Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Виклад позиції позивача 01.10.2024 року [PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи її тим, що 22 жовтня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народився син, [PERSON] . На даний час подружні відносини між сторонами припинено і вони спільно не проживають. Малолітній син [PERSON] проживає разом із позивачем і перебуває на повному її утриманні, в той час я відповідач свої батьківські обов`язки належним чином не виконує та добровільно допомогу на утримання сина на даний час давати не бажає. Відповідач є працездатним, має постійне місце роботи, особистий автомобіль. Інші утриманці у відповідача відсутні. Внаслідок цього, позивач просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду Виклад позиції відповідача 07.10.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно з цим, в порядку ст.ст. 128, 190 ЦПК України судом, на адресу відповідача надіслано судову повістку-повідомлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та доданих до неї документів. Відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Заяви учасників справи 22.10.2024 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про долучення до справи доказів. 31.10.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи. 25.11.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. 25.11.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про залишення заяви відповідача від 22.10.2024 року про приєднання документів до справи без розгляду, оскільки відповідачем не подано до суду документів у встановлений судом строк разом із відзивом, документи подані в копіях, не засвідчені належним чином та копія заяви із додатками не були направлені позивачу. Як встановлено судом, ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 08.10.2024 року. Із заявою про долучення доказів відповідач звернувся до суду 22.10.2024 року, тобто у межах строку, встановленого судом для подачі доказів. Проте, у порушення вимог ч. 9 ст. 83 та ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України, відповідач не надав суду підтвердження надсилання доказів позивачу та вказані докази подані у паперовій формі, не засвідчені належним чином. Внаслідок цього, суд не бере до уваги докази, долучені відповідачем 22.10.2024 року. За приписами ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За вказаних обставин, за приписами ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 жовтня 2022 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 584, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] у м. Немирів, Вінницького району Вінницької області. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охоронну дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, допускає негайне його виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Висновки суду Враховуючи встановлені\~судом обставини\~справи,\~

Outcome: approved