Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати недійсним договір позики на суму 80000 грн., від 01.11.2012 укладений між [PERSON] , чоловіком позивачки, та [PERSON] , нотаріально посвідчений (зареєстрований) приватним нотаріусом Корнієнко Ю.В. за № 1023, так як даний договір було укладено без її згоди як дружини позичальника. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 1989 року. Шлюб зареєстровано відділом РАГС Стрийського районного управління юстиції Львівської області актовий запис №15. 16 вересня 2024 року їй стало відомо про те, що між її чоловіком [PERSON] та [PERSON] існує договір позики, посвідчений нотаріально від 01.11.2012 року. Однак, своєї згоди на укладення такого договору позивач не надавала, а тому він укладений поза її волевиявленням та суперечить вимогам ч. 2, 3 ст. 65 СК України. Відтак, просить позов задовольнити. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач та представник відповідача належним чином повідомлені про слухання справи у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, проти позову заперечує повністю, у задоволенні позову прохає відмовити. Доводів на підтримку чи заперечення проти позову третя особа - приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Юрій Валентинович до суду не подав. Доводів на підтримку чи заперечення проти позову третя особа - [PERSON] до суду не подав. Враховуючи наведене, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника відповідача, відповідача та третіх осіб. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Луньов С.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] з 29 липня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано відділом РАГС Стрийського районного управління юстиції Львівської області актовий запис №15, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.9/. Згідно долученої до матеріалів справи копії договору позики від 01.11.2012 [PERSON] , чоловік позивачки, позичив у [PERSON] 80000 (вісімдесят) тисяч гривень строком до 01.11.2022року, даний договір нотаріально посвідчений (зареєстрований) приватним нотаріусом Корнієнко Ю.В. за № 1023 /а.с.10/. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором /ч.1 ст.1049 ЦК України/. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками /усиновлювачами/, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до частин першої - третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Положення цієї статті визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 18 грудня 2018 року у справі № 755/12668/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 521/20211/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 522/16362/16-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 522/20907/16-ц, від 12 червня 2020 року у справі № 333/324/18, від 05 листопада 2020 року у справі № 619/761/18, від 16 березня 2021 року у справі № 133/2718/18. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності підстав визнання недійсності оспорюваного договору позики від 01.11.2012, а тому у задоволенні позову з підстав зазначених у ньому необхідно відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено повністю, відповідач не подав доказів про розмір витрат у зв`язку із розглядом справи, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: dismissed