Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє представник позивача адвокат Колєснік І.А., звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, у якому просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-013289, виданим 16.06.1995 Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Позивачка одноособово прийняла спадщину чоловіка як спадкоємець за законом першої черги спадкування. Інші спадкоємці відсутні. Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області на майно [PERSON] заведено спадкову справу № 85/2012. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 1,205 га, для ведення особистого підсобного господарства на території колишньої Улянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області (правонаступником якої є Богодухівська міська рада Харківської області), посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-013289, виданим 16.06.1995 Улянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 140. Після смерті чоловіка позивачка користується даною земельною ділянкою за її цільовим призначенням. 30.09.2024 Богодухівською державною нотаріальною конторою листом повідомлено позивачку про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування даною земельною ділянкою після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна. У зв`язку з вказаним позивачка вважає, що вона успадкувала дане речове право на вказану земельну ділянку за її цільовим призначенням в зазначеному порядку, а тому вказаний спір має бути вирішений у судовому порядку. З посиланням на ст.ст. 1216-1219, 1268 ЦК України, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постановах від 16.10.2019 по справі № 663/1738/16-ц, від 05.11.2019 по справі № 906/392/18, від 23.06.2020 по справі № 179/1043/16-ц стверджує, що право постійного користування земельною ділянкою є об`єктом спадкування та не припиняється у зв`язку зі смертю особи, якій воно належало на день смерті на підставі державного акту про право постійного користування земельною ділянкою. З огляду на викладене, вважає, що має право на визнання за нею права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.10.2024 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у Богодухівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 85/2012, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 23.10.2024 до суду надійшли витребувані докази. Заходи забезпечення позову не вживались. Інші підготовчі дії не проводились. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 06.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у надісланій до суду заяві просив суд вирішити справу по суті без участі в судовому засіданні сторони позивача, позов задовольнити, судові витрати позивачки залишити за нею без їх розподілу між сторонами. Представник відповідача Богодухівської міської ради в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, зазначив, що Богодухівська міська рада Харківської області не заперечує проти позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивачів та відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та штампу в паспорті серії [NUMBER] , копії яких наявні у матеріалах справи, з 10.01.1965 [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 8, 11). Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-013289, виданого Ульянівською сільською радою 16.06.1995, [PERSON] на підставі рішення Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 19.02.1993 ХІ сесії ХХ скликання було надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,20 га в межах згідно з планом, розташовану на території Ульянівської сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства. Вказаний державний акт було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 146 (а.с. 6). [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.10.2011, виданим Ульянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області (а.с. 7). 16.03.2012 Богодухівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 02-14 після смерті [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі 52543346) (а.с. 31-36). Спадкову справу було заведено за заявами [PERSON] (доньки померлого) та [PERSON] (сина померлого) про відмову від належної їм частини спадкового майна (а.с. 32, зворотній бік а.с. 32). Згідно з наявною в матеріалах спадкової справи довідкою виконавчого комітету Ульянівської сільської ради Богодухівського району від 10.06.2012 № 216 [PERSON] , дійсно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , з 1964 року і виписаний у зв`язку зі смертю [INFO] . На день смерті разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина, [PERSON] , яка зареєстрована та проживає з 1964 року і по даний час. Від імені [PERSON] в Ульянівській сільській раді заповітів не посвідчувалося (зворотній бік а.с. 34). 25.06.2012 державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області було видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на: житловий будинок загальною площею 49,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельно-кадастровий номер якої 6320888301:00:001:0017, площею 0,2480 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельно-кадастровий номер якої 6320888300:01:001:0080 площею 5,73 га; вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться в АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10020/0403 філія № 2831/019 на рахунках № [NUMBER] із залишком вкладу до нього 1,81 грн., № 915510147 із залишком 5299,55 грн. (а.с. 35-36). Отже, з матеріалів спадкової справи [PERSON] № 02-14 вбачається, що його єдиним спадкоємцем за законом є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину і успадкувала майно померлого. Донька померлого - [PERSON] та син померлого [PERSON] відмовились від спадщини, про що подали відповідну заяву до Богодухівської держнотконтори. [PERSON] звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області з питання отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після померлого [PERSON] на право постійного користування земельною ділянкою, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, право на користування якою належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ХР 04-00-013289. Однак, листом від 30.09.2024 № 972/02-16 Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув права постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га для ведення особистого підсобного господарства 16.06.1995, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч. ч.1, 2, 5 ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Відповідно до пункту 5 постанови Верховної\~Ради Української\~РСР від\~18\~грудня 1990\~року №\~562-XII«Про\~порядок введення\~в дію\~Земельного кодексу\~Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з частиною першою статті 92\~Земельного кодексу\~України 2001\~року (далі - ЗК України), який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій\~статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України\~щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141\~ЗК України\~від 25\~жовтня 2001\~року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду\~відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. З огляду на викладене, ані відсутність у Земельному кодексі України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, - [PERSON] самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Як вбачається зі змісту державного акту серії ХР-04-00-013289, рішення про надання [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 1,20 га прийняте Ульянівською сільською радою Богодухівського району Харківської області 19.02.1993. Земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, - на підставі рішення відповідної сільської ради народних депутатів набув права постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом - для ведення особистого підсобного господарства. Статтею 141 чинного ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених\~статтею 120-1\~цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1\~цього Кодексу. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] належне йому право постійного користування земельною ділянкою не було припинене. Доказів того, що за життя [PERSON] право його постійного користування спірною земельною ділянкою було припинено рішенням відповідної сільської ради з підстав, передбаченим ст. 27 ЗК 1990 року або статтю 141 чинного ЗК України, відповідачем не надано. Докази того, що [PERSON] реєструвалось фермерське господарство, і земельна ділянка отримувалась з метою ведення фермерського господарства в матеріалах справи відсутні, а відтак, відсутні підстави вважати, що право постійного користування цієї земельною ділянкою перейшло від [PERSON] за його життя до юридичної особи фермерського господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га, розташованої на території Ульянівської сільської ради, на законних підставах належало спадкодавцю, не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Наявності інших спадкоємців, окрім [PERSON] , за законом після смерті [PERSON] , які б успадкували або бажали успадкувати майно померлого, з матеріалів спадкової справи не вбачається. Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , при цьому, виходячи зі змісту ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини також входить право постійного користування земельною ділянкою згідно з Державним актом від 16.06.1995 серії ХР-04-00-013289. Згідно зі ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України випадках. Частиною 2 ст. 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачка є спадкоємицею за законом на спадкове майно [PERSON] , до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 1,20 га на території Ульянівської сільської ради, посвідчене державним актом серії ХР-04-00-013289 від 16.06.1995, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану частину спадщини з посиланням на наявність спору та невизначеність у чинному законодавстві, з вказівкою на необхідність вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування за законом заявлено цілком обґрунтовано, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved