпису не вплинуло на фактичне виконання постанови. Позивачем не наведено доказів перешкоджання х боку роботодавця у забезпеченні її роботою на посаді провідного юрисконсульта у період з 01.02.2024. Позивач за власним бажанням до роботи не приступала, а користувалась своїм правом на відпустки. У відповіді на відзив позивач зазначив, що посадою є первинна структурна одиниця, що передбачена чинним штатним розписом. Поновлення на посаду, що перебуває поза штатом, є неможливим. Для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду. Формальне видання наказу про поновлення не є належним виконанням з боку позивача рішення суду. Посаду провідного спеціаліста відділу правового забезпечення так і не було введено, оскільки введено посаду провідного спеціаліста сектора. Позивачку не ознайомлювали із посадовою інструкцією провідного спеціаліста сектора правового забезпечення, тому вона позбавлена можливості оцінити, чи є ця посада рівнозначною. Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 07.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених підстав. Додатково пояснив, що належним способом виконання рішення була б або введення посади у штат, або пропозиція рівнозначної посади. З часу видання наказу про переміщення посади позивачки до сектора правового забезпечення право позивача продовжує порушуватися. З березня 2022 року позивачка з дітьми перебуває за кордоном. На час розгляду справи трудові відносини із відповідачем не припинені, вона продовжує перебувати у відпустці без збереження заробітної плати. У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник відповідача заперечувала проти позову, пояснила, що роботодавцем вживалися усі необхідні заходи для виконання рішення. Процедура введення нової штатної одиниці є тривалою, оскільки проект змін до штатного розпису направляється до центрального апарату Держпродспоживслужби для його погодження. Позивачка не заявляла про бажання вийти на роботу. У судове засідання 27.11.2024 представник відповідача повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи без його участі не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивачка з 2018 року працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області. Наказом від 20.02.2023 №58-к позивачку звільнено з посади з 20.02.2023 за власним бажанням, згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв?язку з невиконанням законодавства про працю. Постановою Сумського апеляційного суду від 01.02.2024 у справі №591/2163/23 рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2023 року в частині вирішених позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано і прийняти нову постанову в частині даних вимог. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області № 58-к від 20 лютого 2023 року «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 лютого 2023 року по 01 лютого 2024 року в сумі 75528 грн 40 коп. з наступним утриманням податків і обов`язкових платежів. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь держави судовий збір в сумі 2147 грн 20 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції. У задоволенні позову [PERSON] в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до змісту даної постанови середньоденна заробітна плата позивачки становить 304,55 грн. (а.с. 6-11). 02.02.2024 ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області видано наказ №34-к, яким скасовано наказ №58-к від 20.01.2023 «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення з 21.02.2023; доручено відділу роботи з персоналом попередити [PERSON] про скорочення посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення внаслідок зміни структури та штатного розпису (ас. 11 зв). 02.02.2024 внесено запис до трудової книжки позивачки, відповідно до якого запис №14 (про звільнення із займаної посади) є недійсним. Поновлена на посаді провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області з 21.02.2023 (а.с. 60) 02.02.2024 роботодавцем складено попередження [PERSON] про скорочення посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення. Матеріали справи не містять інформації про дату ознайомлення позивачки із цим попередженням (а.с. 36) . 04.02.2024 [PERSON] було направлено на адресу ГУ Держпродспоживслужби заяви, на які 04.03.2024 надана відповідь, що головним управлінням внесено пропозиції до зміни структури Головного управління в частині створення посади провідного спеціаліста юрисконсульта сектору правового забезпечення. До затвердження нової структури та штатного розпису з вищезазначеними змінами посада провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення знаходиться поза штатом із збереженням за заявницею всіх трудових гарантій та заробітної плати без перешкоджання у забезпеченні роботою (а.с. 12). Після винесення наказу про поновлення позивачки на роботі вона фактично до роботи не приступила. Згідно з табелями обліку робочого часу та копіями наказів про відпустки позивачка 01.02.2024 та 02.02.2024 була відсутня на роботі з причини «неявка по невстановленим», з 05.02.2024 по 18.02.2024 перебувала у щорічній основній відпустці, з 19.02.204 по 06.03.2024 у додатковій оплачуваній відпустці, з 07.03.2024 по 21.03.2024 у щорічній основній відпустці, з 22.03.2024 по 13.05.2024 та з 14.05.2024 по 11.08.2024 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 12 зв, 51-54). За поясненнями сторін у подальшому наказами позивачці також надавалась відпустка без збереження заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у якій вона перебуває на час розгляду даної справи. За поясненнями представника позивача позивачка виїхала за межі України у зв`язку з введеним воєнним станом у березні 2022 року і на даний час не повернулась. Відповідно до штатного розпису на 2024 рік, який був затверджений 29.01.2024, у головному управлінні Держпродспоживслужби у Сумській області був відсутній відділ правового забезпечення. У секторі правового забезпечення було 3 штатні посади: 1 посада завідувача сектору та дві посади головного спеціаліста (а.