Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

У травні 2024 року директор ТОВ «Кей-Колект» Вишневська О.І. звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму трьох відсотків річних в розмірі 23956,62 грн, інфляційні втрати в розмірі 74670,58 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.04.2007 р. між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11140935000, згідно умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 17000,00 дол. США. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статуту нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 11140935000. Таким чином позивач набув статусу кредитора відносно відповідача, та у зв`язку із невиконанням останнім умов кредитного договору позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Так, 13.03.2013 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення по справі № 1003/16271/12 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за договором № 11140935000 від 12.04.2007 р. в сумі 174848,23 грн. Позивач зазначає, що з дати винесення рішення суду, [PERSON] не виконав судове рішення у добровільному порядку, не сплатив заборгованості, а тому, на підставі ст. 625 ЦК України, позивачем були розраховані, за період з 01.08.2017 року по 23.02.2022 року, три відсотки річних -23956,62 грн та інфляційні втрати 74670,58 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою від 06 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечуючи позовні вимоги, [PERSON] подав відзив на позовну заяву, який був зареєстрований канцелярією суду 09.07.2024 р. за вх..№37003, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. А також повідомив, що на виконанні у міському відділі державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження №49535334 по примусовому виконанні виконавчого листа №2/357/300/13, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12.07.2013 р. згідно рішення від 13.03.2013 р. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КейКолект» заборгованості за договором № 11140935000 від 12.04.2007 р. в сумі 174848,23 грн та 1748,48 грн судового збору. Згідно постанови №49535334 державного виконавця від 23.03.2016 р. проводиться відрахування боргу з пенсійних виплат в УПФУ в Білоцерківському районі Київської області. У розрахунках колекторів немає сум, які були вираховані з пенсійних виплат. 27.08.2024 року за вх..№44469 судом отримано заяву про збільшення позовних вимог, в якій директор ТОВ «Кей-Колект» Вишневська О.І. просила збільшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» суму 3 % річних, в розмірі 24 458,84 грн, суму нарахованих інфляційних втрат, в розмірі 80 662,25 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування заяви зазначила, що звернувшись до суду з позовом, ТОВ «Кей-Колект» просило стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно) в сумі 74 670,58 грн. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2023 року (включно) в сумі 23 956,62 грн. разом 98 627,20 грн. Однак, такий розрахунок розміру позовних вимог не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, обґрунтування чого полягає в наступному. При розрахунку трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат ТОВ «Кей-Колект» брало за основу суму, яка була визначена в рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2013 р. по справі 1003/16271/12 174848,23 грн., однак відповідно до листа Пенсійного фонду України, який долучено відповідачем до матеріалів справи, залишок заборгованості станом на 01.05.2022 р. становить 166340,14 грн., що також свідчить про те, що розрахунок долучений до позовної заяви не в повній мірі відповідає вимогам законодавства. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 80 662,25 грн. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 24 458,84 грн. Позивач в судове засідання не направив свого представника, 30.07.2024 представник позивача Вишневська О.І. через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримала. Також, представник позивача за довіреністю Мірвода А.М. надала до суду заяву, в якій просила задовольнити заяву про збільшення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, 09.07.2024 р. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.04.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11140935000 відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 17 000 доларів США на строк до 12.04.2017 року зі сплатою за використання кредитних коштів процентної ставки в розмірі 13% річних. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2013 року по справі № 1003/116271/12 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», стягнуто [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11140935000 від 12.04.2007 року в сумі 174 848 грн. 23 коп. та 1 748 гривень 48 коп. судового збору. Вказаним рішенням суду були встановлені обставини передачі права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей Колект» на підставі договору факторингу № 1, за яким банк відступив позивачу право вимоги за кредитним договором № 11140935000 від 12.04.2007. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Крім цього, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Наявність судового рішення про стягнення коштів, яке відповідач не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Отже, зобов`язання, яке виникло між сторонами по справі, виникло саме на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2013 року по справі № 1003/16271/12, яке набрало законної сили та за своїм характером є грошовим зобов`язанням, оскільки, полягає в тому, що позивач ТОВ «Кей-Колект» має право вимагати від [PERSON] сплатити грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання, в свою чергу, [PERSON] зобов`язаний сплатити грошові кошти на користь ТОВ «Кей-Колект». Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів розмір яких, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Щодо строків звернення до суду із вказаною позовною заявою, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Частиною першою статті 261 ЦК України встановлена презумпція можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020р. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, враховуючи те, що на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, то позивач звернувся до суду із позовом у травні 2024 року, і просить стягнути кошти за період з 02.04.2017 р., тобто у межах продовженого Законом строку давності, оскільки на час набрання чинності Законом строк давності не сплинув. У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року по справі № 911/3025/21 вказано: «оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову». Позивач правомірно ставить вимогу про стягнення з відповідача за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року три відсотків річних від простроченої суми в розмірі 24458,84 грн., інфляційних втрат 80662,25 грн., та дані суми правомірно розраховані. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Також, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3028,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved