Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

06\~серпня 2024\~року [PERSON] \~звернулася до\~Очаківського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області з\~позовом до Очаківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що у 1987 році отримала ордер на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] . 20\~липня 1988\~року вона уклала шлюб з [PERSON] 26 грудня 1994 року вказана квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] була приватизована нею з [PERSON] , як її чоловіком, в рівних частках. 22 березня 2000 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, останній виїхав за межі України до рф і з того часу вона з ним не спілкувалася, зі слів його брата, який раніше проживав в м.Очакові їй відомо, що колишній чоловік помер років 10 назад. З 08 серпня 2000 року по 09 січня 2003 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , при укладені якого змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . 03 липня 2024 року в Державному реєстрі речових прав за нею було зареєстровано право спільної часткової власності на належної їй частки квартири. Посилаючись на те, що [PERSON] спроби розпорядитися своєю часткою у квартирі не робив, вона протягом майже 24-х років підтримує квартиру в належному стані, періодично проводить ремонти, провела газове опалення, поміняла вікна, сплачує комунальні послуги та витрати на обслуговування квартири в ОСББ, тобто добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної вище квартири, яка праві спільної\~часткової власності належить [PERSON] , в порядку набувальної давності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Афенді В.П. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Ввідповідач Очаківська міська рада про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки представника відповідач не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 26 грудня 1994 року, що видане виконкомом Очаківської міської ради народних депутатів підтверджується, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] чоловіку, в рівних частках. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 17). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00009121836 від 09 червня 2011року [PERSON] 20 липня 1988 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] . 22 березня 2000 року вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12, 16). З 08 серпня 2000 року по 09 січня 2003 року позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] , при укладені якого змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про одруження серії [NUMBER] та про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 13-14). З листа від 03 липня 2024 року № 276 за підписом начальника Очаківської районної філії ММБТІ вбачається, що згідно з архівними даними станом на 01 січня 2013 року на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 20). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 385746648 від 05 липня 2024 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить частка квартири загальною площею 37,1 кв.м, житловою площею 19 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи підрозділу з питань державної реєстрації ВЗД ЦНАП Очаківської міської ради від 10 серпня 2022 року № 131 підтверджується, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29 липня 1988 року по час її видачі (а.с. 11). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої ОСББ «116» 01 липня 2024 року до складу сім`ї [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , інших осіб не входить (а.с. 10). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що проживають в багатоповерховому будинку [ADDRESS] , в якому також проживає [PERSON] , чоловік якої [PERSON] не проживає в квартирі більш як років з 24. Весь цей час [PERSON] проживає в квартирі сама, робила ремонти, міняла двері, вікна та сама несе витрати по сплаті комунальних платежів. Крім того, доданими до позовної заяви договорами про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, про забезпечення приладового обліку природного газу, на поставку та встановлення металопластикових виробів, що укладалися протягом 2004 2023 років та квитанцій про сплату комунальних платежів за 2001-2020 роки підтверджується, що всі витрати несла [PERSON] (а.с. 34-92). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, що належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається лише за рішенням суду. Із системного аналізу зазначеної норми вбачається, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, по-перше, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство тощо). Відповідно до п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень нині діючого ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України. Набувальна давність як підстава виникнення права власності запроваджена ст. 344 ЦК України, застосовується з 01 січня 2004 року, а з врахуванням п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК не раніше 01 січня 2001 року. Згідно з п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволоділа 1/2\~часткою квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка на\~праві спільної\~часткової власності\~належить [PERSON] ,\~на протязі\~більше десяти\~років не\~приховувала факт\~знаходження цього\~майна у\~її володінні,\~продовжує відкрито\~і безперервно\~володіти нею,\~інші особи\~не претендують\~на вказану\~частку квартири,\~крім того,\~відповідачем не\~заявлено вимог\~щодо повернення\~вказаного нерухомого\~майна у\~комунальну власність,\~а також,\~що визнання\~права власності\~за позивачкою\~на вказану\~частку квартири\~не суперечить\~закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки за клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved