Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

В травні 2024р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 10113,41 грн.; судовий збір в розмірі 970,0 грн.; 3000,0 грн. - витрати на проведення оцінки спричиненого збитку; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 березня 2024р. на а/д Н08-420 км, в напрямку м. Запоріжжя відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП) за участю автомобіля «Chevrolet Cruze», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок зазначеної події автомобіль «BMW» зазнав значних механічних пошкоджень. Вище вказана ДТП відбулась, внаслідок порушення водієм [PERSON] п. п. 12.1, 13.1 ПДР, про що складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП,. На даний час справа про адміністративне правопорушення, відносно [PERSON] розглядається Дніпровським районним судом Дніпропетровської області. 25 березня 2024р. позивач звернувся до відповідача, із заявою про виплату страхового відшкодування. За наслідками розгляду заяви позивача, відповідачем 25 березня 2024р. було складено страховий акт №17787908458/1 та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 63917,20 грн. Відповідно до проведеної незалежної оцінки спричиненого збитку, складеного на замовлення позивача від 03 квітня 2024р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 81487,82 грн. У зв`язку з цим, 08 травня 2024р. позивачем було направлено заяву на адресу відповідача, щодо здійснення доплати страхового відшкодування в розмірі 10113,41 грн. Листом від 08 травня 2024р. відповідач повідомив про відсутність підстав для перегляду суми страхового відшкодування. На думку позивача зазначена відмова відповідача у сплаті суми страхового відшкодування є незаконною, а тому з метою захисту свого порушеного права, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 21 червня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти позову, вказав, що страховиком відшкодовується витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Отже у страховика відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем висновок, оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. Страховиком у передбачений законом строк було проведено огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт технічного огляду 28 березня 2024р. Страховиком було залучено належного оцінювача ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг». Згідно Звіту № 35452 від 19 квітня 2024р., ринкова вартість автомобіля «BMW» становить 837661,50 грн., вартість матеріального збитку, що є вартістю відновлювального ремонту даного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з ПДВ складає 77316,65 грн., вартість матеріального збитку без ПДВ становить 67117,21 грн., за мінусом франшизи в розмірі 3200,0 грн. - 63917,21 грн., що й було сплачено позивачу, та підтверджено ним у позовній заяві. Звіт № 28-03-24В від 03 квітня 2024р., складений ФОП [PERSON] на замовлення позивача не є висновком експерта в розумінні положень ст.102 ЦПК України, оскільки у даному дослідженні не вказано, що воно виготовлене для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність. Також експертом не визначено розмір збитку без ПДВ, хоча страховик при виплаті повинен був керуватися п.36.2 ст. 36 Закону та сплачувати страхове відшкодування без ПДВ за відсутності доказів оплати ремонту. Окрім того, зазначений звіт має наявні недоліки, що могли прямо вплинути на достовірність результатів оцінки. Позивачем не зазначено, в чому полягає неправильність Звіту № 35452 від 19 квітня 2024р. про визначення вартості матеріального збитку, згідно яких було визначено та виплачено страхове відшкодування, не подано доказів рецензування Звіту. Із врахуванням викладеної позиції, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. 22 червня 2024р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити Представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідачем при визначені розміру страхового відшкодування не були враховані положення п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», редакція яких була змінена після 18 листопада 2021р. Як свідчить відповідь на адвокатський запит та долучений відповідачем Акт огляду колісного транспортного засобу від 28 березня 2024р., огляд пошкодженого автомобіля позивача був здійснений на замовлення відповідача аварійним комісаром [PERSON] , а, отже, такий Акт огляду пошкодженого майна є неналежним та недопустимим доказом по справі. З огляду на те, що страховик у встановлений строк не направив для огляду пошкодженого транспортного засобу експерта або свого працівника, посилання представника відповідача на передчасність та безпідставність дій позивача про залучення ним особисто спеціаліста для огляду пошкодженого автомобіля є помилковим. Доказів того, що залученим страховиком аварійний комісар є експертом або працівником страхової компанії, матеріали справи не містять, при цьому в порядку п. 36.2 ст. 36 вище зазначеного Закону, жодної домовленості між позивачем та відповідачем щодо здійснення виплати суми страхового відшкодування без проведення експертизи досягнуто не було. На думку сторони позивача, під час здійснення оцінки автомобіля позивача (Звіт № 35452 від 19 квітня 2024р., складений ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг») не були дотримані п. 1.3, 5.1, 5.5., 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092. Так, оцінювач [PERSON] особисто не оглядав пошкоджений автомобіль позивача. Доказів того, що вказаний оцінювач має свідоцтво судового експерта, яке б надавало йому право складати висновки без особистого огляду об`єкта дослідження, матеріали справи не містять, а тому сторона позивача вважає, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова від 27 березня 2019р. у справі № 752/16797/14-ц), що зазначений звіт є неналежним доказом. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що 25 березня 2024р. на а/д Н08-420 км, в напрямку м. Запоріжжя відбулась ДТП, за участю автомобіля «Chevrolet Cruze», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] ) та під його керуванням. Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль «BMW» зазнав механічних пошкоджень. Зазначена ДТП мала місце з вини водія [PERSON] , що встановлено постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2024р. по справі № 175/7194/24, яка набрала законної сили. На момент ДТП, відповідальність водія автомобіля «Chevrolet Cruze», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у відповідача, згідно полісу обов`язкового страхування № 219484070. Ліміт страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну визначено у розмірі 160000,00 грн. Судом встановлено, що в досудовому порядку, позивач звертався до відповідача з заявами про настання страхового випадку та сплати суми страхового відшкодування. На підставі звіту №35452 від 19 квітня 2024р., підготовленого оцінювачем ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг», вартість матеріального збитку, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,6141 та з ПДВ складає 77316,65 грн., вартість матеріального збитку без ПДВ становить 67117,21 грн.; відповідачем було сплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 63917,21 грн., з урахуванням франшизи - 3200,0 грн. Відповідно до проведеної незалежної оцінки спричиненого збитку, складеного на замовлення позивача 03 квітня 2024р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 81487,82 грн. У зв`язку з цим 08 травня 2024р. позивачем направлено заяву на адресу відповідача щодо здійснення доплати страхового відшкодування в розмірі 10113,41 грн. Листом від 08 травня 2024р. відповідач повідомив про відсутність підстав для перегляду суми страхового відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Як вбачається із звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № №35452 від 19 квітня 2024р., який проводився на замовлення сторони відповідача, незалежним оцінювачем ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг», визначення об`єму відновлювальних робіт, необхідних для цього запчастин та матеріалів проводилось на підставі Акту огляду спеціаліста [PERSON] . На підставі виконаних досліджень оцінювачем зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження автомобіля «BMW» д.н.з. [NUMBER] , станом на 19 квітня 2024р. дорівнює 67117,21 грн. без урахування ПДВ. Відповідно до п.1.3, 2.3, 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу; фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу; вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Як вбачається із звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 28-03-24В, складеного ФОП [PERSON] , на замовлення позивача, коефіцієнт фізичного зносу складає 0,6141. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015р. по справі № 3-50гс15, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019р. у справі № 910/1272/18, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019р. у справі № 910/12722/18). