Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач) в якому просить суд змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17.08.2018, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення від 15.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що з часу ухвалення судового рішення пройшов значний час, донька підросла та потребує більших витрат на догляд, навчання та її розвиток, відповідач працює за кордоном, отож є фінансово спроможним, що, на думку позивача, дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, а ніж визначений за рішенням суду, утім в добровільному порядку відповідач не сплачує аліменти, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 05.08.2024 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 25.10.2024 було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, продовжено відповідачеві строк для подання відзиву та прийнято до розгляду письмові заперечення подані 06.09.2024, а розгляд справи відкладено на 02.12.2024. Відповідно до письмових пояснень наданих представником відповідача, які по суті є відзивом, відповідач позовні вимоги визнає частково та згоден нести аліментний обов`язок по відношенню до спільної із позивачем дитини у спосіб визначений позивачем у розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття, аргументуючи позицію тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів погіршення її матеріального стану, стану її здоров`я чи спільної дитини. У той же час мало місце погіршення матеріального стану відповідача, пов`язане з тим, що на його утриманні є ще двоє інших дітей, одна з яких народилися після винесення судового рішення про стягнення аліментів, зокрема дочка [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , а також відповідач утримує дружину, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за їх спільною донькою [PERSON] , [INFO] до досягнення нею трьох років. Позивач надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що відповідач на даний час працює за кордоном та отримує достатній дохід, що дозволяє йому та його сім`ї відпочивати за кордоном, тоді як відповідно до судового рішення розмір аліментів на їх спільну доньку визначено менше ніж гарантований державою мінімальний розмір аліментів над дитину відповідного віку, який складає 1300, 00 грн. При цьому, жодних належних та допустимих доказів відповідачем на підтвердження зміни матеріального становища, погіршення його стану здоров`я не надано. Інші заяви по суті від учасників цивільної справи не надходили. Суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17.08.2018 у цивільній справі №136/1185/18 (а.с.6-7), присуджено до стягнення із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\~300,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 15.06.2018 і до досягнення дочкою повноліття. Рішення суду набрало законної сили 18.09.2018. Позивач звернулась до суду із позовом про зміну способу присуджених до стягнення аліментів з твердої грошової суми з 1300,00 грн. на частку у розмірі 1/4 від заробітку доходу відповідача. При розгляді цієї справи, суд керується частиною 3 статті 181 СК України, якою унормовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3\~статті 181 СК України\~в редакції Закону N 2037-V-III від 17 травня 2017 року). Зі змісту вказаної норми слідує, що законодавцем визначено два способи стягнення аліментів у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вибору способу стягнення аліментів, Закон закріпив виключно за одержувачем аліментів це право, яке не може бути обмежено. Тоді як суд, з урахуванням встановлених обставин справи та відповідно до вимог Закону, може лише визначати величину (розмір) аліментів, які підлягатимуть до стягнення. При вирішенні даного спору підлягає застосуванню\~стаття 192 СК України, що узгоджується із позицією викладеною у Постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 152/100/18. Частиною першою статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей\~182-184,\~192 СК України. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при призначенні аліментів. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.\~183\~СК частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Обов`язок щодо доведеності обставин вказаних у заявах по суті визначено ст.76, 77, 81 ЦПК України та покладено на сторін. Суд погоджується із доводами позивача наведеними у позові, що визначений за рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн, не відповідає мінімальному розміру аліментів визначених діючим законодавством, зокрема Законом України «Про Державний бюджет», який становить для дитини від 6 до 18 років 1598,00 грн. Звертаючись до суду позивач зазначила, що вся відповідальність пов`язана із вихованням, утриманням та забезпеченням належних умов життя та розвитку покладено на неї як матір, яка несе весь тягар по відношенню до їх спільної із відповідачем дитини щодо її виховання, утримання та розвитку, тоді як обов`язки батька по відношенню до дитини зводяться лише до сплати аліментів присуджених за рішенням суду. Вирішуючи питання щодо можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитині, суд враховує що [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] з 24.10.2015, в підтвердження чому надано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.28). Згідно свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с.27, 28), [PERSON] є батьком двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлені судом обставини та перевірені доказами свідчать про те, що після ухвалення рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 17.08.2018 у цивільній справі №136/1185/18, змінився сімейний стан відповідача у нього народилась ще одна дитина [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу, що відповідач є здоровою та працездатною особою, на противагу вказаному доказів не надано, як і не надано доказів на підтвердження обставин щодо зміни його майнового стану з часу ухвалення судового рішення, яким присуджено аліменти. При вирішенні даної справи суд ураховує усталені позиції Верховного Суду, зокрема висловлені у справі\~№ 715/2073/20\~від 28.05.2021, де зазначено, що факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки\~зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною першою статті 8\~Закону\~України\~"Про\~охорону\~дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Отже, вказані норми передбачають, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному законодавстві. Ураховуючи встановлені судом обставини, виключне право одержувача аліментів на зміну способу присуджених до стягнення аліментів, які було визначено судом у твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку, що спосіб стягнення аліментів визначених за судовим рішенням із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини слід змінити, при цьому, визначивши розмір аліментів на рівні 1/5 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням у даній справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу, що обмеження визначені частини третьої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження"\~відповідно до якої загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на викладене, суд вважає, що визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня життя дитини сторін, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального їх розвитку та відповідатиме можливостям обох батьків утримувати дитину, а також відповідатиме обов`язку батька утримувати його інших дітей. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а так як при пред`явленні прозову позивач була звільнена від сплати судового збору, позов задоволено частково, отож такі витрати слід стягнути із відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Outcome: partial