Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувсяь до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, посилаючись на те, що у серпні 2017 року позивачу для особистих потреб були необхідні грошові кошти у сумі 30 000 доларів США, які [PERSON] погодився йому позичити на короткий час. 08 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач мав отримати в борг від відповідача грошові кошти у сумі 30 000 тридцять тисяч доларів США з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2017 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем була складена розписка від 08.08.2017 року. Однак, грошові кошти відповідачем позивачу не були передані. В подальшому виявилось, що відповідач і не збирався давати позивачу ці кошти в борг, а це була спецоперація Служби Безпеки України і вказані кошти у сумі 30 000 доларів США були надані відповідачу для проведення негласної слідчої дії для отримання фактичних даних про вимагання та отримання неправомірної вигоди арбітражним керуючим, що підтверджується копією протоколу огляду та вручення грошових коштів від 08 серпня 2017 року. Крім того, цього ж дня вказані грошові кошти, які на момент складання позивачем розписки знаходились у відповідача та оригінал складеної позивачем розписки, були вилучені слідчими Генеральної прокуратури в якості доказів у кримінальному провадженні, що підтверджується копією протоколу обшуку та описом вилучених речей. Позивач вважає, що відповідач умисно, знаючи наперед, що ніякі кошти він позивачу передавати не буде та знаючи для яких саме цілей він їх отримав, спонукаючи позивача до написання розписки про нібито передачу позивачу коштів в борг, ввів його в оману стосовно обставин їхньої домовленості. Позивач неодноразово, в телефонному режимі, звертався до [PERSON] з приводу повернення йому оригіналу розписки, але відповідач вимоги позивача ігнорував, від особистої зустрічі відмовлявся та розписку позивачу не повернув. В даний час, позивачу відомо, що оригінал розписки знаходиться в матеріалах кримінального провадження №42017000000002224 від12.07.2017р.(справа №761/33587/18), яке перебуває на розгляді в Шевченківському районному суді м.Киева. На сьогоднішній день, розписка складена позивачем 08 серпня 2017 року є чинною та не визнана недійсною, тому позивач не можу бути впевнений, шо відповідач в майбутньому не звернеться з даною розпискою до суду з вимогою про повернення йому коштів, які він начебто надав позивачу в борг, а тому вважає за необхідне визнати таку розписку/договір позики недійсною . Ухвалою суду від 04.12.2023року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 24.04.2024року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з"явився, про час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 08 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач мав отримати в борг від відповідача грошові кошти у сумі 30 000 тридцять тисяч доларів США з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2017 року. Суд вважає, що даний договір відповідає вимогам чинного законодавства та укладений у відповідності з вимогами ст. 1046, 1047 ЦК України. Враховуючи те, що сума позики за договором позики укладеним між позивачем та відповідачем в розмірі 30 000 тисяч доларів США перевищує розмір, що визначений ст. 1047 ЦК України, що передбачає обовязковість укладення даного договору тільки в письмовій формі, що і було дотримано позивачем і відповідачем при укладені договору позики. Відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050, 625 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1051 ЦК України дає право позичальнику оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позикодавця. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, як в даному випадку, то рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші не були одержані позичальником від позикодавця. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до даного договору позики від 08.08.2017 року позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 30 тисяч доларів США. Згідно цього ж договору, сума позики передана позичальнику під час оформлення цього договору до його підписання. Таким чином сторони, укладаючи даний договір визначилися, що це є їх добровільне волевиявлення, яке відповідає умовам та змісту договору, при укладені договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними. А таким чином суд не може прийняти до уваги посилання позивача на неотримання ним коштів. Крім того, параграфом 2 ЦК України визначений перелік норм закону наслідків недійсності правочину та жоден з яких в судовому засіданні не встановлений щодо невизнання недійсним договору позики укладеного між позивачем та відповідачем. Як вбачається законодавцем покладено обовязок на сторін які приймають участь у справі самостійно доводити суду з наданням відповідних доказів ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, суд вважає, що позивач звернувшись до суду з позовом в судовому засіданні не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та не надав жодного доказу щодо недійсності укладеного з відповідачем договору позики, а тому суд вважає, що в позові повинно бути відмовлено у звязку з його недоведеністю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed