Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] , в якому просила суд розірвати договір купівлі-продажу між [PERSON] , та ФОП [PERSON] , укладений у формі бланка заказа № 7806 від 13 грудня 2021 року, на загальну суму 11000 грн, розірвати договір купівлі-продажу між [PERSON] , та ФОП [PERSON] , укладений у формі бланка заказа № ПК1312 від 13 грудня 2021 року, на загальну суму 55000 грн., а також стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] суму попередньої оплати в розмірі 39500 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. [PERSON] та [PERSON] (позивачі) проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу та фактично є чоловіком та дружиною. Представник позивача вказує, що для проведення ремонту в квартирі позивачі вирішили придбати міжкімнатні та вхідні двері, і знайшли в мережі сайт « [INFO] » за посиланням [INFO] По вказаному на сайті телефонному номеру: [NUMBER] ) позивач зв`язалась с менеджером на ім`я [PERSON] , яка, в свою чергу, запросила приїхати позивачів до магазину за адресою: [ADDRESS] . Вказані дані також продубльовано електронним менеджером у застосунку «Viber». Надалі, у магазині [PERSON] разом з [PERSON] обрали дизайн дверей, та зробили замовлення на виїзд майстра на замір дверних прийомів. 13 грудня 2021 року приїхав майстер та зробив необхідні заміри міжкімнатних та вхідної дверей. Того ж дня, 13 грудня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Бланк заказа №7806 на загальну суму 11000 грн. 13 грудня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Бланк заказа № ПК1312 на загальну суму 55000 грн. Між позивачами та відповідачем досягнуто домовленості, що позивачами буде здійснена часткова передоплата товару в розмірі 46000 грн 00 коп., після чого відповідач почне виготовлення дверей. 20 січня 2022 року [PERSON] здійснила попередню оплату товару на загальну суму 33000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 9257-6802-3119-8911. 24 січня 2022 року [PERSON] додатково здійснила попередню оплату товару на загальну суму 13 000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №9258-0346-1449-9457. Незважаючи на укладені бланки замовлень та здійснення попередньої оплати відповідач двері так і не встановила. Крім того, відповідачем заявлено, що з січня 2022 року у них діють інші ціни, які вищі на 10%. [PERSON] після цього писав на Інстаграм-сторінку магазину «Двері алюм», однак жодної чіткої відповіді щодо строку виготовлення та встановлення дверей надано не було. 19 жовтня 2023 року адвокатом Ковінько Н.М., яка діяла в інтересах [PERSON] , на адресу електронної пошти ФОП [PERSON] , направлено вимогу про повернення передоплати, в якій представник вимагала від відповідача погасити заборгованість у розмірі 46 000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] . Відповіді на вказану вимогу не надійшло. 25 жовтня 2023 року, 19 листопада 2023 року, 01 лютого 2024 року, 26 лютого 2024 року, 03 травня 2024 року ФОП [PERSON] повернула на банківський рахунок [PERSON] суму попередньої оплати в розмірі 2000 грн., 2000 грн., 1000 грн., 1000 грн., 500 грн. відповідно, що загалом складає 6500 грн 00 коп. 16 липня 2024 року адвокатом Ковінько Н.М., яка діяла в інтересах [PERSON] , на адресу ФОП [PERSON] повторно була направлена вимога про повернення передоплати, в якій представник вимагала від відповідача погасити заборгованість у розмірі 39500 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] . Адвокат зазначає, що ФОП [PERSON] своє зобов`язання з виготовлення, поставки та встановлення міжкімнатних та вхідної дверей не виконала, а також в повному обсязі не повернула суму попередньої оплати, яка була здійснена позивачами, а тому права позивачів, як споживачів порушені, внаслідок чого вони вимушені звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року провадження по справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03 жовтня 2024 року через електронний сервіс «Електронний суд» представник позивача адвокат Ковінько Н.М. направила заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач до суду не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву у порядку статті 178 ЦПК України на позовну заяву не подала. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Питання про заочний розгляд справи вирішено окремою ухвалою суду. Технічна фіксація судового розгляду не відбувалася на підставі положень статті 247 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] (позивачі) проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу та фактично є чоловіком та дружиною. Положеннями частини першої а другої статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, враховуючи той факт, що позивачі проживають однією сім`єю, придбання дверей здійснювалося ними за рахунок спільних коштів. При чому, рішення про укладення договору та замовлення дверей позивачі також приймали за взаємною згодою між собою. З наданих доказів вбачається, що для проведення ремонту в квартирі позивачі вирішили придбати міжкімнатні та вхідні двері, та знайшли в мережі Інтернет сайт « [INFO] », за посиланням [INFO] Надалі, у магазині [PERSON] разом з [PERSON] обрали дизайн дверей, та зробили замовлення на виїзд майстра на замір дверних прийомів. 13 грудня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу у формі Бланка заказа № 7806 на загальну суму 11000 грн. 13 грудня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено Бланк заказа № ПК1312 на загальну суму 55000 грн. Між позивачами та відповідачем досягнуто домовленості, що позивачами буде здійснена часткова передоплата товару в розмірі 46000 грн 00 коп., після чого відповідач почне виготовлення дверей. 20 січня 2022 року [PERSON] здійснила попередню оплату товару на загальну суму 33000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 9257-6802-3119-8911. 24 січня 2022 року [PERSON] додатково здійснила попередню оплату товару на загальну суму 13000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 9258-0346-1449-9457 (додається). Незважаючи на укладені бланки замовлень та здійснення попередньої оплати відповідач двері так і не поставила, умови договорів не виконала. Крім того, відповідачем заявлено, що з січня 2022 року у них діють інші ціни, які вищі на 10%. [PERSON] після цього писав на Інстаграм-сторінку магазину «Двері алюм», однак жодної адекватної та чіткої відповіді щодо строку виготовлення та встановлення дверей надано так і не було. Суд вбачає, що 19 жовтня 2023 року адвокатом Ковінько Н.М., яка діяла в інтересах [PERSON] , на адресу електронної пошти ФОП [PERSON] , направлено вимогу про повернення передоплати, в якій представник вимагала від відповідача погасити заборгованість у розмірі 46000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] . Відповіді на вказану вимогу не надійшло. 25 жовтня 2023 року ФОП [PERSON] повернула на банківський рахунок [PERSON] суму попередньої оплати в розмірі 2000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ «Універсал Банк» №Х8ХТ-99РА-1Х13- 6ЕМ4. 19 листопада 2023 року ФОП [PERSON] повернула на банківський рахунок [PERSON] суму попередньої оплати в розмірі 2000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ «Універсал Банк» №ЕН1К-2Т2КТ22Х-28Х2. 01 лютого 2024 року ФОП [PERSON] повернула на банківський рахунок [PERSON] суму попередньої оплати в розмірі 1000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ «Універсал Банк» №НН9Т-КА63-6Х8РК6МН. 26 лютого 2024 року ФОП [PERSON] повернула на банківський рахунок [PERSON] суму попередньої оплати в розмірі 1000 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ «Універсал Банк» №НК2Р-2ХХЕ-6С95- В0СТ. 03 травня 2024 року ФОП [PERSON] повернула на банківський рахунок [PERSON] суму попередньої оплати в розмірі 500 грн 00 коп., що підтверджується копією квитанції АТ «Універсал Банк» №МТ93-ХМ89-20Х4- 24ЕН. Таким чином, підтверджено твердження представника позивача та не спростовано належними допустимими доказами відповідачем, що станом на дату подання цього позову та день розгляду справи по суті відповідач частково повернула передоплату в розмірі 6500 грн. 16 липня 2024 року адвокатом Ковінько Н.М., яка діяла в інтересах [PERSON] , на адресу ФОП [PERSON] повторно направлена вимога про повернення передоплати, в якій представник вимагала від відповідача погасити заборгованість у розмірі 39500 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок [PERSON] . Станом на день розгляду справи відповідач грошові кошти не повернула, умови укладених договорів не виконала. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Бланки заказа, які укладені позивачем [PERSON] , містять усі істотні умови договору купівліпродажу: предмет договору (двері, визначені видовими ознаками та з відповідними характеристиками), ціну договору. В бланках заказа також ідентифіковані сторони, що його уклали. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Бланки заказа, які укладені [PERSON] , містять істотні умови договору купівліпродажу: предмет договору (двері, визначені видовими ознаками та з відповідними характеристиками), ціну договору. В бланках заказа також ідентифіковані сторони, що його уклали. Приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. З наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів вбачається, що позивачами не отримано товару від ФОП [PERSON] . Викладене свідчить про наявність порушення ФОП [PERSON] своїх зобов`язань як продавця товару. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару. За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6- 75цс13 вказав на особливості застосування статті 651 ЦК України, відповідно до яких суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року в справі № 909/524/18 вказав, що припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує є виключно її волевиявленням. Аналогічна позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 925/731/18, відповідно до якої, зі змісту частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, наведена норма наділяє особу правом самостійно визначити спосіб захисту свого порушеного права певним шляхом, що було реалізовано позивачем в межах даної справи, шляхом подання відповідного позову. Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми, позивачі як покупці, яким не передано товар, мають право вимагати розірвання договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати в розмірі 39500 грн 00 коп. Судом прийнято до уваги та надано відповідну правову оцінку тому факту, що відповідач частково виконала свій обов`язок з повернення попередньої оплати на підставі вимоги від 19 жовтня 2023 року та повернула позивачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 6500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. У постанові від 09 листопада 2018 року по справі № 911/3685/17 Верховний Суд зазначив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». Таким чином, суд дійшов висновку про визнання ФОП [PERSON] свого боргу (наявності зобов`язання з повернення передоплати). Надаючи оцінку доводам сторін, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). При цьому, згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з приписами\~статті 205 ЦПК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5\~ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 4\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, як це визначено положеннями ч. 1-2\~ст. 639 ЦК України. Згідно з ч. 3\~ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ст.\~525, ст.\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Таким чином, з матеріалів справи та наданих суду доказів вбачається факт порушення ФОП [PERSON] умов укладених нею договорів, визнання відповідачем наявності такого порушення, та, як наслідок, наявність заборгованості перед позивачами. За правилами ч. 1\~ст. 662 ЦК України\~продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1\~ст. 663 ЦК України\~продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~ст. 530 цього Кодексу. За змістом п. 1 ч. 1\~ст. 664 ЦК України\~обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Положеннями ч. 1\~ст. 665 ЦК України\~унормовано, що у разі відмови прадавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до змісту ст.\~610, ст.\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За правилами\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2\~ст. 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд акцентує увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем умов договору та повернення повної суми попередньої оплати. За змістом ч.ч. 3, 4\~ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами\~ст. 693 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до\~статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення\~статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачів, та, як наслідок, їх задоволення в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved