Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] 4300,38 грн боргу за спожиту теплову енергію та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що в опалюваних сезонах 2022-2024 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на який боржники повинні вносити оплату за спожиті посліги теплопостачання. Позивач зазначає, що надав теплову енергію за період з 01.11.2022 по 30.07.2024 включно на суму, яка з урахуванням перерахунку складає 4300,38 грн, за яку відповідачі не сплатили, чим завдали товариству матеріальну шкоду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2024 дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст.187 ЦПК України, ухвалою судді від 07.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05.11.2024 року від представника позивачів адвоката Бондаренко І.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловила свою незгоду з позовними вимогами з наступних підстав. Нарахування позивачем боргу за надану послугу було зроблено в умовах фактичної відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачами. Складений позивачем в односторонньому порядку індивідуальний договір не є дійсним, так як відповідачі не вчиняли будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір. Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач мав проявити свою згоду до приєднання до умов договору наступним чином: надання виконавцю підписаної заяви-приєднання; сплата рахунків за надану послугу; факт отримання послуги. Проте відповідачі не отримували від позивача пропозиції укласти договір, проект договору, інформації про його публічне розміщення на будь-якому з передбачених законом ресурсів, не підписував та не передавав позивачу заяв про приєднання до умов договору та не сплачував послуги за надану послугу. Фактом отримання послуги відповідачем, позивач вважає підписаний балансоутримувачем наряд на підключения опалення в житловому будинку, де знаходиться квартира [ADDRESS] , яка належить відповідачам. Однак сам по собі факт підписання третьою особою будь яких документів позивача не може слугувати доказом, отримання такої послуги відповідачем. Саме факт отримання послуги може бути доказом приєднання відповідача до умов договору та легітимізації договірних відносин між позивачем та відповідачем.тКвартира № 203, що належить відповідачам розташована в під`їзді [ADDRESS] . Вказаний під`їзд не обладнаний жодним приладом централізованого теплопостачания, впродовж опалювального сезону 2022-2023 та 2023-2024 років, температура повітря у під`їзді не перевищувала 9-10 градусів за шкалою Цельсія. Все вищевказане унеможливлює отримання відповідачами послуг, що надає позивач та, відповідно, не дає підстав вважати чинними будь-які договірні відносини між позивачем та відповідачами, на основі яких був нарахований борг. Крім того, представник відповідачів вказує, що розрахунок заборгованості не може бути визнаний судом як належний доказ розміру заявлених позовних вимог, оскільки він не відповідає вимогам Методики розподілу зі змінами, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України №358 від 28 грудня 2021 року, які чинні із січня 2022 року, оскільки з наданого розрахунку не вбачається, яким чином був проведений перерозподіл кількості та вартості фактично спожитої теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, в т.ч. опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергй на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення житлового будинку. За такого, представник відповідачів вважає, що позивачем не доведено надання відповідачам (незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування) та отримання останніми відповідно заявлених послуг теплопостачання. Також, позивачем не надано належних та достаменних доказів виникнення у відповідачів обов`язку щодо оплати теплової енергії місць загального користування та допоміжних приміщень саме як фактично отриманих послуг. 07.11.2024 року від представника ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Новгородової Т.М. надійшла відповідь на відзив, в якій вказала, що твердження представника відповідачів, викладені у відзиві є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними, оскільки відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців багатоквартирного будинку від участі у загальних витратах , пов`язаних з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Щодо відсутності доведення позивачем факту надання послуг відповідачам, представник позивача вказує, що будинок [ADDRESS] є 9-ти поверховою будівлею та обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, який обліковує споживання теплової енергуії будинку в цілому що підтверджується відповідними доказами наданими до позовної заяви. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлено, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.05.2024 р., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Миколаєва за вищевказаною адресою також зареєстрована відповідачка [PERSON] . Позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] в період 2022-2024 років, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради були видані рішення "Про початок опалювального періоду 2022-2023 рр. у житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва" № 626 від 09.11.2022 та "Про початок опалювального періоду 2023-2024 pp. y житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва" № 1189 від 08.11.2023. Відповідно до п. 2 резолютивної частини даних рішень, теплопостачальним підприємствам міста, до складу яких входить Позивач, починаючи з 09.11.2022 та 14.11.2023 відповідно, протягом 10 діб було наказано здійснити пуск котелень для подачі тепла до споживачів м. Миколаєва всіх форм власності. Підключення систем теплопостачання було наказано проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг. Позивач у період з 01.11.2022 по 30.07.2024, надав відповідачам послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем індивідуального (автономного) та централізованого опалення на загальну суму 4300,38 грн. 20.06.2024 року на адресу відповідачів ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» направлено вимогу про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію станом на 20.06.2024 року, в розмірі 4362,99 грн (без зарахувань за 05.2024), яку запропоновано сплатити в п`ятиденний строк. Проте, до теперішнього часу вказана заборгованість відповідачами у добровільному порядку не погашена. Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.08.2024 року у справі №490/6260/24 скасовано судовий наказ, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 26 липня 2024 року, у справі №490/6260/24, за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» борг за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2022 року по 30.06.2024 рік в розмірі 4267 гривень 81 копійок та судовий збір в розмірі по 75 гривень 70 копійок з кожного. Відповідно до ст 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статями 68, 162\~ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відключена від мережі централізованого опалення будинку та обладнена індивідуальною системою опалення, а також те, що відповідачам нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїі постанові від 22.12.2020 року у справі № 311/3489/18, провадження № 61-22793 св 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» та п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року N 1198, споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу Відповідно до ч.1 ст.19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В той же час, згідно з ч. 3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Відповідно до п.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Відповідачам, як і всім іншим мешканцям будинку, які відключені від систем централізованого опалення, нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку, які останні не сплачують. Згідно наданого розрахунку заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення місць загального користування з 01.11.2022 року по 30.07.2024 року у загальному розмірі становить 4\~300,38 грн. Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання належить розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст.11 Закону України «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначенняплати за їх опалення. Таким чином, визначення правил та умов надання послуг з теплопостачання, методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення відноситься до державного регулювання та не є повноваженням органів місцевого самоврядування, повноваження яких у сфері теплопостачання закріплено ст.13 Закону України «Про теплопостачання». Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги з приводу обв`язку відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] оплачувати послуги з опалення місця загального користування є обґрунтованими. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. Таким чином, враховуючи процент задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 3028,00 гривень підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку у розмірі по 757,00 грн з кожного.

Outcome: approved