Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Представник позивача ТОВ ««Діджи Фінанс» Романенко М.Е. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.07.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» [PERSON] подала анкету-заяву на кредит № 103872610. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 103872610 від 11.07.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті. Таким чином [PERSON] уклала договір про споживчий кредит №\~103872610 від 11.07.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000,00 грн. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 46050,00 грн., з яких: 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 28200,00 грн. заборгованість за відсотками; 2850,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами; 0,00 грн. заборгованість за пенею. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 11Т від 29.10.2021. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 103872610 від 11.07.2021 в розмірі 46050,00 грн., та судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 26.07.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, про що зазначив у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань до суду не надавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 11.07.2021 [PERSON] підписала Анкету-заяву на кредит № 103872610, а також Договір про споживчий кредит №\~103872610 від 11.07.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Згідно з умовами Договору про споживчий кредит № 103872610 від 11.07.2021, відповідачу надано кредит у сумі 15000,00 грн. на строк 30 днів з 11.07.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 10.08.2021. Комісія за надання кредиту: 2850,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 9000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від кредитного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. [PERSON] 11.07.2021, до укладення договору про споживчий кредит, під підпис ознайомлена з паспортом споживчого кредиту № 103872610, згідно якого передбачені платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 15000,00 грн. підтверджується копією платіжного доручення № 29782910 від 11.07.2021, яке міститься в матеріалах справи. 29.10.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактором) та ТОВ «Мілоан» (Клієнтом) укладено договір факторингу № 11Т, за умовами якого, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 103872610 від 11.07.2021 до [PERSON] , згідно Витягу з додатку до Договору факторингу № 11Т від 29.10.2021. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 103872610, укладеним з [PERSON] , станом на 09.10.2021 виникла заборгованість в сумі 46050,00 грн., яка складається з наступного: 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 28200,00 грн. заборгованість за відсотками; 2850,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами; 0,00 грн. заборгованість за пенею. ТОВ «Діджи Фінанс» зареєстроване як юридична особа, діє на підставі Статуту. 27.09.2023 на адресу відповідача направлялась досудова вимога вих. №\~3681003024-АВ щодо сплати заборгованості в сумі 46050,00 грн. Проте, на момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачем та ТОВ «Мілоан», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем ТОВ «Діджи Фінанс», який набув прав вимоги за вищевказаним договором про споживчий кредит № 103872610 від 11.07.2021 за договором факторингу № 11Т від 29.10.2021. За приписами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №\~2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним увстановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Відтак, в силу вказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти з користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування», при укладенні Кредитного договору Банком була доведена до відома Позивальника інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, наданий йому кредит в строк, передбачений кредитним договором не повернув. За змістом вищезазначеного договору факторингу та додатків до нього, позивач набув право вимоги до відповідача щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитним договором. Після відступлення права вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Діджи Фінанс», ні на рахунки попередніх кредиторів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.04.2024, згідно якого правова допомога ТОВ «Діджи Фінанс» надавалась адвокатом Білецьким Б.М. Згідно з актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 10.05.2024 та детальним описом робіт від 10.05.2024, адвокатом Білецьким Б.М. надано наступні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання консультації 2250 грн., складання позовної заяви, розрахунок витрат 3000 грн., формування додатків до позовної заяви 750 грн., загальна вартість яких склала 6000 грн. Проте, не дивлячись на детальний опис наданих послуг, позивачем не надано суду\~максимально можливий\~обсяг доказів,\~що реально\~підтверджує заявлений\~розмір витрат\~на адвоката (рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, платіжні доручення). Враховуючи, відсутність документального підтвердження заявленого розміру витрат на адвоката, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. у зв`язку з недоведеністю їх розміру. Питання надання доказів підтверджується позицією Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved