Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

12 вересня 2024 року до Горохівського районного суду Волинської області надійшла позовна заява заступника керівника Луцької окружної прокуратури Мацюка Сергія Ярославовича в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про конфіскацію у власність держави земельних ділянок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Луцькою окружною прокуратурою за результатами вивчення питання законності використання [PERSON] двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області, встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом №337, №338 виданих 06.08.2021р. приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Панасюк І.І., відповідач [PERSON] , будучи громадянкою республіки білорусь, набула право власності на дві земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із кадастровими номерами 0720880401:01:001:0139 площею 0,2468 га, розташована на території Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області та 0720880401:01:001:0140 площею 0,1569 га, розташована на території Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області.\~06.08.2021р.\~право власності\~зареєстровано в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~щодо об\~єкта рухомого\~майна на\~вказані земельні\~ділянки.\~Підставою внесення\~запису про\~державну реєстрацію\~права власності\~є свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом,\~зареєстроване в\~реєстрі за\~№337,\~зареєстроване в\~реєстрі за\~№338\~від 06.08.2021р.,\~які видані\~приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Панасюк І.І. Крім цього, інформацією Управління Служби безпеки України у Волинській області від 17.06.2024 року №54/1/6/153-936 щодо громадян російської федерації та республіки білорусь, які є власниками земельних ділянок, розташованих на території Волинської області, підтверджується той факт, що [PERSON] є громадянкою республіки білорусь та має у приватній власності земельні ділянки. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача прокурор Войтюк К.О. підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування своєї позиції навела аргументи, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник позивача ГУ Держгеокадастру Гаврилюк М.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] є громадянкою республіки білорусь, єдиним способом інформування останньої щодо справи №155/1561/24 залишається спосіб, визначений ч. 11\~ст. 128 ЦПК України\~- виклик до суду через оголошення на офіційному вебсайті «Судова влада України». Саме цей спосіб і було застосовано судом, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21). Відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце здійснення судових засідань, однак для участі в судових засіданнях не прибула, про наявність поважних причин для цього суд не повідомляла, заяви (клопотання) щодо необхідності відкладення розгляду справи від неї до суду не надходили; відповідачка не надала до суду відзиву на позовну заяву. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №385012699 від 01.07.2024, що 06.08.2021 за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 0720880401:01:001:0139 площею 0,2468 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2427653007208) (а.с. 9). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №385012781 від 01.07.2024, також вбачається що 06.08.2021 за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 0720880401:01:001:0140 площею 0,1569 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2427670607208) (а.с.10). Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2021 №43366882 земельна ділянка з кадастровим номером 0720880401:01:001:0139 площею 0,2468 га, зареєстрована в ДЗК 17.01.2012. Цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення (а.с. 11). Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2021 №43367309 земельна ділянка з кадастровим номером 0720880401:01:001:0140 площею 0,1569 га, зареєстрована в ДЗК 17.01.2012. Цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення (а.с. 12). Реєстрацію права власності за [PERSON] проведено на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2021р., згідно якого на підставі заповіту, посвідченого 24.03.2015 року секретарем Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області, зареєстрованого у реєстрі за №57, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є [PERSON] . Спадщина на яку видане вищевказане свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,2468 га - кадастровий номер 0720880401:01:001:0139 (а.с. 13). Реєстрацію права власності за [PERSON] проведено також на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2021р., згідно якого на підставі заповіту, посвідченого 24.03.2015 року секретарем Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області, зареєстрованого у реєстрі за №57, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є [PERSON] . Спадщина на яку видане вищевказане свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,1569 га - кадастровий номер 0720880401:01:001:0140 (а.с. 13 зворот). Згідно з листа Управління Служби безпеки України у Волинській області від 17.06.2024 року №54/1/6/153-936, адресованим заступнику керівника Волинської обласної прокуратури О. Бабенкову щодо земельних ділянок, відповідачка [PERSON] значиться в переліку громадян республіки білорусь, котрі є власниками земельних ділянок, розташованих на території Волинської області (а. с. 14 зворот). Як зазначено у відповіді на лист Луцької окружної прокуратури від 09.07.2024 №0701.2.2-4741/0701.1.1-24, відповідно до обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Головному управлінні Державної міграційної служби у Волинській області громадянка [PERSON] не значиться, з питань набуття громадянства України не зверталася (а.с. 18). Як вбачається із відповіді Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області від 19.07.2024 року №1003/05-16/2-24, наданій на запит від 08.07.2024 року №53-6204ВИХ-24 Луцької окружної прокуратури, громадянка республіки білорусь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відповідно до довідки від 18.07.2024 року №351, виданої старостою Бранівського старостинського округу не прописана і не проживає в [ADDRESS] (а.с. 20, 20 зворот). Відтак, суд встановив, що між сторонами склались спірні правовідносини, які виникли з приводу порушення відповідачем ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 145\~ЗК України при використанні ним як іноземцем прийнятих у спадщину земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яку він зобов`язаний був відчужити упродовж року після набуття права власності. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. ст. 15, 16\~Закону України\~"Про\~державний земельний\~кадастр" до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, а саме: кадастровий номер, місце розташування, площа, цільове призначення (категорія земель), інформація про її власників. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Положення ст. 13,14 Конституції України\~визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно з\~ст. 80 Земельного кодексу України\~визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч.2 ст.81 та інших норм Земельного кодексу України\~суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2\~ст. 81 Земельного кодексу України\~можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України\~іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України\~набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог\~статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України\~землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4\~ст. 145 Земельного кодексу України, а саме: така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України\~визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно з ст. 356 Цивільного кодексу України\~до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Щодо підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором. Частиною 5 ст.\~41\~Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1\~Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III\~ЦПК України (стаття 2 Закону України "Про прокуратуру"; далі Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII). Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі України «Про прокуратуру» № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до частини четвертої статті 23\~вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)). Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)). При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 звертає увагу про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови). Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду. У позовній заяві прокурор вказав, що саме Головне управління Держгеокадастру у Волинській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, звернення до суду з позовом про конфіскацію земельної ділянки. Згідно із частиною 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів. З листа Луцької окружної прокуратури №53-6205ВИХ-24 від 08.07.2024 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області вбачається, що прокуратура просить повідомити Головне управління, чи було відомо останнім про зазначений у запиті факт наявності земельних ділянок іноземній громадянці [PERSON] , про вжиття заходів до конфіскації земельних ділянок в судовому порядку, чи будуть вживатись такі заходи, а також висловити позицію у випадку звернення до суду із позовом прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про конфіскацію\~у власність\~держави земельних\~ділянок(а.с. 21-22). Як видно з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 06.08.2024 №10-3-0.6-3216/2-24, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області опрацьовано інформацію, за результатами якої виявлено ряд земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які прийняті у спадщину іноземцями та протягом року не відчужені відповідно до закону. Перелік таких ділянок скеровано листом Волинській обласній прокуратурі. Однак, земельні ділянки з кадастровими номерами: 0720880401:01:001:0139\~площею 0,2468\~га,\~та 0720880401:01:001:0140 площею 0,1569 га не включені в перелік, а тому Головному управлінню не було відомо про зазначений в запиті факт. Головне управління\~не заперечує\~щодо пред`явлення\~Луцькою окружною\~прокуратурою позову\~на захист\~інтересів держави\~в особі\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Волинській області\~про конфіскацію\~у власність\~держави земельних\~ділянок,\~у зв`язку\~з обмеженим\~фінансування по\~сплаті судового\~збору за подання відповідних позовів (а.с. 23). З листа Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області Луцької окружної прокуратури №53-7249ВИХ-24 від 09.08.2024 вбачається, що прокуратура повідомила Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, що в ході вивчення стану дотримання вимог земельного законодавства на території с. Брани колишнього Горохівського району (на даний час Луцький район) Волинської області встановлено факт порушення вимог ст. 80, 81, 145\~ЗК України громадянкою республіки білорусь [PERSON] , що проявилося у не відчуженні нею протягом року з моменту набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення. А також, інформують, що неподання позову уповноваженим органом влади є підставою для звернення прокуратурою до суду з метою захисту інтересів держави (а.с.25). Як видно з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 14.08.2024 №10-3-0.6-3341/2-24, у зв`язку з обмеженим фінансування по сплаті судового збору Головне управління не заперечує щодо пред`явлення Луцькою окружною прокуратурою позову на захист інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 0720880401:01:001:0139\~площею 0,2468\~га,\~та 0720880401:01:001:0140\~площею 0,1569\~га,\~які належать\~на праві\~власності іноземній\~громадянці [PERSON] . Відтак, Головне управління не має наміру оскаржувати підстави для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області при поданні позову (а.с. 26). Беручи до уваги викладене, надаючи оцінку наявності підстав представництва прокурором інтересів держави, суд констатує, що заступник прокурора, звертаючись із позовом, у встановленому законом порядку обґрунтував порушення інтересів держави та вказав про зволікання подання позову органом, в інтересах якого звертається до суду, та у чому полягає його бездіяльність щодо захисту законних інтересів держави. Суд дійшов висновку про дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави. Суд встановив, що [PERSON] є громадянкою республіки білорусь, є власником двох земельних ділянок з кадастровими номерами 0720880401:01:001:0139\~площею 0,2468\~га,\~та 0720880401:01:001:0140\~площею 0,1569\~гаіз цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на які в 2021 році набула право власності в порядку спадкування за заповітом, як іноземна громадянка впродовж року після набуття права власності на вищезазначені земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 2021 року і по теперішній час) не здійснила відчуження згаданих земельних ділянок на виконання вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України. Отже, наявні підстави для конфіскації відповідних земельних ділянок у власність держави та припинення права власності [PERSON] на згадані об`єкти нерухомого майна. Відтак, позов прокурора підлягає задоволенню. У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про конфіскацію у власність держави земельних ділянок. Крім того, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Волинської обласної прокуратури 2422 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при пред`явленні даного позову.

Outcome: approved