с. 78-79). Наказом від 29.01.2024 №19-к цей штатний розпис був введений у дію (а.с. 80 зв.) 11.05.2024 головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було затверджено новий штатний розпис ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області, відповідно до якого у сектор правового забезпечення додано також 1 штатну одиницю провідного юрисконсульта (а.с. 82-83). Наказом від 15.05.2024 №159-к цей штатний розпис був введений у дію з 03.06.2024 (а.с. 81). Наказом від 31.05.2024 №211-к переміщено [PERSON] , провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення з 03.06.2024 до сектору правового забезпечення ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області з подальшим виконанням роботи у межах трудового договору (а.с. 37).Матеріали справи не містять доказів дати ознайомлення позивачки із цим наказом. Відповідно до наданої відповідачем довідки посадовий оклад провідного юрисконсульта у 2023 році на дату звільнення [PERSON] складав 5905 грн. Посадовий оклад у 2024 році на дату поновлення в установі становив 7207 грн (а.с. 109). Відповідачем надано копії посадових інструкцій провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення (редакція 2018 рік) та провідного юрисконсульта сектору правового забезпечення (редакція 03.06.2024). Зі змісту цих документів вбачається, що вони містять положення про ідентичні права та посадові обов`язки, кваліфікаційні вимоги, тощо, окрім положень, визначених пунктом 19 розділу ІІ посадової інструкції в редакції 2018 року, які передбачали працю провідного юрисконсульта в режимі ненормованого робочого дня. У посадовій інструкції провідного юрисконсульта сектора правового забезпечення цей пункт відсутній. (а.с. 56-57,110-111). Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно з частиною п`ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. При цьому, належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена\~статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Таким чином, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі\~статті 236 КЗпП України\~суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Аналогічна правова позиція щодо застосування\~ст. 236 КЗпП України\~неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22,\~\~від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21, від 18.12.2023 у справі № 640/27278/21. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що на наступний день після ухвалення Сумським апеляційним судом постанови, якою поновлено позивачку на посаді провідного спеціаліста відділу правового забезпечення, відповідачем було видано наказ про на роботі на тій посаді, яка вказана у постанові суду у справі № 591/2163/23. Внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. За твердженням позивачки у позовній заяві, із наказом вона була ознайомлена на наступний робочий день (05.02.2024). Після поновлення на посаді позивачка реалізувала своє право на відпустки: з 05.02.2024 вона перебувала у оплачуваних відпустках, а згодом у відпустках без збереження заробітної плати, які їй були надані роботодавцем за її заявами. Листом від 04.03.2024 позивачку було повідомлено про вжиття заходів щодо зміни структури управління в частині створення посади, на яку її було поновлено та про збереження за нею всіх трудових гарантій, заробітної плати без перешкоджання у забезпеченні роботою. У подальшому було внесено зміни до штатного розпису та введено у сектор правового забезпечення посаду провідного юрисконсульта, на яку позивачку було переміщено. Наказ про переміщення її на нову посаду позивачка не оскаржувала. Зі змісту посадових інструкцій за посадою, яку позивачка займала до незаконного звільнення та за посадою, яка була введена у штатний розпис, вбачається, що посадові права та обов`язки, кваліфікаційні вимоги, тощо не змінилися. Було виключено положення про ненормований робочий день, що покращує становище працівника. З довідки, наданої відповідачем, вбачається, що посадовий оклад за посадою, на якій позивачку поновлено, є більшим за посадовий оклад за посадою, з якої позивачку було незаконно звільнено. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Судом встановлено, що відповідачем у спосіб, який передбачений законом та судовим рішенням у справі № 591/2163/23 поновлено позивачку на посаді, яку вона раніше займала та з якої була незаконно звільнена шляхом видання відповідного наказу та внесення запису до трудової книжки. Матеріали справи не містять доказів перешкоджання фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Позивачка з моменту поновлення її на посаду не виявляла наміру фактично приступати до виконання обов`язків, оскільки подавала заяви на відпустки. Право позивачки, як працівника, на відпустку, було забезпечене роботодавцем. Після внесення змін до штатного розпису позивачку було переміщено у структурний підрозділ головного управління. Позивачка заперечує законність такого переміщення, разом з цим, наказ про переміщення вона не оскаржувала. За таких обставин, суд не вбачає у діях роботодавця порушення вимог законодавства, які були б підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗПП України. Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed