Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

24 жовтня 2023 року представник позивача адвокат Зоц А.О. звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 5/6 часток земельної ділянки для будів-ництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розтало-ваної за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210500000:09:016:0017, площею 0,1000 га.; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/6 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210500000:09:016:0017, площею 0,1000 га. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210500000:09:016:0017, площею 0,1000 га. Позивачі прийняли спадщину шляхом подання заяв до Бориспільської міської державної нотаріальної контори. 27 березня 2017 року державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. видано свідоцтво про право спадщину за заповітом, на 5/6 часток житлового будинку відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] на ім`я позивача [PERSON] , та на 1/6 часток на ім`я [PERSON] . Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08 лютого 2022 року державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку відмовлено. Причиною відмови стало те, що в заповіті [PERSON] не вказав земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210500000:09:016:0017. З цих підстав позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав з позовом про визнання права власності на частку у вказаному домоволодінні. Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 04 березня 2024 року ухвалою суду витребувано у Першій бориспільській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи № 153/2012, після смерті [PERSON] , [INFO] . 18 червня 2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справу до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. В судове засідання позивачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Представник третьої особи Першої бориспільської державної нотаріальної контори в судове засідання, будучи належним чиноми повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, однак направив до суду заяву, якою ппросив проводити розгляд справи без присутності їх представника, при вирішенні питання покладається на думку суду. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 14 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану . Родинні відносини між спадкодавцем [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області. На випадок своєї смерті [PERSON] за життя склав заповіт, яким належне йому майно заповів [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась\~спадщина,\~до складу\~якої входить\~: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210500000:09:016:0017, площею 0,1000 га. У встановлений законом строк позивачі звернулись до Бориспільської міської державної нотаріальної контори (Першої бориспільської державної нотаріальної контори ) з заявами про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №30556717 виданої 24 травня 2012 року. 27 березня 2017 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріаль-ної контори Київської області Кардашевської М.В., на ім`я позивача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на 5/6 часток житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, 27 березня 2017 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевської М.В., на ім`я позивача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на 1/6 часток житлового будинку [ADDRESS] . Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №156805, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 08 лютого 2022 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріаль-ної контори Київської області Кардашевською М.В. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:09:016:0017, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка не охоплена заповітом [PERSON] . Судовими рішеннями,\~постановленим у\~цивільних справах\~за № 1001/1578/2012, №355/510/13-ц, №355/1841/14-ц, №355/1727/15-ц, №355/695/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, про визнання заповіту недійсним, у задволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Рішення у вказаних справах набрали законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , немає. Доказів протилежного суду не надано. Спірні правовідносини регулюються книгою 6 ЦК України «Спадкове право». Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадком-цеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно ч. 1 ст.\~3\~ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно пункту «г» ч. 1\~ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3\~ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призна-чення, що передбачено ч. 1\~ст. 1225 ЦК України. Відповідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначен-ня меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та земле-користувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно ст.1216 ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1\~розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3210500000:09:016:0017 належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №156805. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання не закон-ними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Зважаючи на вказане, суд вважає обставини, зазначені в позовній заяві, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак наявні підстави для її задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved