Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач ) про стягнення заборгованості за спожиті послуги. Ухвалою суду від 27.10.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Згідно ухвали суду від 15.05.2023р. вирішено перейти до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 15.06.2023р. було вирішено залучити до участі у цивільній справі [PERSON] та [PERSON] в якості співвідповідачів. 15.06.2023р. до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій зазначено, що з огляду на ту обставину, що співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які у розумінні положень законодавства є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою, проте в повному обсязі не оплачують спожиті послуги, внаслідок чого у останніх утворилась заборгованість в загальному розмірі 93 701,37 грн., яку відповідачі в добровільному порядку не сплачують, тому позивач звернувся до суду, з наступною вимогою: - стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення до 01.05.2018 р. в розмірі 16 208,32 грн., за спожиті послуги з постачання гарячої води до 01.05.2018р. в розмірі 25 161,28 грн., за спожиті послуги з централізованого опалення з 01.05.2018р. в розмірі 17 170,83 грн., за спожиті послуги з постачання гарячої води з 01.05.2018 р. в розмірі 35 160,94 грн., що в загальному розмірі складає 93 701,31 грн., а також витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,0 грн. та сплатою судового збору у розмірі 2270 грн. Заочним рішенням суду від 09.08.2023 року даний позов було задоволено. 03.05.2024 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 09.08.2023 року. Ухвалою суду від 25.06.2024 року вищевказану заяву задоволено, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2023 року та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.07.2024 року від позивача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказував, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 13 лютого 2017 року, Відповідач-2 - [PERSON] , помер [INFO] . Також, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті [INFO] , Відповідач-3 - [PERSON] , померла [INFO] . Таким чином, позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» стосуються осіб, які померли до моменту звернення з позовною заявою. Водночас звертав увагу суду, що право власності на 1/3 частку квартири, що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 2000 року № [NUMBER], перейшло на користь [PERSON] у зв?язку із реалізацією нерухомого майна на привселюдних торгах у рамках виконавчого провадження, що підтверджується Свідоцтвом, посвідченим 17 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 7800. Як зазначено у тексті позовної заяви, між Позивачем - КП «Київтеплоенерго» (надалі - Новий кредитор) та ПАТ «Київенерго» (надалі - Первісний кредитор, Кредитор) було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року (надалі - Договір про відступлення прав вимоги, Договір) за умовами якого КП «Київтеплоенерго» нібито набуло право вимоги до Відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 369,60 грн. Згідно п. 1.2. цього Договору перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов?язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим Договором, зазначається в Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього Договору. Всі права вимоги переходять від Кредитора до Нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього Договору. Так, Додаток № 1 до Договору про відступлення права вимоги є переліком споживачів послуги централізованого опалення та зобов?язань, право вимоги яких відступається, а Додаток № 2 - переліком споживачів послуги гарячого водопостачання та зобов?язань, право вимоги яких відступається. Звертаю увагу Суду, що згідно тексту зазначених Додатків № 1 та № 2 до Нового кредитора було відступлено право вимоги до споживача [PERSON] , номер договору (особовий рахунок): [NUMBER] , а не до [PERSON] . Також, відповідач наголошував, що останній хоча і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте фактично там не проживає, що підтверджується актом про не проживання за зареєстрованим місцем проживання, який додається, а також тим, що за адресою реєстрації. Також, вказував на пропуск строк позовної давності щодо звернення позивача з даним позовом в частині стягнення заборгованості до 2018 року. Відповідь на відзив до суду не надходила. Ухвалою суду від 04.12.2024 року провадження у справі в частині вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] закрито. Протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та залучення співвідповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Зауважила, що дійсно [PERSON] не є власником квартири, але в ній зареєстрований, отже є споживачем послуг. Представник відповідача в судовому засіданні з приводу позовних вимог заперечував та просив відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтею 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018р. № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 р. надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води (далі - послуги), з урахуванням частини третьої статті 3 ЦПК України, в даному випадку регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Відповідно до п.8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 р. № 34 (5085) (надалі - Договір). Отже, з 01.05.2018р. надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго» і продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «Київенерго». У постанові Великої Палати Верховного суду у справі №712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої: "Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16)." Згідно з розрахунками заборгованості КП «Київтеплоенерго», у зв`язку з несплатою у повному обсязі грошових коштів за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] за період з 01.05.2018 р. по 31.08.2021 р., наявна заборгованість перед КП «Київтеплоенерго» в загальному розмірі 52 331,77 грн., а саме: за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 17 170,83 грн., за спожиті послуги з постачання гарячої води в сумі 35 160,94 грн. На підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор), позивач, прийняв право вимоги за особовим рахунком за вказаною адресою з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 369,60 грн. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» посилається, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та є споживачем даних послуг за адресою: [ADDRESS] , оскільки зареєстрований за вказаною адресою та є співвласником вказаної квартири. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19.03.1991 року по теперішній час за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА. Водночас, судом встановлено, що право власності на 1/3 частку квартири, що належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 2000 року № [NUMBER], перейшло на користь [PERSON] , у зв?язку із реалізацією нерухомого майна на привселюдних торгах у рамках виконавчого провадження, що підтверджується Свідоцтвом, посвідченим 17 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 7800, та у період, за який позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, вказана частка квартири належала останній, однак, вказана особа до участі в розгляді справи стороною позивача у передбачений ЦПК України термін залучена не була. Відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Поруч із цим, в ході розгляду справи стороною позивача зазначалось про те, що відповідач є споживачем послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води, останній, користується послугами, однак, в зв`язку із неналежною сплатою коштів за отримані послуги за період із травня 2018 р. по липень 2021 р., включно, у нього перед позивачем утворилась заборгованість, на підтвердження чого було надано суду розрахунок. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача серед іншого вказував про те, що він хоча і зареєстрований за вказаною адресою, однак довгий час там не проживає, не отримував від позивача житлово-комунальні послуги, а відтак відсутні підстави для сплати відповідачем пред`явленої до стягнення заборгованості. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що згідно із п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону). Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п.5 ч.2 ст.7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із ст.67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до споживачів житлово-комунальних послуг відносяться індивідуальний та колективний споживачі. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Позивач, звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості, зазначає, що підприємство надавало та надає відповідачу послуги з постачання централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , а відповідач, отримуючи послуги за вказаною адресою, у встановленому законом порядку не сплачують з них кошти. Згідно Акта про не проживання особи за місцем реєстрації, який складений в присутності мешканців будинку [ADDRESS] 20.06.2024 року та підписаний громадянами [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживає починаючи з 1998 року та по теперішній час. Належних та достатніх доказів того, що відповідач був та є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , за якою обліковується наявна заборгованість, - матеріали справи не містять. Крім того, доказів того хто фактично зареєстрований у вказаній квартирі на час розгляду даного спору, матеріали справи також не містять. Суд вважає, що стороною позивача не було надано достатньо доказів того, що саме відповідач є споживачем послуг за вказаною в позові адресою, тобто, належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами. Доказів того, що в період нарахування заборгованості по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, відповідач фактично проживав за вказаною адресою, та отримував житлово-комунальні послуги в матеріалах справи також відсутні, а тому позивачем не доведено, що відповідач є споживачами послуг за вказаною адресою, а відтак зобов`язаний сплатити кошти за надані послуги. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, та закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. В силу положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не доведено належними доказами те, що відповідач в період нарахування заборгованості був споживачем послуг та належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами, в зв`язку з чим правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача сум заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою відсутні, а відтак суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed