Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

27.05.2024 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою у розмірі 23000,00 доларів США, та 3% річних за весь час прострочення в розмірі 1596,25 доларів США. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач є його рідним братом. З 2016 року він почав займатися бізнесом у сфері торгівлі. У 2018 році до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 23000,00 доларів США для розвитку його підприємницької діяльності, на що він погодився оскільки вони були у близьких відносинах, а бізнес брата розвивався успішно. Оскільки сума позики становила значну суму грошей, а саме 23000,00 доларів США, вони вирішили скласти розписку від 27.01.2019 року, згідно якої відповідач мав повернути йому повну суму позики до 27.01.2022 року. З 2021 року відносини між сторонами стали поступово погіршуватись, з кінця 2021 року відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки та заблокував номер телефону позивача. Станом на 27 травня 2024 року відповідач не повернув позивачу борг у розмірі 23000,00 доларів США, а тому свої зобов`язання згідно вказаним домовленостям в та вказаними у розписці строки не виконав. 01.05.2024 року позивачем було направлено досудову претензію на ім`я відповідача, в якій він зазначав про необхідність сплати суми боргу за розпискою від 27.01.2019 року та 3% річних у термін 14 днів з моменту отримання листа, однак вимога в зазначений строк відповідачем не виконана. В зв`язку з тим, що відповідач в зазначений в розписці строк грошові кошти не повернув, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач зазначає, що заборгованість за розпискою від 27.01.2019 року становить 23000,00 доларів США та 3% річних від розміру заборгованості становить 1596,25 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 31.05.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у загальному порядку з викликом у судове засідання сторін по справі. Ухвалою суду від 18.10.2023 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Ротар А.Л. не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову (відзиву) та заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача, на думку суду, свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так судом було встановлено, що згідно розписки від 27.01.2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошову суму у розмірі 23000 доларів США для здійснення підприємницької діяльності. Зобов`язався повернути її в строк до 27 січня 2022 року. Однак в порушення умов договору позики до теперішнього часу грошові кошти відповідачем позивачу не повернуті. 01.05.2024 року позивачем направлено на адресу відповідача лист-претензію, згідно якого позивач просив сплатити суму боргу за розпискою у розмірі 23000,00 доларів США та 3% річних у розмірі 1560,85 доларів США у термін 14 днів з моменту отримання листа-претензії, однак вимога в зазначений строк відповідачем не виконана. Сума, неповернута позивачеві відповідачем, становить 23000 доларів США. Таким чином, відповідач без достатньої правової підстави зберігає в себе кошти, які належить позивачеві, у сумі 23000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. У відповідності до 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у займ грошові кошти, які у зазначений в договорі період часу не повернув, суд вважає необхідним стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача з підстав, передбачених ст.1049 ЦК України, а саме за договором від 27.01.2019 року у розмірі 23000 доларів США. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача, розмір 3 % річних за користування безпідставно набутими коштами за розпискою від 27.01.2019 року становить за період з 27.01.2022 року по 20.05.2024 року та складає 62956,66 грн, що еквівалентно 1596,25 доларів США. Так, згідно Договору позики, позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 27 січня 2022 року. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на вказане, позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції та неустойку за несвоєчасне повернення суми боргу, оскільки період прострочення припадає на період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, який діє на теперішній час. У зв`язку з чим, суд стягує з відповідача 3 % річних за договором позики від 27.01.2019 року, термін виконання якого настав 27.01.2022 року, за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 року, що складає 28 днів та становить 2087,09 грн, що за курсом еквівалентно 52,94 доларів США (3%:365дн.х23000дол.:100х28дн.). За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, пропорційно до розміру вимог, які задоволені судом, а саме судовий збір у розмірі 9089,77 грн.

Outcome: partial