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку експерта ФОП [PERSON] № 28-03-24В, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 149181,20 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику, з урахуванням коефіцієнту зносу запчастин 0,6141 і втрати товарної вартості та з урахуванням ПДВ становить 81487,82 грн. Дослідивши висновок оцінювача ФОП [PERSON] № 28-03-24В по визначенню матеріальної вартості збитку від 03 квітня 2024р., суд зазначає, що законом не встановлюється обмежень для проведення повторної оцінки пошкоджень завданих транспортному засобу. Суд зазначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). В свою чергу, відповідачем не ставилось питання про проведення експертизи, для спростування наданого позивачем висновку експерта ФОП [PERSON] № 28-03-24В по визначенню матеріальної вартості збитку від 03 квітня 2024р. Відповідно до пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/2/2092, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду колісного транспортного засобу. 28 березня 2024р. у присутності власника пошкоджений транспортний засіб було оглянуто, про що складено Акт огляду транспортного засобу, від підписання якого позивач відмовився, про що зазначено у вказаному акті, без зазначення причин такої відмови. Суд звертає увагу, на те що дослідження, проведене на замовлення відповідача, складене спеціалістом ТОВ «СЗУ Україна Конслатинг» Мотричем С.Ю. на основі огляду пошкодженого автомобіля, який проводив аварійний комісар [PERSON] , без проведення безпосереднього огляду автомобіля самим [PERSON] , тоді, як відповідно до п. 5.1. Методики визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Звіт № 35452 від 19 квітня 2024р. не містить пояснень щодо неможливості огляду оцінювачем [PERSON] пошкодженого автомобіля позивача та необхідності використання Акту огляду, складеного іншою особою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019р. по справі №752/16797/14-ц сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна експерта, який особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 28-03-24В від 03 квітня 2024р. виконаний згідно із приписами Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. за № 142/5/2092 та проведений [PERSON] , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію оцінювача (свідоцтво МФ№1098 від 15 травня 2004р., свідоцтво про підвищення МФ№0909-ПК, дійсне до 16 серпня 2025р.). В той же час, звіт № 35452 від 19 квітня 2024р., на підставі якого відповідачем складено страховий акт та визначено суму страхового відшкодування, складеного спеціалістом ТОВ «СЗУ Україна Консалтинг» Мотричем С.Ю., за своєю формою та змістом не відповідає вимогам Звіту про оцінку колісного транспортного засобу. Щодо посилання відповідача на те, що вартість матеріального збитку повинна була визначатися оцінювачем ФОП [PERSON] без урахування ПДВ, суд зазначає наступне. Згідно з п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати зі сплати ПДВ, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу вартості ремонту автомобіля саме з урахуванням сум податку на додану вартість. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 грудня 2020р. у справі № 565/1210/19, від 12 липня 2023р. у справі № 591/1861/22. Позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП. Суд вважає, що позивач повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП. На підставі викладеного суд приходить висновку про те, що вартість відновлювального ремонту повинна була підлягати зменшенню на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє. Однак позивачем до позовних вимог сума податку на додану вартість в розмірі 7457,20 грн., яка була зазначена у висновку оцінювача ФОП [PERSON] № 28-03-24В від 03 квітня 2024р., включена не була, а відтак сума позовних вимог на суму ПДВ не підлягає зменшенню. Посилання відповідача на те, що в порушення вимог закону, не здійснено рецензування висновку експерта ФОП [PERSON] , не береться судом до уваги з врахуванням положень ст. ст. 12, 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того, рецензування висновків експерта не є процесуальною дією і складений за його результатами документ не має доказового значення. Рецензія не є тим засобом, який спростовує висновок експерта, оскільки інститут рецензування висновків експертів - це форма внутрішньовідомчого контролю за якістю експертної роботи. Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2024р., у справі № 708/1253/15-ц. Посилання сторони відповідача на те, що у звіті, складеного на замовлення позивача, в порушення вимог ч. 7 ст.102 ЦПК України, не зазначено, що експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а відтак даний висновок не може вважатися належним та допустимим доказом розміру заподіяного збитку, суд не бере до уваги, враховуючи положення Закону України «Про судову експертизу», положення ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також правових позицій Верховного Суду в постанові від 18 березня 2018р., у справі № 914/881/17. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 970,0 грн.; витрати на проведення оцінки спричиненого збитку - 3000,0 грн. Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved