Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Неповнолітня позивачка [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити свою матір - відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно себе. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її біологічними батьками є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23.07.2020 розірвано шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та визначено місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком. Фактично [PERSON] ще за чотири роки до розірвання шлюбу батьків, залишилась проживати з батьком, в той час як її мати проживала окремо. Станом на 2024 рік відповідачка [PERSON] вже понад 8 років не проживає із своєю дочкою. Перешкод у спілкуванні відповідачки з дочкою ніхто не чинить, проте відповідачка не цікавиться життям та здоров"ям своєї дочки [PERSON] , а також її фізичним та духовним розвитком. Відповідачка коштів на утримання дочки не надає, остання повністю знаходиться на забезпеченні батька. Відповідачка лише періодично дарує дочці подарунки. [PERSON] проживає з батьком, за місцем їх проживання створені всі належні умови для проживання неповнолітньої дитини. [PERSON] навчається у 9 класі Згурівського ліцею, за час її навчання відповідачка її шкільним життям та навчанням не цікавилась, батьківські збори не відвідувала. Все це негативно впливає на емоційний та психологічний стан [PERSON] . Позивачка має проблеми із зором та потребує постійного обстеження та лікування, що забезпечується тільки батьком. Позивачка навіть достовірно не знає, де проживає відповідачка. На неодноразові прохання до відповідачки приїхати, задовільної відповіді позивачка не отримала. Зазначене свідчить про ухилення відповідачки від виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] та є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Ухвалою суду від 04 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Учасникам справи встановлено строки для подачі заяв по суті. Зобов`язано Згурівську селищну раду Броварського району Київської області, як орган опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] . На виконання ухвали суду Згурівською селищною радою Броварського району Київської області, як органом опіки та піклування, надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідачка [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України не подала, хоча судом їй було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Третя особа [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи Згурівської селищної ради Броварського району Київської області, як органу опіки та піклування - Мокронос В.І. в судове засідання не з"явився. Подав через канцелярію суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу її проживання та шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подала та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано судом та є батьками неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 17 - копія свідоцтва про народження, а.с. 14-16 - копія рішення Згурівського районного суду Київської області від 23.07.2020 у спрві № 365/52/20). Після розірвання шлюбу батьків місце проживання дитини було визначено з батьком. Позивачка проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , при цьому зареєстровані вони за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 12 - копії витягів з реєстру територіальної громади, а.с. 10 - копія довідки про реєстрацію місця проживання особи). За місцем проживання [PERSON] та [PERSON] створені всі необхідні умови для проживання та навчання неповнолітньої дитини. Відповідачка з донькою не проживає більше восьми років, за місцем проживання її не відвідує, участі у вихованні не приймає, матеріально не забезпечує (а.с. 11 - копія акту обстеження умов проживання). Відповідачка питаннями здоров`я дочки не займається. Всі питання щодо лікування та підтримання стану здоров`я дитини вирішуються батьком (а.с. 13). Рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Броварського району Київської області № 241 від 02 серпня 2024 року затверджено Висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 38 - рішення, а.с. 39-40 -висновок). Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачка [PERSON] досягла чотирнадцяти років, а відтак наділена правом звертатись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Приймаючи рішення про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечуює необхідного медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Судом не встановлені поважні причини ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дитини, окрім як розірвання їхніх сімейних зв`язків з біологічною матір`ю. Позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам її неповнолітньої доньки [PERSON] . Суд вважає за необхідне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачки [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved