Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Короткий зміст позову Позивач [PERSON] , в інтересах якого дії адвокат Новіков О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позовної заяви вказує на те, що 01 червня 2024 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США (що на день написання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 41,23 грн.) становить 8\~246 000 (вісім мільйонів двісті сорок шість тисяч) грн. 00 коп., зі строком повернення до 31 серпня 2024 року. Посилається на те, що укладення договору позики підтверджується розпискою від 01 червня 2024 року. Стверджує, що відповідач зобов?язався повернути гроші не пізніше 31.08.2024 року, однак у зазначений у розписці термін [PERSON] грошові кошти не повернув. Вказує на те, що відповідач ухиляється від виконання свого зобов?язання, а намагання зустрітись з ним виявились марними. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, судові витрати покласти на відповідача. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] , адвокат Новіков О. скерував на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Позов підтримують повністю. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання також не з`явився, будучи повідомленим про час, дату та місце розгляду справи належним чином. Разом з цим, 25 листопада 2024 року скерував до суду заяву про повне визнання позовних вимог, зазначив, що проти ухвалення рішення про задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на наступне. Дослідивши належні та допустимі докази по справі, судом встановлено, що 01 червня 2024 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США (що на день написання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 41,23 грн.) становить 8\~246 000 (вісім мільйонів двісті сорок шість тисяч) грн. 00 коп., зі строком повернення до 31 серпня 2024 року, що підтверджується розпискою від 01 червня 2024 року за підписом відповідача (а.с.15-17). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. 31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено між позивачем і відповідачем наявні правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, а саме, що між сторонами: позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, укладено 01 червня 2024 року договір позики грошових коштів із строком його виконання до 31 серпня 2024 року, а саме щодо повернення грошових коштів у сумі 8246000 (вісім мільйонів двісті сорок шість тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентно 200000 (двісті) тисяч доларів США, за курсом НБУ станом на 21.10.2024 (1 долар США = 41.23 грн.), згідно курсу НБУ на дату повернення боргу . Вказане не заперечувалося сторонами. Окрім того, доказів про часткове виконання зобов`язання (повернення частини суми позики) також не надано суду. Договір пред`явлено до виконання про стягнення боргу у строки і в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України) і в такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №464/3790/16-ц, зробила висновки, які виклала у постанові від 16 січня 2019 року (провадження № 14-465цс18). Так, посилаючись на вимоги ст.ст. 1046 та 1049 ЦК України Велика Палата Верховного Суду вказала, що укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми як в іноземній валюті, так в національній валюті України. Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав грошові кошти (борг) позивачу у встановлений строк (до 31 серпня 2024 року) не повернув, у зв`язку чим неповернуті гроші підлягають стягненню на користь позивача у примусовому порядку, а тому суд знаходить правові підстави для задоволення позовних вимог. Суд враховує також і те, що у договорі (розписці) передбачено визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також перерахунок грошового зобов`язання у разі зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти на день сплати боргу. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Враховуючи факт пред`явлення позову про стягнення грошової суми в еквіваленті до іноземної валюти суд наводить розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день пред`явлення позову, як зазначив позивач, тобто день пред`явлення вимоги про сплату боргу. Так, за курсом НБУ станом на 18.10.2024 р. 1 долар США = 41,23 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8\~246 000 гривень, що станом на 18.10.2024 р. еквівалентно 200 000 доларам США (41,23 х 200 000). З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення. Враховуючи визнання позову відповідачем та норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачами не порушує прав третіх осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, в розмірі 15\~140,00 грн, що документально підтверджений платіжною квитанцією №0.0.3996959824.1 від 11.11.2024 року.

Outcome: approved