Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

15.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з відповідача щомісячно аліменти на кожну з дитини у розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину відповідного віку - 1598,00 грн., з дня подання заяви до суду до досягнення кожною дитиною повноліття, з посиланням на те, що відповідач як батько малолітніх дітей ухиляється від виконання власних батьківських обов`язків по відношенню до них, не цікавиться їх долею, жодного разу їх не відвідував, а також не здійснює свого обов`язку з їх утримання. Вказані підстави зумовили звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 21.10.2024 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судове засідання призначене на 26.11.2024 року не з`явився відповідач, який зазначив, що заперечує проти задоволення позову, однак правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, однак: від представника позивача в матеріалах справи наявна заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності позивача; від представника Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Служби у справах дітей Одеської міської ради також надійшли до суду заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 26.11.2024 року за наявною явкою сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи. Заслухавши пояснення відповідача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , за наслідком чого 07.12.2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис №11338, в якому в графі відомості про батьків зазначено інформацію про осіб: мати - [PERSON] , [INFO] , батьком - [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 126 Сімейного Кодексу України. 07.12.2016 року батьками дитини подана заява про визнання батьківства. Також, 07.12.2016 року проведена державна реєстрація присвоєння прізвища дитині як « [PERSON] ». Дані обставини підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029601369 від 17.02.2021 року. [INFO] в місті Одесі народився [PERSON] , за наслідком чого 03.05.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено актовий запис №1988, в якому в графі відомості про батьків зазначено інформацію про осіб: мати - [PERSON] , [INFO] , батьком - [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до статті 126 Сімейного Кодексу України. 03.05.2018 року батьками дитини подана заява про визнання батьківства. Також, 03.05.2018 року проведена державна реєстрація зміни прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Дані обставини підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029600992 від 17.02.2021 року. У відповідності до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21 листопада 2023 року № 16286/24.23-18 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки по архіву підпорядкованого відділу виявлено наступні актові записи: - про народження № 11338 від 07 грудня 2016 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на [PERSON] , [INFO] (батьком дитини зазначено [PERSON] , [INFO] ); - про народження № 1988 від 03 травня 2018 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на [PERSON] , [INFO] , (батьком дитини зазначено [PERSON] , [INFO] ); - про народження № 1266 від 17 вересня 2003 року, складений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на [PERSON] , [INFO] (батьком дитини зазначено [PERSON] , [INFO] ). Отже, відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю вказаних дітей є [PERSON] , [INFO] , яка 28.01.2021 року померла, про що 01.02.2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис №1471, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з довідками, наданими Службою у справах дітей Одеської міської ради від 15 грудня 2023 року №№ 05/14053/1, 14054/1 у малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є повнолітній брат - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Наказів Служби у справах дітей Одеської міської ради від 02 квітня 2021 року №29, 30, малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взяті на облік дітей, які перебувають у складних життєвих, як дітей, які проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Розпорядженнями Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 червня 2021 року №321-01р та №322-01р, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зараховано до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради, строком на шість місяців. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради від 07 листопада 2023 року №751, малолітні: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01 лютого 2021 року перебувають у даному закладі на повному державному забезпеченні, відповідно до розпоряджень Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 322 - 01р та № 321 - 01р. Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01 травня 2024 року № 527ССД/01-29, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та батько дітей [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей - [PERSON] , 23 листопада 2023 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надав письмову заяву, відповідно до якої він проти позбавлення його батьківських прав. Уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі 23 листопада 2023 року, було проведено бесіду з [PERSON] , який повідомив, що працює не офіційно, має проблеми зі здоров`ям, однак надати документи щодо поліпшення соціального та матеріального становища, а також документи, які б підтверджували утримання дітей відмовився. Уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі 24 листопада 2023 року, проведено обстеження умов проживання батька дітей - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено наступне: квартира розташована на шостому поверсі шістнадцятиповерхового будинку, загальна площа квартири складає орієнтовано 57 кв.м, дві окремі кімнати. У квартирі брудно, квартира потребує ремонту, на стінах немає шпалер, на підлозі плитка, в квартирі тепло, гарячої води немає. Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 07 жовтня 2022 № 403-01р «Про обов`язковість надання соціальних послуг (проходження індивідуальних корекційних програм) гр. [PERSON] », [PERSON] зобов`язано отримати соціальні послуги (пройти індивідуальну корекційну програму). Згідно з повідомленням Центру соціальних служб Одеської міської ради від 30 січня 2024 року за №04/01-410 вбачається, що 29 січня 2024 року фахівцем із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Київському районі, було здійснено вихід за адресою проживання [PERSON] . Однак, двері ніхто не відчинив, за наслідком чого було залишено інформаційне повідомлення. Пізніше, [PERSON] перетелефонував та повідомив, що з часу останнього візиту у нього нічого не змінилося, він хворіє на соціально - небезпечну хворобу, не працює. Його підтримує старший брат. Також повідомив, що він не знає, де на даний час знаходяться його діти. Зв`язку з ними він не має. Від послуг Центру соціальних служб ОМР відмовився, як і раніше. Відповідно до інформації [INFO] від 14 листопада 2023 року № 943/24541 повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у [INFO] з 18 лютого 2004 року по теперішній час, як солдат. У Збройних силах України не служить. Не придатний в мирний час, обмежено придатний у військовий час. Згідно з інформацією Комунального некомерційного Комунального некомерційного підприємства «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради викладеною у листі від 07.11.2023 року за №751, за час перебування дітей в закладі ними періодично цікавився батько [PERSON] , допомоги у вихованні та утриманні дітей не надавав. У зв`язку з відсутністю бажання батька на протязі двох років повернути дітей на виховання дітей на в сім`ю, повторно (№379 від 22 червня 2022 року №245 від 26 квітня 2023 року), просить повідомити результат щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , та встановлення дітям відповідного статусу. Відповідно до архівних даних Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, станом на 31 грудня 2012 року, наявна інформація про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 07 жовтня 2003 року № 4 - 1961, угоди про розділ спадкового майна, посвідченої Третьою одеською державною нотаріальною контрою 07.10.2003 р. № 4 - 1966, відповідно до реєстраційного запису, зробленого 26.12.2003 за реєстровим номером 2594 у реєстровій книзі 512пр на сторінці 88. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , відсутня інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно за останнім. Також судом встановлено, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2023 року по справі №947/34655/23, [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді обмеження волі на 1 рік. На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 76 Кримінального Кодексу України покладено на засудженого [PERSON] обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Приймаючи викладені встановлені обставини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є зокрема: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони. Досліджуючи подані до суду документи та приймаючи вище встановлені обставини в сукупності, суд вважає, що стороною позивача доведена винна поведінка відповідача, як батька, по відношенню до виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини додатково підтверджуються тим, що відповідач у встановлений розпорядженнями Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 01 червня 2021 року №321-01р та №322-01р строк, не забрав малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради, а саме по спливу шестимісячного строку. Суд зазначає що відповідач - [PERSON] в судовому засіданні заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до вказаних малолітніх дітей, в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надав жодного доказу у тому числі на підтвердження: прийняття участі у житті малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; вчинення ним як батьком дітей дій з утримання дітей; доказів на підтвердження прийняття участі у вихованні дітей; доказів на підтвердження створення умов для зростання і проживання дітей; доказів на підтвердження створення умов і вчинення для повернення дітей; доказів на підтвердження проходження відповідачем індивідуальних корекційних програм. За насадом чого суд доходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заперечень відповідача, які носять голослівний характер. Судом також встановлено, що у відповідності до приписів статті 19 СК України, питання про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розглянуто Київською районною адміністрації Одеської області, за наслідком чого надано відповідний висновок від 12.07.2024 року за №821/01-11 щодо доцільності позбавлення відповідача, як батька, батьківських прав відносно малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказаним висновком засвідчено, що дане питання розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради 18 квітня 2024 року, 02 травня 2024 року, та 16 травня 2024 року. У зв`язку з неявкою батька дітей - [PERSON] , на засідання Комісії 18 квітня 2024 року та 02 травня 2024 року, дане питання було перенесено на чергове засідання Комісії. На засіданні Комісії, яке відбулось 16 травня 2024 року, був присутнім: батько дітей [PERSON] , який повідомив, що проти позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, на запитання членів Комісії, чи змінились умови проживання, чи допомагає він дітям фінансово, коли в останній раз він бачив дітей, та чи цікавився він письмово або усно в державному закладі де перебували діти до моменту евакуації, пояснив наступне: на його думку умови проживання в нього поліпшилися, в останній раз дітей бачив рік тому, фінансово ніяк не допомагає дітям, повідомив, що йому невідомо, де знаходяться його діти. Також повідомив, що з 2009 року хворіє на гепатит Б, в 2014 році проходив лікування. На запитання членів Комісії, чи вживає він наркотичні речовини пояснив, що вживає їх з метою знеболювання, офіційно не працює. Також у висновку засвідчено, що батьком дітей - [PERSON] , [INFO] , не було надано до Комісії жодних доказів його участі у вихованні та утриманні дітей. Вказаний висновок не спростований відповідачем, не оспорювався, доказів на підтвердження порушення процедури його прийняття до суду не надано, як і доказів в спростування викладених в ньому обставин, які в свою чергу узгоджуються з іншими доказами наявними в матеріалах справи, за наслідком чого вказаний висновок приймається судом в якості належного доказу. Приймаючи викладене в цілому, суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] , [INFO] , в порушення вимог статей 150, 180 СК України, усунувся від виконання конституційного обов`язку, передбаченого ст. 51 Конституції України щодо належного виховання власних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як і від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх зростання і навчання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи в сукупності досліджені докази, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд діючи в інтересах дітей вважає доведеним, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, суд вважає наявними правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно вказаних малолітніх дітей, за наслідком чого позов Комунальної некомерційної установи «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Суд зазначає, що згідно з вищевказаними встановленими обставинами вбачається, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що також не спростовувалось відповідачем під час розгляду справи. Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Будь-яких доказів на підтвердження того, що з відповідача стягуються аліменти на малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. Відповідно до довідок, наданих Службою у справах дітей Одеської міської ради від 15 грудня 2023 року за № 05/14053, №05/14054, у малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , інформація про наявність ощадних книжок відсутня. При вищевикладених обставинах, приймаючи, що відповідач є особою працездатного віку, дієздатний, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання власних дітей, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в цій частині, а відтак з [PERSON] підлягають стягнення аліменти на малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі мінімального рекомендованого законом розміру аліментів на кожну дитину, а саме в сумі по одному розміру прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, шляхом їх перерахування на особистий рахунок кожної з дитини у відділенні Державного ощадного банку України, зобов`язавши позивача відкрити відповідні особисті рахунки у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У відповідності до положень ч.1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню починаючи з дня звернення позивача до суду з цим позовом - 15.08.2024 року та до досягнення кожною з дітей повноліття. Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом враховується, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.08.2024 року було відстрочено КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради сплату судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимоги про позбавлення батьківських прав в сумі 3028 грн. до ухвалення судового рішення по справі. Також позивач на підставі положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову в частині вимоги майнового характеру про стягнення аліментів, який становить для юридичних осіб у розмірі 3028 грн. грн. Отже, на підставі вищевикладеного вбачається, що позивачем, як юридичною особою було пред`явлено позов, який містить дві вимоги: майнового та немайнового характеру, за що передбачено сплату судового збору у загальному розмірі 6056,00 грн. (3028,00 * 2 = 6056,00). З урахуванням викладеного, задоволення позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 6056 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved