Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У квітні\~2024\~року акціонерне\~товариство «Таскомбанк» (далі за текстом банк) звернулося до суду з позовом, який мотивовано тим, що відповідачем був укладений кредитний договір з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЦФР»), відповідно до умов якого він отримав кошти, які у строк повернуто не було. В подальшому банк за договором факторингу набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до відповідача. Зважаючи, що відповідач не виконував зобов`язання за кредитним договором, станом на 11.03.2024 його заборгованість склала 145134,87 грн, яку позивач просив стягнути в судовому порядку. Представник позивача, адвокат Козак Т. О., в позовній\~заяві просила справу слухати за її відсутності, не заперечила щодо заочного розгляду. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що у позовних вимогах позивачем ставиться питання про стягнення заборгованості за договором від 16.02.2022, в той час, як доказів на підтвердження укладення такого договору саме в 2022 році не надано. Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.02.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір №34952443141, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 97708,62 грн, строком кредитування 36 місяців. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із п.1.3. Кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5244314, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п.1.4. Кредитного договору, підписавши цей договір, [PERSON] доручив ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів: на погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором №5424762460 від 16.06.2020 в сумі 35003,59 грн (отримувач ТОВ «ФК «ЦФР»); на погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором №3495244314 від 16.02.2021 в сумі 50000 грн (отримувач ПАТ «Ощадбанк»); на оплату страхового платежу за договором страхування №3495244314-С від 16.02.2021 в сумі 9005,96 грн (отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС»); на оплату страхового платежу за договором страхування №3495244314-ЛО від 16.02.2021 в сумі 800 грн (отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС»); на оплату за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» SU3495244314 від 16.02.2021 в сумі 600 грн (отримувач ТОВ «ЦФК»); на оплату за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen» пакет СТАНДАРТ, КД №3495244314 від 16.02.2021 в сумі 599 грн (отримувач ТОВ «ЦФК»). Усі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщені на сайті товариства www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких позичальник приєднується, підписавши цей Договір (п.2.1. Кредитного договору). Відповідно п.2.2. Кредитного договору цей Договір, Паспорт кредиту №5244314 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідач, підписавши цей Договір, підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав. Також між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] підписано Паспорт кредиту №5244314. Відповідно до п.4, 5 Паспорту кредиту сума кредиту становить 97708,62 грн, строк, на який надається кредит, складає 36 місяців. Розмір процентної ставки при наданні кредиту становить 2 % від суми кредиту, розмір щомісячних процентів 3,19 % від суми кредиту, розмір річних процентів 11,99 % від суми боргу. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою. Загальні витрати за кредитом становлять 133032,83грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом становить 229041,38 грн, реальна річна процентна ставка 92,50 %. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору. Крім цього, у п.6 Паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Кредитний договір №3495244314 та Паспорт кредиту №5244314 підписані особисто відповідачем та представником банку і датовані 16.02.2021. 20.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та банком укладено договір факторингу №200921, відповідно до умов якого останній набув права вимоги, в т.ч. за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. На виконання вимог п.3.1. договору факторингу №200921 банком сплачено суму фінансування у розмірі 214388525,17 грн. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. Угода про відступлення права вимоги проводиться в письмовій формі без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №200921, відступлено право вимоги до [PERSON] , сума заборгованості якого складає 88191,36 грн. Згідно з актом приймання-передачі Реєстру прав вимоги клієнт передав, а фактор прийняв Реєстри боржників клієнта. Отже, право вимоги до відповідача за простроченою кредитною заборгованістю перейшло від ТОВ «ФК «ЦФР» до позивача. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договорами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України\~публічним є договір, у якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Із положень ч.1 ст.634 ЦК України\~слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту\~дослідження обставин\~справи.\~Цей принцип\~передбачає покладання\~тягаря доказування\~на сторони.\~Одночасно цей\~принцип не\~передбачає обов`язку\~суду вважати\~доведеною та\~встановленою обставину,\~про яку\~сторона стверджує.\~Така обставина\~підлягає доказуванню\~таким чином,\~аби задовольнити,\~як правило,\~стандарт переваги\~більш вагомих\~доказів,\~тобто коли\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~більш вірогідним\~ніж протилежний. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ «Таскомбанк» зазначає, що за умовами кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти, протк не виконав власного обов`язку з їх своєчасного повернення на визначених договором умовах, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість. Однак як безумовно підтверджується матеріалами справи, підписаний відповідачем із ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір від 16.02.2021 №3495244314 не містить інформації про процентну ставку за надані кредитні кошти, зокрема, і розмір прострочених річних та щомісячних відсотків. Оскільки матеріали справи не містять безсумнівних доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору №3495244314, то наданий позивачем розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного боржником зобов`язання та є неналежним доказом. Зокрема, він складений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач. Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5244314 теж не є належним доказом щодо погодженої між сторонами процентної ставки за користування кредитними коштами, оскільки зі змісту цього паспорту слідує, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними, базуються на обраних споживачем умовах кредитування, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку; реальна річна процентна ставка обчислена на припущеннях про те, що процентна ставка, інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та\\або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. У свою чергу Паспорт споживчого кредиту це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені\~Законом України «Про споживче кредитування». Ознайомлення із Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означають укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. 12.10.2023 банком надсилало відповідачу повідомлення-вимогу щодо дострокового повернення коштів за кредитним договором у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, з якого слідує, що заборгованість по кредиту станом на 12.10.2023 становить: 15962,58 грн основного боргу; 563,48 грн строкової заборгованості за процентами; 55520,79 грн простроченого боргу; 55954,47 грн прострочених щомісячних процентів та 3116,91 грн строкових щомісячних процентів. Позивачем на підтвердження наявності заборгованості у відповідача долучено до позову розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 11.03.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором №3495244314 від 16.02.2021 становить 145134,87 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у сумі 71483,37 грн; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 4112,48 грн; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) у сумі 69539,02 грн. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Первинні облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Суд звертає увагу, що в доданому до позову розрахунку заборгованості та повідомленні про необхідність виконання грошових зобов`язань від 12.10.2023, що направлялись відповідачу, вказані різні суми заборгованості. Долучена до матеріалів позовної заяви виписка по особових рахунках відповідача за період з 16.02.2021 по 11.03.2024 містить дані про проведення нарахування відсотків за кредитним договором №3495244314, однак таке нарахування розпочинається з 21.09.2021, тобто з дати коли позивач набув статусу нового кредитора. Дана виписка не містить жодних відомостей про виконаних господарських операцій щодо видачі/списання/сплати кредитних коштів за кредитним договором № 3495244314 від 16.02.2021. Позивачем не надано жодного первинного документу, який би засвідчив про рух коштів за вказаним кредитним договором від початку його укладання. Враховуючи, що відповідач заперечує наявність боргу в заявленому до стягнення розмірі, то суд вважає, що за відсутності належдних первинних документів неможливо встановити обставини, які впливають на правильність визначення суми заборгованості (розмір нарахованих позивачем коштів, а також дати та порядок здійснення останнім таких нарахувань; розміру сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості; порядок розподілу позивачем коштів, сплачених відповідачем на виконання договору). Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed