Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Доводи позову. 11.12.2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, якою просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 10 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також судові витрати на правничу допомогу розмірі 22\~000 грн. Позивач обґрунтувала позовну заяву тим, що вона та відповідач з лютого 2019 року по кінець листопада 2019 року мали близькі відносини, зустрічались певний період часу. В кінці листопаду 2019 року вона повідомила відповідачу, що вагітна від нього. З вказаного місяця сторони перестали спілкуватись до липня 2020 року. Від вказаних стосунків [INFO] народився син [PERSON] . 03 червня 2020 року вона уклала шлюб з громадянином [PERSON] , який був записаний в свідоцтві про народження дитини, як батько дитини. Позивачкою було повідомлено відповідачу про те, що у нього народився син, у зв`язку із чим в лютому 2021 року відповідач звернувся до Медико-генетичного центру «Мама-Папа» для проведення аналізу ДНК на батьківство. 12.02.2021 року відповідач отримав аналіз ДНК на батьківство, який показав ймовірність батьківства 99,9999999%. З того часу, [PERSON] був впевнений в батьківстві та звернувся до суду з відповідною позовною заявою. 17 березня 2022 рішенням Суворовського районного суду м.Одеси по справі №523/4805/21, було визнано за [PERSON] , [INFO] , уродженця Республіки Молдова батьківство відносно [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили. Але разом із цим, позивачка разом з малолітнім сином проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в житті свого сина, його вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що в свою чергу, ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, так як самій дуже важко утримувати сина власними силами, адже дитина потребує постійного догляду, медичного обстеження, повноцінного харчування, відвідування гуртків з розвитку, що потребує значних грошових витрат. Позивачці відомо про добре матеріальне становище відповідача, про що свідчать його часткові подорожі за кордон та покупка квартири площею 65 кв.м, за адресою [ADDRESS] . Доводи відзиву на позов. 08.04.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким він позовні вимоги визнав частково та зазначив, що погоджується платити аліменти у розмірі який не буде перевищувати 2272 грн. у твердій грошовій сумі або у 1/4 частці від усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на те, що вимоги позивача є необґрунтовано завищеними та такими, що не враховують можливість платника аліментів сплачувати таку суму щомісячно. Відповідач усвідомлює необхідність утримувати дитину до досягненню нею повноліття та жодним чином від цього обов`язку не ухиляється. Але позивач просить стягувати суму аліментів в твердій грошовій формі, який майже в п`ять разів перевищує мінімальний прожитковий мінімум на 1 дитину віком до 6 років ніж визначено за законом. Такий розмір нічим не мотивований і не підтверджений, жодних доказів на підтвердження розміру аліментів на рівні 10 000 тисяч гривень у позові не наведено і не зазначено, а суду серед доказів не долучено жодного доказу. Єдиним аргументом щодо обґрунтування позовної вимоги щодо стягнення аліментів на рівні 10000 тисяч гривень згідно із позовом є наявність у власності нерухомого майна, придбаного понад період майже 3-ри роки тому, а також твердження позивачки що « [PERSON] дуже часто подорожує». Вочевидь, що подорожі із Республіки Молдова до України не можуть бути підставою обґрунтування позовної заяви, з огляду на те, що місце мешкання в Республіці Молдова, яка межує з Одеською області є дійсною підставою для «подорожей» з Республіки Молдова до міста Одеса, де у відповідача мешкає дружина з дитиною, батьком якої останній не вказаний, однак остання також перебуває на його утриманні. Щодо нерухомого майна, яке придбано 08.07.2021 року слід вказати, що останнє придбано частково за запозичені кошти, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів із зобов`язанням повернути їх у строк до 2026 року. При цьому, загальна вартість квартири становила 990 000 грн, що відповідає п. 3 договору купівлі-продажу квартири, з яких 10 000 тисяч доларів США у еквіваленті за офіційним курсом НБУ - запозичені кошти, а решта коштів були особистими заощадженнями, які відповідач заробив особисто задовго до 2021 року. Крім того, відповідач мешкає у Молдові, село Оленешть, та через низький рівень заробітних плат, періодичну відсутність роботи, вимушено відвідує Одеську область. З огляду на введення в Україні воєнного стану, офіційні стабільні доходи втрачено та відповідач перебуває у пошуках більшого та стабільного заробітку. Так, з 01.03.2024 р. наказом № 03р його прийнято на роботу на посаду бухгалтера із заробітною платою 4500 лей, що у перерахунок на офіційний курс валют становить заробітну плату близько 9 225 грн. При цьому, бажаний позивачем розмір становить більше місячної заробітної плати відповідача, що є неприпустимим, оскільки відповідач не зможе сплачувати такий розмір аліментів взагалі, не кажучи навіть про можливість існувати, забезпечувати себе та свою родину яка складається з дружини [PERSON] та її дитини [PERSON] , 2010 року народження, що знаходяться на його утриманні. Щодо стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу на рівні 22000 гривень, то така сума є неспівмірною, безпідставною та документально не підтвердженою. Доводи відповіді на відзив. 12.04.2024 року представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому сторона позивача зазначає про те, що відповідачем хоч і було ініційовано справу щодо визнання батьківства, але при цьому будь якої матеріальної допомоги дитині надано не було. Особливого інтересу до дитини відповідач не проявляв, жодного разу не навідувався, не цікавився його життям та здоров`ям. Відповідач бажає забезпечити свого рідного сина саме мінімальним прожитковим мінімумом, незважаючи на те, що дитина, потребує здорового харчування, своєчасного лікування, відвідування гуртків та спортивних секцій. Відповідач стверджує, що на його утриманні перебуває [PERSON] , яка є донькою його дружини. Проте, у свідоцтві про народження [PERSON] не записаний як батько, а тому твердження щодо утримання дитини недоведене. Надана відповідачем розписка про наявні у нього зобов`язання не може бути доказом оскільки складена не належним чином та не завірена. Посилання Відповідача на труднощі у зв`язку з військовим станом влаштуватися на постійну роботу не потребують особливої уваги, оскільки Відповідач не є особою з інвалідністю, є фізично здоровим чоловіком, працездатною особою, протипоказань до працевлаштування не надано. На підтвердження понесених судових витрат, позивачем в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги № 126/11-23ф від 20 листопада 2023 року, копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002643. Також, позивачем 16.09.2024 року було надано до суду клопотання яким вона просила долучити до матеріалів справи копії квитанції та копії фіскальних чеків, що підтверджують витрати на життя їх спільної дитини з відповідачем, та зазначила, що за останні два місяці нею було витрачено на життя та здоров`я дитини 55 875 грн. Крім того, позивачкою було надано і квитанції про зарахування коштів від відповідача на суму 5000 грн та 3000 грн. 22.10.2024 року відповідачем подано письмові пояснення, в яких він заперечував проти долучення квитанції про витрати на дитину, які позивач просила долучити до матеріалів справи, оскільки таке долучення відбувається у поза процесуальний спосіб із грубим порушенням процесуального закону. Крім того, подаючи вказані фіскальні чеки на суму 55875 грн позивач підтверджує свої великі статки, які остання взмозі сплачувати самостійно. У відповідь на відзив позивач посилалась на потребу значних фінансових витрат, а саме: здорове харчування, медичні обстеження та лікування, відвідування гуртків та спортивних секцій, одяг, взуття, розважальні центри, дитячий садок, центр з розвитку дитини. Однак, предметом цього позову є стягнення щомісячних аліментів на утримання дитини та стягнення витрат на правничу допомогу. Серед позовних вимог питань про участь у додаткових витратах не вказано. Відтак, вказане підтверджує відсутність підстав не лише приєднання цих доказів, оскільки вони не стосуються предмету доказування, а свідчать про їх необґрунтованість. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 24.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засіданні по справі. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.04.2024 року за клопотанням представника позивача, витребувано з: 1) Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України,\~ інформацію щодо перетину державного кордону, громадянином Республіка Молдова [PERSON] за період: з 01.01.2021 року по день надання відповіді; 2) зAT КБ «ПРИВАТБАНК», виписки про рух коштів по всіх рахунках, відкритих в AT КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] за період з 01.01.2021 по теперішній час; 3) AT «Універсал Банк» виписки про рух коштів по всіх рахунках, відкритих в AT «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] , за період з 01.01.2021 по теперішній час; 4) Головного управління державної податкової служби в Одеській області, інформацію про суму отриманих доходів [PERSON] , як підприємця та фізичної особи за період з 2021 року по теперішній час, а також інформацію щодо відкритих на її ім`я рахунків у банківських установах. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 17.09.2024 року, витребувано з: 1) AT КБ «ПРИВАТБАНК», виписки про рух коштів по всіх рахунках, відкритих в AT КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] ; 2) AT «Універсал Банк», виписки про рух коштів по всіх рахунках, відкритих в AT «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] . ІІІ. Позиції сторін. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилася, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача адвокат Хижняк А.В. подала до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, що підтверджується в тому числі його розпискою про ознайомлення із матеріалами справи. Фіксування судового засідання не здійснювалось технічним записом, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням,\~дійшов висновку,\~що позовна\~заява [PERSON] підлягає\~частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у стосунках, від яких в них народився син [PERSON] , [INFO] . 03 червня 2020 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON] , який був записаний в свідоцтві про народження дитини як батько дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачкою було повідомлено відповідачу про те, що у нього народився син, у зв`язку із чим відповідач звернувся до Медико-генетичного центру «Мама-Папа» для проведення аналізу ДНК на батьківство. Аналіз ДНК на батьківство, показав ймовірність батьківства 99, 9999999%. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17 березня 2022 по справі №523/4805/21 було визнано батьківство [PERSON] , [INFO] , уродженець Республіки Молдова, відносно [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили. За твердженням позивача, відповідач [PERSON] хоч і визнаний рішенням суду батьком дитини, але не виконує своїх обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини, яка проживає з нею. Відповідач має добре матеріальне становище, про що свідчать його часткові подорожі за кордон та покупка квартири площею 65 кв.м, за адресою [ADDRESS] . Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року\~(з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За положеннями ч.1\~ст.191 СК України\~\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони як батьки дитини не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дитину. Суд зазначає, що позов до суду подано матір`ю, з якою проживає малолітня дитина, відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме [PERSON] , вимоги якою заявлено про присудження аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, за рішенням суду кошти на утримання малолітньої дитини [PERSON] підлягають присудженню судом у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, доводи [PERSON] щодо стягнення аліментів в частці від його доходів, судом не приймаються. Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до ч.3\~ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»\~та\~п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет», мінімальна заробітна плата станом на момент розгляду справи\~становить 8000,00 гривень. 50% від 8000,00 гривень складає\~4000,00\~гривень. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 2563,00 гривні. 50% від 2563,00 гривні складає\~1281,5\~гривень. При ухваленні рішення про стягнення аліментів на дитину суд керується, насамперед, інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначено\~статтею 182 СК України, частиною 1 даної норми матеріального права передбачено необхідність врахування, зокрема, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків тощо. Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] доходів на території України. З відповідей АТ «Універсал Банк», АТ КБ «Приват Банк», наданих на виконання ухвали суду, вбачається що відкритих банківських рахунків на ім`я [PERSON] не знайдено. З відповіді Державної податкової служби України, наданої на виконання Ухвали суду, вбачається, що станом на 23.04.2024 року інформація щодо джерел та сум доходів, отриманих від податкового агента [PERSON] , за період з 1 квартал 2021 року по 4 квартал 2023 рік в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, відсутня. Матеріалами справи, а саме Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.12.2023 року підтверджується, що [PERSON] має на праві власності нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] . Відповідачем у відзиві було зазначено, що ним була придбана наведена квартира у місті Одесі у 2021 року, але разом із тим він має грошове зобов`язання щодо повернення боргу у розмірі 10000 доларів США, про що надав розписку. На підтвердження свого матеріального стану, відповідач [PERSON] надав Наказ №03р від 01 березня 2023 року про прийняття останнього на роботу на посаду бухгалтера с. Каплань II НЕГРУ КЛАУДІЯ ф/к [NUMBER] , із заробітною платою 4500 лей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо перебування на його утриманні дружини та її дитини [PERSON] , 2010 року народження, оскільки доказів цьому відповідач суду не надав, зокрема доказів не отримання доходів його дружиною. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). Виходячи із положень чинного законодавства України, наданих суду матеріалів, враховуючи розмір отриманої позивачем заробітної плати, при цьому постійний перетин відповідачем кордону України, добровільну сплату аліментів у сумах 3\~000 грн. (01.08.2024 року) та 5\~000 грн. (18.07.2024 року), наявність нерухомого майна території України, суд вважає що стягнення з відповідача на утримання малолітньої дитини по 3000,00 гривень, щомісяця, буде відповідати передбаченому законом мінімальному розміру аліментів на одну дитину, гармонійному розвитку дитини, враховуючи що батьки порівну несуть відповідальність за утримання дитини, а також приймаючи до уваги недоведеність позивачем можливості сплати відповідачем аліментів у сумі 10\~000 грн. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів,\~їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1\~ст.192 СК України). З урахуванням того, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо забезпечення дітей, приймаючи недоведеність позивачем спроможності відповідача виплачувати на утримання дитини аліментів у розмірі саме по 10000,00 гривень, щомісяця, суд приходить до висновку що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини\~ [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Щодо наданих позивачем квитанцій, в підтвердження витрат на дитину, зокрема на оплату дитячого садочка, суд зазначає, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини, у той же час позивач не позбавлена права на стягнення додаткових витрат на утримання дитини, шляхом подачі окремої позовної заяви. Згідно\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 11.12.2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Враховуючи норми\~ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча\~\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial