Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач 19.08.2024 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 11.05.2021 року був вчинений виконавчий напис № 33083 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 11\~754,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем 14.09.2021 року відкрито виконавче провадження № 66817867 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» даної заборгованості. Про існування виконавчого напису позивачці стало відомо 16.08.2024 року, коли на мобільний телефон надійшло повідомлення від АТ «Ощадбанк», що з рахунку були списані кошти в сумі 13\~229,40 грн. із соціальних виплат, які були нараховані на новонароджену дитину позивача [PERSON] , [INFO] . 16.08.2024 року позивач у мобільному застосунку «ДІЯ» знайшла постанову про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про стягнення з боржника основної винагороди державного виконавця, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт майна. Таким чином, із соціальних виплат з її рахунку на користь відповідача було стягнуто 11\~754,00 грн сума спірної заборгованості; 1\~175,40 грн. сума винагороди приватного виконавця та 300 грн. сума мінімальних витрат виконавчого провадження. Позивач вважає, що виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості на користь відповідача є таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. Приватним нотаріусом грубо порушені правила та умови видачі виконавчих написів, а саме: приватний нотаріус має право вчиняти виконавчий напис на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості, тобто на підставі нотаріально посвідченого договору. Позивач не укладала будь-якого договору з ТОВ ФК «Кредит-Капітал», не отримувала від них бідь-яких претензій чи заяв, тобто не була проінформована про існування заборгованості та її розмір. Крім того, приватним виконавцем на її адресу не було направлено жодного документу. Також відсутні докази отримання нею письмової вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчинені оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у наявності прав у відповідача звертатись за виконавчим написом та у безспірності розміру суми, заявленої до стягнення. З наведених вище підстав позивачка просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на її користь в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів в сумі 13\~229, 40 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 03.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано третіх осіб надати відповідні відомості, необхідні для розгляду даної справи. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали, на подачу відзиву на позовну заяву. Третім особам роз`яснено право подати пояснення щодо позову чи відзив на позовну заяву (а.с.30-32). Позивач належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді шляхом надсилання на її електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження. Додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направила. Відповідач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належним чином були повідомлені про розгляд справи шляхом надсилання на адресу їх реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.48), згідно якого поштове відправлено вручено 25.09.2024 року. 17.09.2024 року, скориставшись своїм правом, представник відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» направила до суду відзив на позовну заяву, згідно якого не визнає позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача безпідставно набутих коштів, посилаючись на наступні обставини. Представник відповідача зазначила, що 26.07.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачкою було укладено кредитний договір №914710, відповідно до якого останній надано кредитні кошти в розмірі 3\~300 грн. строком на 30 днів з 26.07.2020 року по 25.08.2020 року зі сплатою процентів за користування кредитом. Позивачка свої зобов`язання не виконала, кошти у встановлений строк не повернула. 24.03.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Договір факторингу №ККЛУ-24032021, відповідно до умов якого відповідач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до позивачки. Крім того, приватним виконавцем була знята з позивачки на користь ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» лише сума в розмірі 6\~717,28 грн. З цих підстав, відповідач вважає, що позивачка вводить суд в оману, а тому просить відмовити їй в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження, про що свідчить конверт (а.с.47), який повернувся на адресу суду, як не вручений, у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Матеріали нотаріальної справи на адресу суду не направив. Приватний виконавець Лисенко Ю.О. належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.44), згідно якого поштове відправлено вручено 16.09.2024 року йому особисто, матеріали виконавчого провадження на адресу суду не направив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Миколайовичем 11.05.2021 року був вчинений виконавчий напис №33083 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 11\~754,00 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 14.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем відкрито виконавче провадження № 66817867 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» даної заборгованості (а.с.14), постановою від 16.08.2024 року накладено арешт на кошти боржника (а.с.17), та постановами від 14.09.2021 року стягнуто з боржника основну суму винагороди 1\~157,40 грн (а.с.16) та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 300 грн. (а.с.15). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок) встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В п.п.\~3.2,\~3.5\~п.\~3\~Глави 16\~розділу II\~Порядку передбачено,\~що безспірність\~заборгованості підтверджують\~документи,\~передбачені Переліком\~документів,за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4\~ст. 254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення спірного виконавчого напису 11.05.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. У разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у виконавчому написі від 11.05.2021 року, була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не надав суду належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення спірного виконавчого напису. Відповідач, в свою чергу, у своєму відзиві посилається на кредитний договір №914710 від 26.07.2020 року, на Додаток №1 до цього договору та на Договір факторингу №ККЛУ-24032021 від 24.03.2021 року. Але зазначені документи до свого відзиву не долучив, тобто доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача, в тому рахунку і оспорюваний виконавчий напис, відповідачем суду також не надано. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не встановлено судом факт отримання позивачкою повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що спірний виконавчий напис №33083 від 11.05.2021 року було видано на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо задоволення вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, суд виходить з наступного. Главою 83 ЦК України внормовано правовідносини, що виникають у зв`язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави. Зокрема, ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За тлумаченням вказаної норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15ц, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на правовій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і її юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом ч. 3ст. 1212 ЦК України положення про безпідставно набуте майно застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Крім того, частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 13 229,40 грн. нею до суду були надані квитанція АТ «Ощадбанк» від 16.08.2024 року та скріншот повідомлення в мобільному телефоні (а.с.13-13 зворот). Але суд не може прийняти їх до уваги, як належний та достовірний доказ, оскільки з даних документів не вбачається, що дані кошти були стягнуті з позивачки саме на підставі оспорюваного виконавчого напису та на користь саме відповідача, що в даному випадку дає суду підстави вважати, що вимога щодо стягнення коштів є не доведена. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів. Відповідно до ч. 1\~,2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вище викладене, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. за подання позову до суду (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial