Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

ПАТ АБ "Укргазбанк" (далі - позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] \~(далі\~-\~відповідач-2)\~про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 23.09.2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до діючого статуту АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21-43/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 15000 євро на строк до 22.09.2028 року на задоволення споживчих потреб. В забезпечення повернення кредиту було укладено договір іпотеки № ДІ-21-43/08 від 23.09.2008 року, згідно якого відповідач-1 передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором також було укладено між позивачем та [PERSON] договір поруки № ДП-21-43/08 від 23.09.2008 року. В зв`язку з невиконанням позичальником та поручителем умов кредитного договору АБ "Укргазбанк" звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21-43/08 від 23.09.2008 року з позичальника та поручителя. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 03 жовтня 2011 року позовні вимоги АБ "Укргазбанк" були задоволені в повному обсязі, стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 16966,04 євро та пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 31418,92 грн. Вказує, що рішення Чорнобаївського районного суду від 03 жовтня 2011 року залишається не виконаним, а заборгованість в повному обсязі не є погашеною. Зазначає, що зобов`язання позичальником не виконуються вже тривалий період, тобто таке прострочення є триваючим порушенням і право на стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, банком було нараховано, виходячи із загальної суми непогашеної заборгованості 14144,23 євро 3% річних у розмірі 2223,79 євро за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання зобов`язання. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 3% річних, нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором у розмірі 2223,79 євро, а також стягнути суму понесених судових витрат. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позові. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він дійсно брав кредит, який, як вияснилося віддав шахраям. Оскільки в нього була можливість, то він сплачував кредит, але на даний час у нього відсутні кошти для погашення кредиту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендовиним листом про вручення поштового відправлення. \~ \~ \~ \~Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 23.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до діючого статуту АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21-43/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 15000 євро на строк до 22.09.2028 року на задоволення споживчих потреб (а.с. 4-7). В забезпечення повернення кредиту було укладено договір іпотеки № ДІ-21-43/08 від 23.09.2008 року, згідно якого відповідач-1 передав в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено між позивачем та [PERSON] договір поруки № ДП-21-43/08 від 23.09.2008 року (а.с. 8). Рішенням Чорнобаївського районного суду від 03 жовтня 2011 року позовні вимоги АБ «Укргазбанк» були задоволені в повному обсязі, стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 16966,04 євро та пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 31418,92 грн. (а.с. 9-10). Законодавець у ч. 1 ст. 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Крім того, зобов`язання можуть виникати з рішень судів - ч. 5 ст. 11 ЦК України. У силу положення ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. За змістом ст.ст. 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Таке нарахування входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Це є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Підписуючи договір поруки, боржник [PERSON] поручилася відповідати перед Кредитором за порушення [PERSON] зобов`язань за договором кредиту. За таких обставин, вимоги позивача до поручителя є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі викладеного вище правового регулювання, зважаючи на встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд констатує, що відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання, у якому позивач виступає кредитором, яке виникло згідно рішення Чорнобаївського районний суд від 03 жовтня 2011 року про стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 16966,04 євро та пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 31418,92 грн. На даний час непогашеною сумою боргу є кошти в розмірі 14144,23 євро, що сторонами не спростовано. Оскільки боржник зазначене зобов`язання по сплаті боргу, визначене рішенням суду, не виконує, чим допускає прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач правомірно заявив до суду вимоги про нарахування на суму заборгованості на підставі приписів ст. 625 ЦК України 3 % річних. За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором у розмірі 2223,79 євро за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved