Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

В жовтні 2024 року [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Бусахіна О.С., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 червня 2023 року о 09:17 год. відповідач [PERSON] , перебуваючи біля входу до супермаркету "ВЕЛМАРТ" по просп. Миру, 1/1, у м. Миколаєві, на ґрунті особистих неприязних стосунків, з необережності, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та шкоди для здоров`я позивача [PERSON] , хоча повинен був і міг їх передбачити, навмисно наніс останньому декілька ударів (не менше двох) кулаком в область голови, внаслідок чого [PERSON] не втримав рівновагу та впав з висоти власного зросту на бетонну поверхню, при цьому, отримав тілесні ушкодження у вигляді синця тім`яної ділянки голови з права, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішньої щиколотки з переломом нижньої третини малогомілкової кістки з права, скалкового перелому зовнішньої щиколотки зі зміщенням з права з підвертанням стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день. Вироком Ленінського районного суду м.\~Миколаєва від 04 квітня 2024 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання 1 рік обмеження волі. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, в період з 02 червня 2023 року по 13 червня 2023 року позивач був госпіталізований та йому було проведено операцію, МОС (металоостеосинтез) зовнішньої щиколотки пластиною LCP, МОС (металоостеосинтез) внутрішньої щиколотки гвинтом. Для проведення зазначеної операції позивачем було витрачено кошти в загальному розмірі 22529,95 грн. В період з 06 березня 2024 року по 19 березня 2024 року позивача було госпіталізовано для проведення операції щодо видалення металевих фіксаторів з внутрішньої щиколотки правої гомілки, видалення металевих фіксаторів з зовнішньої щиколотки правої гомілки. 19 березня 2024 року позивач був виписаний на амбулаторне лікування, спостереження у сімейного лікаря, травматолога за місцем проживання. У зв"язку з чим позивач застосовував препарати на період післяопераційного лікування, на які витратив 7347,20 грн. Так позивачем понесені витрати на лікування на загальну суму 29877,15 грн. В результаті отриманих травм 14 грудня 2023 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності. Крім того, у зв"язку з погіршенням стану здоров"я внаслідок неправомірних дій відповідача, які сталися 02 червня 2023 року, втратою професійної працездатності внаслідок ушкодженню здоров"ю та каліцтвом, отриманого з вини відповідача, позивач звільнився з роботи. Позивач працював на посаді лікаря-анестезіолога з 06 травня 2022 року по 04 жовтня 2023 року в КНП Миколаївської міської ради "Пологовий будинок № 1", а також з 02 січня 2023 року по 01 вересня 2023 року в КНП "Багатопрофільна лікарня ВРСРМРМО". З жовтня 2023 року позивач фактично заробіток не отримував у зв"язку з тим, що не мав змоги працювати унаслідок постійної болі в нозі та складністю ходи. Відповідно до довідки КНП Миколаївської міської ради "Пологовий будинок № 1" середньомісячна заробітна плата позивача за дванадцять місяців, що передували ушкодженню здоров"я, складає 15343,21 грн. Відповідно до довідки КНП "Багатопрофільна лікарня ВРСРМРМО" позивач отримував середньомісячну заробітну плату, а саме за останні п"ять місяців, що передували ушкодженню здоров"ю, в розмірі 19555,87 грн. Тобто, загальний середньомісячний заробіток, що передував ушкодженню здоров"я позивача, складав 34899,08 грн (15343,21 грн + 19555,87 грн). 08 травня 2024 року позивача прийнято на посаду лікаря-анестезіолога КНП "Новобузька багатопрофільна лікарня" Новобузької міської ради Миколаївської області. В період останнього звільнення з 04 жовтня 2023 року по 08 травня 2024 року позивачем було втрачено заробіток (дохід), а саме 7 місяців, що становить 244293,56 грн (34899,08 грн х 7 місяців втраченого заробітку). Крім того, протиправними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 200000,00 грн, що полягає в усіх стражданнях, які йому довелося перенести, зокрема порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров"я. Позивач і на теперішній час не має можливості робити навантаження на ногу, тобто перебувати довго стоячи, ходити на відстані біля двох кілометрів, не має можливості займатися спортом, йому і тепер доводиться постійно вживати знеболюючі таблетки. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 29877,15 грн витрат на лікування, 244293,56 грн втраченого доходу, 200000,00 грн моральної шкоди, а також 12000,00 грн судових витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги частково, а саме визнали розмір спричиненої матеріальної шкоди, за виключеням суми в розмірі 2094,30 грн. оскільки позивачем до позовної заяви не додано належної копії чеку відповідно до якого було понесено ці витрати, розмір моральної шкоди визнали частково, а саме на суму 30000,00 грн,, а в іншій частині відшкодування моральної шкоди просили відмовити. У задволенні позовних вимог в частині відшкодування втраченого доходу просили відмовити в зв"язку з недоведеністю, оскільки позивача було щзвільнено з роботи за власним бажанням, а не за станом здоров"я. Також просили відмовити у стягненні понесених витрат на правову допомогу оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження таких витрат. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м.\~Миколаєва від 04 квітня 2024 року у справі № 489/5797/23 (провадження №\~1-кп/489/566/24) відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 128 КК України, а саме у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому [PERSON] та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України відповідача звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на один рік з покладенням обов"язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 06 травня 2024 року (а.с.8.). Із змісту вироку вбачається, що внаслідок вказаних дій відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця тім`яної ділянки голови з права, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому внутрішньої щиколотки з переломом нижньої третини малогомілкової кістки з права, скалкового перелому зовнішньої щиколотки зі зміщенням з права з підвертанням стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). У відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частинами першою, другою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 4082/358 КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги" вбачається, що внаслідок отриманих травм [PERSON] 02 червня 2023 року госпіталізовано з діагнозом: забій, гематом лівої тім"яної ділянки, перелом внутрішньої щиколотки з переломом н/З малогомілкової кістки, скалковий перелом зовнішньої щиколотки правої гомілки зі зміщенням.кл.19 S 82.7 W01.1 та проведено оперативне лікування "МОС зовнішньої щиколотки пластиною LCP. МОС внутрішньої щиколотки гвинтом". Дата виписки 13 червня 2023 року (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що для проведення зазначеної операції позивач поніс витрати на: покриття операційне 210х160 см "Медитек" стерильне СММС 35/м2 у кількості 4 шт. на суму 437,32 грн, халат хир.стер. стандарт L матер.СММС Steribata зелений у кількості 1 шт - 154,57 грн, халат хир.стер. стандарт L матер.СММС Steribata зелений у кількості 2 шт - 309,14 грн, шапочка-колпак мед. "Славна" стерильна у кількості 3 шт. - 47,85 грн, бахили мед.средн.стер. (спанбонд30г/м2) 1220902 "Славна" у кількості 3 шт. - 10,89 грн, перчатки стер.хир. ортопед. ENCORE Latex Ortho p-p 7,0 у кількості 2 шт. - 278,40 грн, перчатки стер.хир. ортопед. ENCORE Latex Ortho p-p 7,5 у кількості 2 шт. - 275,22 грн, перчатки стер.хир. ортопед. ENCORE Latex Ortho p-p 8,0 у кількості 2 шт. - 278,40 грн, пелюшка поглинаюча стерильна 90*60 Медитек у кількості 1 - 49,01 грн, всього на суму 1888,95 грн, що підтверджується видатковою накладною № 0602-17602 від 02 червня 2023 року ФОП [PERSON] (а.с. 10). Крім того, відповідно до видаткової накладної № 6826 від 02 червня 2023 року ФОП [PERSON] та платіжної інструкції "Приватбанку" від 02 червня 2023 року, позивачем також витрачено кошти на придбання комплекту фіксаторів та пластин для остеосинтезу щиколотки у кількості 1 шт. на суму 20100,00 грн, гвинт малеолярний не канюльований із неповною різьбою 4,00мм крок 2мм у кількості 2 шт - 540,00 грн, всього на суму 20640,00 грн (а.с. 11, 15). В період з 06 березня 2024 року по 19 березня 2024 року позивач був госпіталізований для проведення операції щодо видалення металевих фіксаторів з внутрішньої щиколотки правої гомілки, видалення металевих фіксаторів з зовнішньої щиколотки правої гомілки та виписаний на амбулаторне лікування, спостереження у сімейного лікаря, травматолога за місцем проживання, відновлювальне лікування, що підтверджується виписним епікризом з медичної карти стаціонарного ховорого № 2010/225 КНП ММР "Міська лікарня швидкої медичної допомоги ( а.с. 16). Позивачем надані фіскальні чеки на загальну суму 7347,20 грн на придбання медичних препаратів на період післяопераційного лікування ( а.с. 18-20). Таким чином, всього позивачем понесені витрати на лікування на загальну суму 29876,15 грн. Вказані витрати та їх причинно-наслідковий зв`язок з призначеними і отриманими медичними препаратами та наданими оплатними чеками також підтверджується довідкою сімейного лікаря [PERSON] від 11 березня 2024 року, якою надано розшифровку медичних препаратів, які застосовувались на період післяопераційного лікування в медичному закладі з 02 червня 2023 року по 13 червня 2023 року та в період амбулаторногго лікування впродовж 3-х місяців [PERSON] за рекомендацією лікарів (а.с. 17). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (з наступними змінами) та абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №\~197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин Факт заподіяння відповідачем тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] та ступінь їх тяжкості підтверджується вказаним вище вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2024 року у справі №\~489/5797/23. За такого суд приходить до висновку про доведеність того факту, що протиправною поведінкою відповідача [PERSON] 02 червня 2023 року завдано [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров"я на строк понад 21 день, який відповідно до наведених положень закону має право як особа, що є потерпілою у кримінальному провадженні, на відшкодування завданої такою поведінкою шкодою. Підтвердженими належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами є понесені позивачем витрати на лікування в загальному розмірі 29876,15 грн, оскільки надані позивачем докази підтверджують придбання матеріалів медичного призначення та медичних препаратів за призначенням лікаря та вказані витрати були необхідними для відновлення здоров`я позивача через протиправні дії відповідача. З приводу посилань представника відповідача на надання позивачем копії чека на придбання медичних препаратів на суму 2094,30 грн неналежної якості, а тому вказаний документ не може бути прийнятий судом як належний доказ, суд вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні було досліджено оригінал вказаного чеку та при цьому стороною відповідача в судовому засіданні не заперечувався факт придбання позивачем необхідних медичних препаратів на період післяопераційного лікування, внаслідок неправомірних дій відповідача. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 29876,15 гр. матеріальної шкоди на лікування, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаній частині, відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України, так як шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою, яка таку шкоду заподіяла, та їх не спростовано відповідачем. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва, суд виходить з наступного. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 509805 від 14 грудня 2023 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 листопада 2024 року, з приводу загального захворювання. За висновком комісії про умови та характер праці, позивач може працювати лікарем - терапевтом та зазначено про противопоказане тривале перебування на ногах, рекомендоване спостереження травматолога (а.с. 27). Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. При визначенні розміру заробітку (доходу), який втратив потерпілий внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, важливу роль відіграє той факт, чи перебуває особа на момент заподіяння їй шкоди у трудових відносинах. Якщо так, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, якщо її немає загальної працездатності (частина перша статті 1197 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1197 ЦК України, до втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Частина четверта статті 1197 ЦК України передбачає, що якщо заробіток (дохід) потерпілого до його каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я змінився, що поліпшило його матеріальне становище (підвищення заробітної плати за посадою, переведення на вищеоплачувану роботу, прийняття на роботу після закінчення освіти), при визначенні середньомісячного заробітку (доходу) враховується лише заробіток (дохід), який він одержав або мав одержати після відповідної зміни. Таким чином, шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами статті 1197 ЦК України); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Працездатність - це здатність людини до активної діяльності, що характеризується можливістю виконання роботи і функціональним станом організму в процесі роботи ("фізіологічною ціною" роботи) (ГОСТ 12.4.061-88) (Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджені постановою Міністерства праці України від 01.09.92 р. №41). Поняття "професійна працездатність" випливає із поняття "професія" - рід трудової діяльності людини, яка володіє комплексом спеціальних знань, практичних навичок, одержаних шляхом спеціальної освіти, навчання чи досвіду, які дають можливість здійснювати роботу в певній сфері виробництва (Інструкція про встановлення груп інвалідності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561). Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості у звичайних або спеціально створених умовах. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо). Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 18 постанови від 27.03.1992 № 9 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків. Таким чином, у даному випадку належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати позивачем професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначенням процента втрати працездатності. При зверненні до суду з даним позовом на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано лише довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією без зазначення втрати ступеня втрати ним прфесійної працездатності (у процентах), а отже, даний доказ не є належним в розумінні вищенаведених роз`яснень. Клопотань щодо призначення експертизи тощо, позивачем до суду не ініціювалося. Відсутність достовірних, підтверджених належними доказами відомостей про ступінь (відсоток) втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності позивача отриманої внаслідок неправомірних дій відповідача не дає підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення втраченого позивачем заробітку. За такого, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи "Савула проти України", №12868/05, рішення від 10.12.2009; "Войтенко проти України", № 18966/02, рішення від 29.06.2004) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, суд бере до уваги те, що у позивача внаслідок отриманих ушкоджень змінився звичний ритм та спосіб життя, погіршилось здоров`я. після спричинення йому тілесних ушкоджень. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу з вини відповідача моральної шкоди, яка знайшла своє вираження також у фізичному болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, і на погляд суду, буде доцільним стягнути на користь позивача 50000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо вречулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 20 вересня 2024 року укладеного між [PERSON] та адвокатом бусахіним О.С., додаток до договору про надання правової допомоги від 20 вересня 2024 року, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт на суму 12000,00 грн (а.с. 36-40). У відповідності до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Наявність договірних відносин між адвокатом Бусахіним О.С. та позивачем підтвержується договором про надання правової допомоги від 20 вересня 2024 року та додатком до договору про надання правової допомоги. Сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги вказаної у договорі і визначеної дорученням, у розмірі 12000,00 грн (п. 1 додатку до договору). Акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 20 вересня 2024 року містить розрахунок фактично наданих правових послуг адвокатом, згідно якого вартість послуг наданих адвокатом клієнту складає 12000,00 грн. Виконавець своїм підписом засвідчив про оплату всієї суми наданих послуг, а замовник підтвердив факт оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих виконавцем послуг. Доводи представника відповідача на відсутність у матеріалах справи платіжного документу на оплату послуг адвоката не заслуговують на увагу з огляду на вище наведене. Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 12000,00 грн документально підтвердженими, враховуючи складність\~справи,\~виконані адвокатом\~роботи,\~зміст позовної\~заяви,\~обсяг доданих\~документів, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд покладає витрати позивача на правову допомогу адвоката у заявленому розмірі на відповідача. Також, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2000,00 грн за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 48). Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00 грн моральної шкоди, задовольнивши 25 % позовних вимог у вказаній частині. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 500,00 грн. Крім того, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial