Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

І. Стислий виклад обставин. 09.08.2024 до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу надійшла вказана цивільна справа, яка за підсудністю перебувала в провадженні Широківського районного суду Дніпропетровської області, та була передана на підставі на підставі ч. 4 ст. 31 ЦПК України за Розпорядженням в.о. голови суду Ольги Шевченко. Так, позивач просить у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зняти обтяження №552241 від 16.05.2007, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1387997 від 04.04.2013 13:45:57, Ладика Олена Михайлівна, Генічеське районне управління юстиції, Херсонська обл. Позов обґрунтовано обставинами: [INFO] внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з будинку за адресою: [ADDRESS] , на який накладено арешт від 16.05.2007 (номер запису про обтяження: 552241) виконавчої служби, який накладений останньою помилково. Наявність арешту на спадковому майні перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Щодо належності відповідача позивач зазначає, що оскільки нерухоме майно щодо якого вчинено оскаржуваний реєстраційний запис про обтяження, розташоване на території Генічеської територіальної громади, тому належним відповідачем є Виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області, як суб`єкт державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень. Позиція відповідача. 24.01.2024 до Широківського районного суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначається, що Виконавчий комітет Генічеської міської ради не є належним відповідачем у справі, адже: реєстрація обтяження була проведена Ізюмською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон за номером обтяження 4964040 від 16.05.2007 року; в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно обтяження було перенесено одночасно з реєстрацією прав власності [PERSON] 19.03.2013 державним реєстратором Генічеського районного управління юстиції Ладикою О.М. 04.11.2024 відповідачем було подано відзив на позовну заяву до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, який за змістом дублює відзив від 24.01.2024. Пояснення третьої особи. 04.10.2024 ухвалою суду було залучено у якості третьої особи на стороні відповідача - Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 25.10.2024 третя особа надала письмові пояснення, відповідно до яких особа, до якої застосовані заходи примусового виконання рішення та спадкодавець - [PERSON] є різними особами з різними персональними даними, за винятком повного співпадіння прізвища, ім`я та по батькові. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 15.06.2022 представник позивача звернувся із вказаним позовом до Широківського районного суду Дніпропетровської області. 14.10.2022 ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області провадження у справі було відкрито, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. 18.10.2022 представником позивача було заявлено відвід судді Шевченко О.В. 24.10.2022 ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області у відводі відмовлено повністю. 24.01.2024 до Широківського районного суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву. 29.07.2024 за Розпорядженням в.о. голови суду Ольги Шевченко справу було передано Інгулецькому районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 12.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Нестеренка О.М. справу було прийнято до свого провадження. 04.10.2024 ухвалою суду було залучено у якості третьої особи на стороні відповідача - Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 25.10.2024 третя особа надала письмові пояснення. 04.11.2024 підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Інших заяв, клопотань від учасників до суду не надходило. В судове засідання учасники не з`явились, про дату, час і місце розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у існуванні фактичних обставин, що перешкоджають позивачці у реалізації її прав як спадкоємиці. Судом встановлено, що відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Однак, згідно з розпорядженням Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.22 було змінено територіальну підсудність Генічеського районного суду Херсонської області на Широківський районний суд Дніпропетровської області. Останній, своєю чергою, передав справу Інгулецькому районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі п. 2 ч. 1 , ч. 4 ст. 31 ЦПК України. Отже, справа була прийнята Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до свого провадження з додержанням правил підсудності, а тому повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду. Судом встановлено таку хронологію. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, речові права на об`єкт нерухомості (будинок) за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані на ім`я [PERSON] . За вказаним об`єктом зареєстроване обтяження № 552241 від 16.05.2007, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1387997 від 04.04.2013 13:45:57, Ладика Олена Михайлівна, Генічеське районне управління юстиції, Херсонська обл. Підставою для державної реєстрації обтяження є постанова, серія та номер АА №965360, виданий 15.05.2007, видавник: Ізюмський міськрай ВДВС. [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим відкрилась спадщина. Єдиним спадкоємцем є його донька - позивач у справі. Наявність арешту на спадковому майні затримує видачу свідоцтва про право на спадщину до зняття арешту, про що повідомлено позивача листом від 26.03.2021 вих.№ 13/02-14 приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Рябовою І.Г. Відповідно до пояснень третьої особи можливо дійти висновку про помилкове накладення арешту на спадкове майно. Так, особа, до якої застосовані заходи примусового виконання рішення та спадкодавець - [PERSON] , [INFO] , є різними особами з різними персональними даними, за винятком повного співпадіння прізвища, ім`я та по батькові. На момент виникнення спірних правовідносин діяв ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. Вказаним актом у різних редакціях передбачалось, що постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ст. 55 в редакції від 10.07.2003). Стаття 57 в редакції Закону 04.11.2010 також передбачала, що копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що помилка в накладенні арешту була допущена на етапі рішення про реєстрацію обтяження, а не на етапі винесення постанови про накладення арешту, так як державний виконавець був позбавлений повноважень щодо ведення реєстру заборон на відчуження майна. З огляду на це, зміст позовних вимог має полягати саме у припиненні обтяження шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не у знятті арешту з майна. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з положенням ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Відповідно до п.п.5 п.4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ведення державного реєстру передбачає внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, скасування записів Державного реєстру прав. Пунктом.1.3 вищевказаного Порядку визначено, що рішення про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав використовує державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформляється за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3 статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд дійшов висновку, що помилка в накладенні арешту була допущена на етапі рішення про реєстрацію обтяження, а не на етапі винесення постанови про накладення арешту, так як державний виконавець на момент виникнення спірних правовідносин був позбавлений повноважень щодо ведення реєстру заборон на відчуження майна. З огляду на це, зміст позовних вимог має полягати саме у припиненні обтяження шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не у знятті арешту з майна. Відновлення порушеного права позивача не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру. А тому, з огляду на те, що нерухоме майно розташоване на території Генічеської територіальної громади, виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області є належним відповідачем, адже є суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 82614016/16, від 11.02.2019 року у справі №2а-204/1). Системно проаналізувавши приписи чинного законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved