Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи його тим, що з відповідачем у справі з 25 лютого 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 05.03.2024 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області у справі №383/158/24 розірвано. Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що діти проживають разом з нею та перебувають повністю на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Крім того, після розірвання шлюбу у відповідача склалися стосунки з іншою жінкою і у них народився син. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 всіх видів заробітку, оскільки має сталий дохід, є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення, тому звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позовній заяві, також надала згоду на заочний розгляд справи у разі неявки відповідача в судове засідання (а.с.51). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача також не надходило. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Напідставі ст.280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 25лютого 2012 року Веселівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис 1, свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] видане повторно Бобринецькимрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 16.06.2021 року (а.с.17). Вказаний шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.03.2024 року у справі №383/158/24. Рішення набрало законної сили 06.04.2024 року (а.с.24-26). Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане повторно Бобринецькимрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 16.06.2021 року, актовий запис 7 (а.с.18) та доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 29.01.2020 року, актовий запис 162 (а.с.21). Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з позивачкою [PERSON] на території Бобринецької міської ради, за адресою: вул.Народна, 151, м.Бобринець, Кропивницький район Кіровоградська область, що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи №102 від 10.01.2020 року та №269 від 11.02.2020 року (а.с.20, 23). На підтвердження отримання доходів позивач надала довідку про заробітну плату відділу освіти Кетрисанівської сільської ради від 02.10.2024 року за №01-19/121, з якої вбачається, що [PERSON] , працевлаштована за основною формою, займає посаду вчителя та заробітна плата за вересень 2024 року складає 16583,34 грн (а.с.29). На підтвердження платоспроможності відповідача, позивач надала довідку Міністерства оборони України від 21.07.2022 року за №159, з інформації якої вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі (а.с.27) та відповідно довідки Міністерства оборони України від 15.04.2023 року за №285 в період з 15.04.2022 року по 15.09.2022 рік, з 20.10.2022 рік та дотеперішній час, безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території Луганської та Донецької області (а.с.28). Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охоронудитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) абоінші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Приписами ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 та ч.2 ст.183 Сімейного кодексу України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачана користь позивача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до виповнення повноліття найстаршою дитиною. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. На підставі ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 08 жовтня 2024 року. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Оскільки позивач, у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання до суду цього позову, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне судовий збір в сумі 1211,20 грн покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved