Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач обгрунтовув тим, що до 2021 року позивач перебував з відповідачкою у цивільному шлюбі, свідоцтво про шлюб від 20 січня 2001 року серія [NUMBER] . У них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , про що 10 лютого 2009 року Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізьського міського управління юстиції Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за № 80. (Свідоцтво про народження від 12.01.2009 року серії [NUMBER] .) Спочатку подружжя жили разом, але, з часом подружнє життя не склалося, тривалий час не проживали разом, спільного господарства не вели та у 2021 році подружжя розійшлося, син [PERSON] залишився з позивачем. Відповідачка не займалася розвитком сина, проживала окремо, згодом виїхала за кордон, на даний час зв`язок з сином не підтримує. З того часу (з 2021 року) син [PERSON] постійно мешкає з позивачем, у нього є всі належні умови, він навідує спортивні секції. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Психологічно син не готовий проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням сина здебільшого займався позивач, склався тісний зв`язок як батька і сина. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2024 року відкрито загальне провадження у справі № 369/11049/24, призначено підготовче судове засідання. 16.09.2024 року до суду від відповідача надійшла заява, згідно якої остання просила розглянути справу без її участі, не заперечила проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 03.12.2024 року позивач, відповідач та третя особа не з`явилися, про дату та час судового розгляду був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відповідач відзив на позов суду не надав. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, також у своїй заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Також, зазначила, що колишній чоловік [PERSON] , з яким вона розлучилась ще в 2021 році, проживає з їх неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] у селі Чайка, Київська область та те, що вона не бере участь у вихованні, навчанні, організації дозвілля та культурному розвитку, а також не здійснює матеріального забезпечення та утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] . Від неповнолітнього сина [PERSON] надійшла заява, в якій він повідомив, що бажає проживати разом із своїм батьком [PERSON] і залишитися на його вихованні та утриманні, його Мати проживає окремо від них, місце перебування її йому точно не відоме, участі у його вихованні та утриманні давно не приймає. Він проживає з батьком. Батько [PERSON] самостійно його виховує, дбає про нього та повністю утримує та погоджується на те, щоб його місце проживання, самостійне виховання та утримання було визначене разом із батьком [PERSON] . Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що за результатами судового засідання є можливим ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з від 20 січня 2001 року серія [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 22.10.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач з відповідачкою тривалий час не проживали разом ще до розлучення син, весь період часу проживав разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом на предмет проживання без реєстрації від 25.04.2024 року. Син [PERSON] постійно мешкає з позивачем, у нього є всі належні умови, він навідує спортивні секції, вчиться. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.05.2024 року позивачем створені всі умови для повноцінного розвитку. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною, однак мати дитини, не приймає участь у вихованні та утриманні дитини, не підтримує з дитиною спілкування взагалі. Психологічно син не готовий проживати разом з матір`ю, оскільки вихованням сина займається батько у нього з ним тісний зв`язок, як батька і сина. Згідно наявного в матеріалах справи рішення Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Київської області № 614/39 від 26.09.2024 року щодо визнання місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , Борщагівська сільська рада, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнотлітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] . Згідно витягу з інфомаційно-аналітичної системи «Обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості МВС України [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. [PERSON] має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом №103487091 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2017 року. Згідно копії відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерело / суми нарахованого доходу від 23.04.2024 року № 2657-24-04801 [PERSON] працює директором на ТОВ «Акустік Консалтінг» та ТОВ « Панакустік» та отримує стабільний дохід. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що позивач забезпечує свою сім`ю матеріально, має постійне місце проживання, є працевлаштованим, не судимий, те, що він здійснює догляд та виховання сина, без матері, яка проживає окремо, не працює та не має можливості забезпечувати потреби неповнолітнього сина. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Київської області № 614/39 від 26.09.2024 року щодо визнання місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [PERSON] , [INFO] проживає з батьком, не перебуває у складних життєвих обставинах, [PERSON] здатний виконувати батьківські обов`язки, син забезпечений усім необхідним для повноцінного розвитку та виховання, відповідач проживає окремо за кордоном та визнала позов. Отже суд, ураховуючи вік сина, який є неповнолітнім, відсутність виключних обставин, які б вказували на неможливість проживання сина разом з позивачем, і визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком, самостійного виховання та утримання сина батьком є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що у справах відносно визначення місця проживання дитини основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частина 4 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За приписами ч. 5 вищезазначеної статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи, що на підставі досліджених доказів у справі встановлено, що визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме інтересам дитини, позивачем створено належні умови для проживання, виховання дитини та її розвитку, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та враховуючи, що дане визначення місця проживання дитини не позбавлятиме її матері права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, спілкуванні з нею, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Питання про стягнення судових витрат з відповідача не вирішується, оскільки позивач про стягнення судових витрат на заявляв.

Outcome: approved