Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про тлумачення заповіту. Позовні вимоги мотивує таким. 07.10.1997 вона уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . 08.11.2000 шлюб розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією сім?єю та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , де з [PERSON] зареєстровані й нині. Це житлове приміщення належало [PERSON] на праві приватної власності. [INFO] [PERSON] помер. На день смерті він постійно проживав та був зареєстрований за вказаною адресою з 27.09.1993 і мав такий склад сім?ї: [PERSON] , цивільна дружина, [PERSON] , дочка. За життя 15.08.2017 [PERSON] склав заповіт, згідно з яким належну йому на праві власності кв. [ADDRESS] заповів позивачу. 19.08.2022 позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Рожець А.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, відповідно до поданого спадкоємцем документу, що посвідчує право власності спадкодавця, спадковим майном є 1/4 частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , а заповідана квартира. Позивач вважає, що при написанні заповіту [PERSON] помилково було вказано квартиру, тоді як насправді він володів 1/4 частиною в будинку, що відповідає квартирі № 4 в технічному паспорті на житловий будинок. Зазначене не дає позивачу можливості реалізувати свої спадкові права, у зв`язку з чим вона звернулася до суду. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнав, зазначивши, що його батько [PERSON] ніколи не мав у власності квартири за адресою, зазначеною в заповіті. У розпорядженні [PERSON] на випадок смерті чітко зазначено поняття квартира, яка не може тлумачитись як житловий будинок, оскільки це призведе до підміни понять та до істотних змін самого заповіту, що суперечить як вимогам цивільного законодавства, так і волі заповідача, яку чітко визначено в заповіті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, з якої також убачається визнання позовних вимог. Суд, дослідивши всі докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як убачається з архівного витягу з рішення виконкому Козелецької селищної ради народних депутатів від 19.03.1992 № 27, дозволено продати квартиру по [ADDRESS] [PERSON] . Згідно з договором купівлі-продажу від 15.05.1992, укладеним між виконавчим комітетом Козелецької селищної ради народних депутатів (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченим 15.05.1992 державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори за реєстровим № 967, [PERSON] придбала двокімнатну квартиру по [ADDRESS] . Відчужено: 4-1 коридор пл. 3.0 кв. м.; кухня 4-2 пл. 9,3 кв. м.; прихожа 4-3 пл. 7,2 кв. м.; кімната 4-4 пл. 9,9 кв. м.; кімната 4-5 пл. 20,3 кв. м.; коридор 4-6 пл. 4,4 кв. м.; коридор 4-7 пл. 3,8 кв. м.; ванна 4-8 пл. 2,8 кв. м.; тамбур III пл. 1,7 кв. м.; сараю «Б»; туалету «В»; паркану № 1, 2, 3, паркану 5, 6. Відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори Чернігівської області Шенгерей Т.І. 13.12.1994 за реєстровим № 4-3069, зареєстрованого в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.1994 за реєстровим № 252 та записаного в реєстрову книгу № 11, [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Подароване майно належало дарителю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Козелецькою нотаріальною конторою 15.05.1992 за реєстровим № 967 та зареєстрованого в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації 21.05.1992 за реєстровим № 1730. 07.10.1997 укладено шлюб між позивачем та [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.06.1998. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 13.01.1998). 08.11.2000 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). 15.08.2017 [PERSON] , місце проживання якого було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , заповів належну йому на праві власності квартиру під [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено 15.08.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1042. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . На день смерті він постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] з 27.09.1993 і мав такий склад сім?ї: [PERSON] - цивільна дружина, дата прописки з 31.05.2018, [PERSON] - дочка, дата прописки з 22.07.2019 (довідка виконкому Козелецької селищної рани Козелецького району Чернігівської області № 1336 від 13.08.2020). Спадкова справа до майна померлого заведена приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Рожець А.П., якою 19.08.2020 відмовлено [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на кв. [ADDRESS] . Відмова мотивована тим, що наявне у померлого [PERSON] на праві приватної власності майно (1/4 частина житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] не відповідає майну, яке він заповідав [PERSON] (квартира [ADDRESS] ). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 21.02.2014 Козелецьким РС УДМС України в Чернігівській області на ім?я [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва, його місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 20.06.1995. В третьому розділі (прописка) наданої позивачем будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] зазначені: [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий 21.02.2014 Козелецьким РС УДМС України в Чернігівській області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 20.06.1995, знято з реєстрації місця проживання 22.06.2020; [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий 07.04.1999 Козелецьким РВ УМВС України в Чернігівській області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 31.05.2018; [PERSON] , [INFO] , паспорт серї [NUMBER] виданий 04.02.2014 Козелецьким РС УДМС України в Чернігівській області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 22.07.2019. В будинковій книзі також міститься штамп Ніжинського міжміського бюро технічної інвентаризації від 31.05.2018 такого змісту: « [ADDRESS] . Житлова площа будинку (квартири) станом на 01.12.2017 складає 126, 1 кв. м. Власник - [PERSON] . Документ - договір дарування від 13.12.1994 року за № 4-3069, державний нотаріус Козелецької державної нотаріальної контори. Частка ?1/4. Житловий будинок складається з 4 квартир. Квартира [ADDRESS] житлова площа 45.5 кв. м. Квартира № 2 житлова площа 25.4 кв. м. Квартира № 3 житлова площа 25.0 кв. м. Квартира № 4 житлова площа 30,2 кв. м.». Згідно з наданою відповідачем [PERSON] будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27.09.1993. З договору про надання послуг постачання холодної води і водовідведения, укладеного 01.09.2010 [PERSON] з КП «Козелецьводоканал» Козелецької селищної ради, договору № 58 про користування електричною енергією, укладеного 22.12.2010 [PERSON] з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» убачається, що адресою надання відповідних послуг є [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , виготовленим Ніжинським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 29.12.2007, власниками зазначені: [PERSON] , доля - 7/75. [PERSON] , доля - 14/75. [PERSON] - доля 7/100, [PERSON] , доля - 1/4. [PERSON] - доля 1/5. [PERSON] - доля 1/5. Проведений поділ будинку на 4 квартири, загальна площа будинку становить 250,3 кв. м., житлова - 126,1 кв. м. По квартирах: № 1 - загальна 77,9 кв. м., житлова 45,5 кв. м, № 2 - загальна 51,4 кв. м, житлова 25,4 кв. м., № 3 - загальна 44,3 кв. м., житлова 25,0 кв. м., № 4 - загальна 62,4 кв. м., житлова, 30,2 кв. м. Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] , виготовлений Ніжинським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 01.12.2017, містить аналогічну інформацію про власників будинку, що і попередній. Однак, збільшилась загальна площа будинку - 254,7 кв. м. за рахунок збільшення загальної площі квартири № 4 . Квартира № 4 складається з: 4-1 коридор пл. 3.0 кв. м.; кухня 4-2 пл. 12,5 кв. м.; передня 4-3 пл. 7, 2 кв. м.; житлова кімната 4-4 пл. 9,9 кв. м.; житлова кімната 4-5 пл. 20,3 кв. м.; коридор 4-6 пл. 4,4 кв. м.; коридор 4-7 пл. 3,8 кв. м.; санвузол 4-8 пл. 4.0 кв. м.; тамбур III пл. 1,7 кв. м. Разом по 4 квартирі: загальна площа приміщень 66.8 кв. м., площа житлових квартир: загальна - 65.1 кв. м., житлова - 30.2 кв. м., допоміжна 34,9 кв. м., площа літніх приміщень - 1,7 кв. м. Назву [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] на підставі розпорядження Козелецької селищної ради № 21-Р від 27.02.2016 «Про перейменування вулиць і провулків селища Козелець». Згідно з рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради № 1011-70/VIII від 26.06.2020 присвоєно адресу 1/4 частині житлового будинку, що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 13.12.1994 - [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 12 від 18.03.2024, станом на 31.12.2012 право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] ) зареєстровано за: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 09.06.1992 за P№ 1194 на 1/5 частину; [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 13.12.1994 за P№ 4- 3069 на 1/4 частину; [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 20.02.1997 за P№ 337 на 7/100 частини; [PERSON] на підставі рішення Козелецького районного суду від 20.08.1998 на 14/75 частини; [PERSON] на підставі дубліката від 30.10.2007 договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Козелецької державної нотаріальної контори 09.07.1992 за № 1524 на 7/75 частини. Згідно з довідкою КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 8 від 29.05.2024, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Козелецькою державною нотаріальною конторою 15.05.1992 реєстр № 967, купила в Козелецької селищної ради двокімнатну квартиру загальною площею 52,6 кв. м., житловою площею 30,2 кв. м. в [ADDRESS] , що складає 1/4 частину будинку, а саме: коридор 4-1 пл. 3,0 кв. м., кухня 4-2 пл. 9,3 кв. м., прихожа 4-3 пл. 7,2 кв. м., кімната 4-4 пл. 9,9 кв. м., кімната 4-5 пл. 20,3 кв. м., коридор 4-6 пл. 4,4 кв. м., коридор 4-7 пл. 3,8 кв. м., ванна 4-8 пл. 2,8 кв. м., тамбур III пл. 1,7 кв. м., 1/4 сараю «Б», 1/2 уборної «В», 1/4 забору № 1, 2, 3; 1/2 забору № 5, 6. При даруванні [PERSON] 1/4 частини будинку [PERSON] згідно з договором дарування, посвідченим Козелецькою державною нотаріальною конторою 13.12.1994 реєстровий N? 4-3069, державний нотаріус [PERSON] не вказала конкретно, що входить в 1/4 частину житлового будинку. На підставі матеріалів КП «Ніжинське МБТІ» в 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , входить: коридор 4-1 пл. 3,0 кв. м., кухня 4-2 пл. 9,3 кв. м., прихожа 4-3 пл. 7,2 кв. м., кімната 4-4 пл. 9,9 кв. м., кімната 4-5 пл. 20,3 кв. м., коридор 4-6 пл. 4,4 кв. м., коридор 4-7 пл. 3,8 кв. м., ванна 4-8 пл. 2,8 кв. м., тамбур III пл. 1,7 кв. м., 1/4 частина сараю «Б», 1/2 частина уборної «В», 1/4 частина забору № 1, 2, 3; 1/2 частина забору № 5, 6. З листа Козелецької селищної ради № 1349/03-09 від 29.05.2024 убачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27.09.1993 та знятий з реєстрації місця проживання 22.06.2020. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ст. 202 ЦК України) . З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2020 у справі № 467/356/19 зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі ч. 1 ст. 1256 ЦК України. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 у справі № 172/1159/20 вказано, що у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30.07.2020 у справі № 378/1160/15-ц вбачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст. 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] було спрямоване передачу позивачу в порядку спадкування належної йому 1/4 частину житлового будинку під [ADDRESS] , яка за технічними характеристиками становить квартиру [ADDRESS] . З огляду на викладене, а також ураховуючи, що складений [PERSON] заповіт не оспорювався, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved