Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

З 29.12.2022 року в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває вищезазначена цивільна справа. Позивач через свого представника, звернувся в суд із позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог від 21.10.2024 року та, в якому просив: визнати за [PERSON] право власності на 89/100 частки квартири, та визнати за [PERSON] право власності на 11/100 частки квартири, загальною площею 50,6 м2, житловою площею 28,5 м2, за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує наступним. Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.1995 по справі № 2- 547/95 за позовом [PERSON] до [PERSON] , якого було залучено у якості співвідповідача за первісним позовом, та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та свідоцтва про право власності на квартиру встановлено наступне. 08.06.1989 мати позивача [PERSON] подарувала позивачу грошовий пай на квартиру за адресою: [ADDRESS] в ЖБК № 41 "Фіалка" у сумі 5172 рублі 32 копійки, тобто 79 відсотків частки вартості майна) (копія договору дарування наявна в матеріалах справи). Копією довідки, видано ЖБК №41 "Фіалка" визначено, що загальна вартість спірної квартири складала 6550 рублів (копія наявна в матеріалах справи). У довідці зазначено, що подальшу різницю у сумі а саме 1377 рублів 68 копійок вносила [PERSON] за борговим зобов`язанням. Оскільки сторони перебували у шлюбі з 1986 по 1994 роки, то суд у вищевказаному рішенні встановив, що вказану різницю сторони виплачували із спільних коштів, як наслідок, частка еквівалентна 1/2 частці залишкового внеску належить відповідачці. З позовом про поділ майна подружжя протягом встановленого законом строку не звертались після розірвання шлюбу. Рішення суду набрало законної сили, сторони справи не внесли рішення до реєстру. Загальна вартість квартири на момент виникнення спірних правовідносин складала 6550 руб, тобто 65,5 руб. відповідно 1 відсоток вартості квартири. Частка позивача у праві власності на об`єкт на підставі договору дарування складає :5172,32 руб. / 65,5 = 78,97 % Частка сторін у праві спільної сумісної власності подружжя складає 6550-5172,38=1377,62 руб., що становить 21 відсоток (1377,62/65,5=21). Так, оскільки частки подружжя є рівними у спільній сумісній власності, то частка відповідачки складає 11/100 відповідно виходячи з вищенаведеного розрахунку та з урахуванням математичного підходу до округлення до більшого числа поділ порівну 21 відсотка на 2 частки відповідно, враховуючи частку об`єкта, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Загальна площа квартири складає 50,6 м2, тобто частка відповідачки є незначною і становить 5,3 м2. відповідно, а житлової площі лише 2,99 м2. Враховуючи, що спірне майно - квартиру набуто 07.02.2000, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС). Так, ЖБК №41 "Фіалка" з моменту внесення у повному обсязі внеску пайового за спірну квартиру не є власником спірного нерухомого майна, у той же час вказане ЖБК припинило своє існування, відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено про таку юридичну особу. Пайовий внесок позивачем у розмірі 89,5 відсотка та відповідачкою у розмірі 10,5 відсотка відповідно внесено у повному обсязі, тобто, є власниками спірного майна в контексті вимог закону. До цього часу сторони спільно матеріальними та фізичними зусиллями брали участь в утриманні майна, проведенні капітального та поточного ремонтів нерухомого майна, однак, питання власності вирішено не було. Так, оскільки частки подружжя є рівними у спільній сумісній власності, то частка відповідачки складає 11/100 відповідно виходячи з вищенаведеного розрахунку та з урахуванням математичного підходу до округлення до більшого числа поділ порівну 21 відсотка на 2 частки відповідно, враховуючи частку об`єкта, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, частка позивача становить 100-11=89 відсотків. Таким чином, представник позивача просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в останньому судовому засіданні 27.11.2024 року, не заперечувала проти задоволення позовних вимог в останній редакції, а саме: визнати за [PERSON] право власності на 89/100 частки квартири, та визнати за [PERSON] право власності на 11/100 частки квартири, загальною площею 50,6 м2, житловою площею 28,5 м2, за адресою: [ADDRESS] . Суд, заслухавши думку представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали\~справи та\~додані до\~неї документи,\~вважає,\~що позов\~підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.1995 по справі № 2- 547/95 за позовом первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення права користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та свідоцтва про право власності на квартиру встановлено наступне. 08.06.1989 мати позивача [PERSON] подарувала позивачу грошовий пай на квартиру за адресою: [ADDRESS] в ЖБК № 41 "Фіалка" у сумі 5172 рублі 32 копійки, тобто 79 відсотків частки вартості майна) (копія договору дарування наявна в матеріалах справи). Копією довідки, видано ЖБК №41 "Фіалка" визначено, що загальна вартість спірної квартири складала 6550 рублів (копія наявна в матеріалах справи). У довідці зазначено, що подальшу різницю у сумі а саме 1377 рублів 68 копійок вносила [PERSON] за борговим зобов`язанням. Оскільки сторони перебували у шлюбі з 1986 по 1994 роки, то суд у вищевказаному рішенні встановив, що вказану різницю сторони виплачували із спільних коштів, як наслідок, частка еквівалентна 1/2 частці залишкового внеску належить відповідачці (а.с.13-15). Загальна вартість квартири на момент виникнення спірних правовідносин складала 6550 руб. Суд погоджується із розрахунком представника позивача: тобто 65,5 руб. відповідно 1 відсоток вартості квартири. Частка позивача у праві власності на об`єкт на підставі договору дарування складає: 5172,32 руб. / 65,5 = 78,97 % Частка сторін у праві спільної сумісної власності подружжя складає 6550-5172,38=1377,62 руб., що становить 21 відсоток (1377,62/65,5=21). Так, оскільки частки подружжя є рівними у спільній сумісній власності, то частка відповідачки складає 11/100 відповідно, виходячи з вищенаведеного розрахунку та з урахуванням математичного підходу до округлення до більшого числа поділ порівну 21 відсотка на 2 частки відповідно, враховуючи частку об`єкта, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Загальна площа квартири складає 50,6 м2, тобто частка відповідачки є незначною і становить 5,3 м2. відповідно, а житлової площі лише 2,99 м2. Враховуючи, що спірне майно - квартиру набуто 07.02.2000, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС). Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до ст. 82 ЦПК України регламентовано обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Відповідну правову позицію викладено: у постановах ВП ВС: від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 05.06.2019 у справі № 392/1829/17, у постанові об`єднаної палати КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постановах КГС ВС: від 29.08.2019 у справі № 910/10984/18, від 11.06.2020 у справі № 910/10006/19. Так, ЖБК №41 "Фіалка" з моменту внесення у повному обсязі пайового внеску за спірну квартиру не є власником спірного нерухомого майна, у той же час, вказане ЖБК припинило своє існування, відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не внесено про таку юридичну особу. Пайовий внесок позивачем у розмірі 89,5 відсотка та відповідачкою у розмірі 10,5 відсотка відповідно внесено у повному обсязі, тобто, є власниками спірного майна в контексті вимог закону. Так, Порядок ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, що визначає процедуру внесення інформації до Реєстру прав власності на нерухоме майна, а також пошуку та надання інформації з нього затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 № 7/5 Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, згідно з положеннями статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Аналогічні положення закріплено у пунктах 1, 2 частини першої статті 57 СК України. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України, на яку посилався суд апеляційної інстанції. Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власності за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Конструкція норми статті 22 КпШС України, яка узгоджується з нормами статті 60 СК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 року по справі №6-612цс15, для правильного застосування ст. 60 СК та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У відповідності до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на відповідне нормативне врегулювання, слід дійти висновку про необхідність визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,6 м2, житловою площею 28,5 м2, в таких частках: 89/100 за позивачем [PERSON] та 11/100 за відповідачем [PERSON] .

Outcome: approved