Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до[PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Зіньківської міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Зіньківської міської ради , Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. В позові зазначено, що 04 травня 2019 року сторони по справі уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, від даного шлюбу народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] .Позивач зазначає, що з початком бойових дій в країні стан здоров`я дружини ,яка була вагітна значно погіршився ,через стреси та знервованість перебіг вагітності значно ускладнився, погіршився і психологічний стан [PERSON] , але після пологів її стан ще погіршився, вона не змогла годувати дитину, постійно перебувала в стресі, внаслідок чого виникали постійні сварки ,наполягала на виїзді за кордон, через місяць після народження дитини дружина не повернулася додому ,два тижні не виходила на зв`язок, через деякий час зателефонувала і повідомила, що більше не повернеться, а дитина потрібна лише йому. Нещодавно [PERSON] дізнався, що [PERSON] проживає в с. Лютенські Будища Полтавського району Полтавської області ,зателефонувавши до неї остання повідомила, що в них різні життєві погляди і попросила більше її не турбувати. Відповідачка свідомо та злісно нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] і не має намірів змінити свою поведінку. Крім того, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, підготовку до життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Більш того, відповідачка з самого дня народження дитини нехтує своїми правами, не приймає жодної участі у житті та розвитку дитини, тобто злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неї. В зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. Ухвалою судді від 08.10.2024 року було відкрито загальне позовне провадження та підготовче судове засідання призначено на 25.10.2024 року ( а.с.19). В підготовче судове засідання сторони по справі не з`явилися, від позивача представника позивача [PERSON] адвоката Долженко О.М. надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, просили призначити справу до судового розгляду та зобов`язати орган опіки та піклування надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] (а.с.27-28). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася,надіслала заяву в якій вказала що визнає позовні вимоги , третя особа: представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Зіньківської міської ради не з`явився, надіслав до суду клопотання про залучення по справі в якості третьої особи Службу у справах дітей виконавчого комітету Зіньківської міської ради та Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та зобов`язати останню надати суду висновок про можливість визначення місця проживання дитини з батьком(а.с.26). Підготовче судове засідання в справі було закрите та призначено справу до судового розгляду і залучено по справі в якості третіх осіб: Службу у справах дітей виконавчого комітету Зіньківської міської ради та Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради ( а.с.31). В судове засідання 05.12.2024 року сторона позивача , позивач [PERSON] та його представник адвокат Долженко О.М. надіслали заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з особистих засобів зв`язку , судом задоволені дані клопотання та винесені ухвали , але через технічні причини вийти на відеоконференц зв`язок не змогли , надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили задоволити позовні вимоги, відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, до суду надіслала заяву в якій визнає вимоги та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав , розгляд справи прохала провести у її відсутність, вказала що у неї інше життя ( а.с. 89), представник третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Зіньківської міської ради Тюріна Ю.В. в судове засідання з`явилась, повідомила, що ними як представниками органу опіки та піклування робота проведена , двічі виїздили представники служби по місцю реєстрації відповідачки [PERSON] , але її не застали вдома , також надсилали листа із запитом до старости села Лютенські Будища але він також вказав що дана особа не проживає на території села , тому висновку щодо позбавлення батьківських прав відповідачку вони не можуть надати , оскільки не змогли із нею поспілкуватись , з доказів наданих до суду вбачається, що фактично позивач із дитиною проживає у іншому місті , тому поклались на розсуд суду . Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Зіньківської міської ради , за довіреністю Рись Н.В. з`явилась, повідомила, що ними як представниками органу опіки та піклування робота проведена , двічі виїздили представники служби по місцю реєстрації відповідачки [PERSON] , але її не застали вдома , також надсилали листа із запитом до старости села Лютенські Будища але він також вказав що дана особа не проживає на території села , тому висновку щодо позбавлення батьківських прав відповідачку вони не можуть надати , оскільки не змогли із нею поспілкуватись , з доказів наданих до суду вбачається, що фактично позивач із дитиною проживає у м.Миргороді, акти складені службою у справах дітей Миргородської міської ради про належні умови проживання дитини з батькіом , тому поклались на розсуд суду . Представник служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, висновку не надіслав , повідомлені належним чином Дослідивши письмові докази у справі , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] (а.с.7), ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] (а.с.9), зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із своєю дочкою [PERSON] , [INFO] . 04.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.13). [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ( а.с.14). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , взята на облік внутрішньо переміщеної особи 01.06.2022 року за адресою [ADDRESS] ( а.с.12) , відповідно до довідки лікаря педіатра [PERSON] вбачається, що дитина [PERSON] спостерігається лікарем педіатром, на диспансерному обліку не перебуває, гострими респіраторними захворюваннями хворіє не часто, для проведення планових оглядів, лабораторного обстеження та з приводу захворювання на прийоми дитину приводить батько [PERSON] ( а.с.86), відповідно до заяви відповідача [PERSON] вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу , стягнення аліментів та позбавлення її батьківських прав (а.с.89), відповідно до акту обстеження умов проживання від 21.11.2024 року за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за зазначеною адресою проживають: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] разом з донькою проживають в орендованому будинку в приватному секторі міста, оселя простора ,світла, чиста з сучасним ремонтом, всі кімнати облаштовані необхідними меблями та електропобутовою технікою, для дитини створені всі належні умови для повноцінного проживання та розвитку, зі слів [PERSON] мати доньки близько двох років з родиною не проживає участі у вихованні та утриманні дитини не бере ( а.с.87),відповідач - мати дитини [PERSON] - позовні вимоги визнала ( а с.89), Зіньківська міська рада звертались із запитом до старости Лютенсько - Будищанського округу із листом про надання інформації щодо [PERSON] , та до [PERSON] , сторостат повідомив що остання не проживає на території округу , а рекомендований лист від [PERSON] повернувся із зазначенням - відмовилась від отримання ( а.с. 96-98) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно зі ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст. 150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно дост.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від ЗО березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно спливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року). Відповідачка свідомо та злісно нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] вже два роки і не має намірів змінити свою поведінку. Крім того, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, підготовку до життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Більш того, відповідачка з самого дня народження дитини нехтує своїми правами, не приймає жодної участі у житті та розвитку дитини, тобто злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Зазначені обставини підтверджуються довідкою лікаря, актом обстеження умов проживання, та іншими матеріалами справи. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, що викладена у Постанові від 29.09.2021 року по справі №459/3411/17, провадження № 61 -10531св21, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним і де спорідненість з батьком не буде ані створювати будь-яких складнощів у житті дитини, ані надавати негативний приклад батьківської поведінки. Згідно ст.51 Конституції України, ст. 180,181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз`яснення надані в абз. 7 п. 16 постанови Пленуму від 30 березня 2007 р № 3. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Що стосується позовної вимоги про розірвання шлюбу ,то суд зазначає Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як було встановлено під час розгляду справи сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів: Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає доцільним стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини оскільки відповідач, в силу вимог 180 СК України будучи матір`ю дитини, зобов`язана її матеріально утримувати. Згідно із ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої доньки є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав, розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved