Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що з 06.06.2015 по 21.02.2023 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі сторонами було придбано автомобіль Hyundai Sonata, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан, який було зареєстровано на позивача. Після розірвання шлюбу автомобіль перебуває у користуванні відповідача. Дійти згоди щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позивач з відповідачем не може, а тому позивач звернулась до суду із даним позовом та просить суд визнати за відповідачем право власності на автомобіль, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за частку ринкової вартості автомобіля в сумі 188920,00 грн., а також понесені нею судові витрати. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2024 року відкрито провадження по справі, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті справи. ІІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. У судове засідання позивач не з`явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини. Судова повістка надсилалась за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «адресат відсутній», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. 06.06.2015 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, що встановлено свідоцтвом про шлюб серїї [NUMBER] від 06.06.2015 року. 29.11.2019, під час перебування у шлюбі, сторонами було придбано автомобіль Hyundai Sonata, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , тип ТЗ легковий седан, білого кольору, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`ємом двигуна 1998 см.куб, який було зареєстровано на позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до довідки №153 від 01.06.2024 ФОП [PERSON] середня ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 377840 грн. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Частиною третьою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та статтею 372 ЦК України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). У процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання. Системне тлумачення положень статті 69, 70, 71 СК України дає підстави застосовувати такий спосіб поділу майна, як поділ речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2020 року у справа № 662/1069/17 (провадження № 61-22889св19). Таким чином, з огляду на зазначене, з урахуванням положень статей 71 СК України та 372 ЦК України, приймаючи до уваги факт користування автомобілем саме [PERSON] в порядку поділу майна подружжя вимоги позивачки підлягають задоволенню в частині визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на спірний автомобіль, зобов`язавши його сплатити грошову компенсацію за припинення права власності [PERSON] на це майно. Відповідно право спільної сумісної власності на спірне майно в порядку такого поділу припиняється. Визначаючи розмір грошової компенсації суд виходить з середньої ринкової вартості спірного транспортного засобу, встановленої відповідно до довідки №153 від 01.06.2024 ФОП [PERSON] у розмірі - 377840 грн. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина такої вартості 188920,00 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1889,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved