Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач, в особі представника адвоката Гусельникова М.О., звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.05.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти у розмірі 40000 доларів США, під зобов`язання повернення позики, про що надав позивачу власноруч написану розписку. Станом на час звернення до суду з позовом відповідач суму позики не повернув, не дивлячись на те, що згідно розписки позика мала бути повернена до 20.06.2023. Неодноразові усні звернення позивача до відповідача з вимогою повернути грошові кошти ні до якого результати не призвели. Добровільно повертати суму позики відповідач відмовляється, у зв`язку з чим [PERSON] змушений звернутися з цим позовом до суду та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 40000 доларів США, а також 3% річних у сум 1052 долари США 05 центів; стягнути судові витрати які складаються із судового збору у розмірі 15140,00 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких буде надано у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Проте, після подання позову сума боргу була частково погашена на 18000 доларів США. Станом на 26.09.2024 сума боргу складає 22000 доларів США, з урахуванням чого позивачем зменшено розмір позовних вимог. Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, з урахування нових обставин, позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 22000 доларів США. Ухвалою суду від 20.12.2024 було відкрито провадження за правила загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні представник позивача адвокат Гусельников М.О. вимоги позову та зменшений розмір позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду представник відповідача 04.12.2024 подала заяву про визнання [PERSON] позовних вимог з урахуванням їх зменшення в повному обсязі, не заперечувала щодо винесення рішення в підготовчому судовому засіданні, при цьому повідомила суд про те, що обставини вказані в позовній заяві дійсно мали місце: він узяв у [PERSON] 40000 доларів США у борг, однак позикодавцю вчасно повернути грошові кошти не зміг внаслідок фінансових труднощів. Разом з цим, він здійснив часткове погашення суми боргу на суму 18000 доларів США, тому станом на дату підписання цієї заяви він визнає суму боргу перед [PERSON] в розмірі 22000 доларів США. Просила справу розглянути без її участі. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з розпискою від 03.05.2023 складеної [PERSON] , останній взяв у [PERSON] в боргу кошти у сумі 40000 (сорок тисяч) доларів США та зобов`язується повернути кошти до 20.06.2023 в повному обсязі. Отже, з матеріалів справи видно, що відповідач взяв в борг у позивача 40000 доларів США та станом на день звернення до суду позичених коштів не повернув. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206\~ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 22.0.2019 у справі № 369/3340/16-ц, де Верховний Суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Таким чином, дослідивши боргову розписку відповідача, судом встановлено, що він позичив (взяв в борг) у позивача кошти в сумі 40000 доларів США, зміст розписки також підтверджує факт укладення та зміст умов договору, обов`язок повернення коштів, строк позики, тобто між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530,\~599 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18. Згідно зі\~статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд враховує усталену практику Верховного Суду, який у своїх постановах неодноразово зазначав, що при укладенні договору позики сторони мають право визначити валюту зобов`язання, і сама та валюта яка отримана позичальником і повинна бути повернута позикодавцю у рахунок виконання зобов`язань. Такий правовий висновок про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 в справі № 761/12665/І4-Д та постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі Ш27/26К30/16-Ц. Верховний Суд визначив, що Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони, можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором, або законом чи іншим нормативно-правовим актом.. Заборони на виконання грошового зобов`язання у вигляді іноземної валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оскільки відповідач визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі, яким позов задовольнити. Відповідно до частини першої\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною першою\~статті 142 ЦПК України,\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved