Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач), в якому просив: - визнати за позивачем право власності на весь житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] матері [PERSON] . Позивач обґрунтовує свій позов тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , а після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] . За життя, 03.03.2003 [PERSON] заповіла своєму синові все своє майно. Після смерті матері позивач єдиний прийняв її спадщину, а інших спадкоємців немає. Однак, при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини матері, позивачу було відмовлено з тих підстав, що вищевказаний будинок належав колгоспному двору, а тому неможна встановити, яка частка належала спадкодавцю. Ухвалою суду від 08.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкову справу [PERSON] . Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак представник у своїй письмовій заяві позов визнав та просив про розгляд справи без його участі. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, а у своїй заяві просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в ст. 1216 -1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). В силу припису ч.ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановив, що згідно матеріалів інвентаризаційної/реєстраційної справи №66, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , по 20.05.1990 зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на будинковолодіння від 20.05.1990, виданого Скитківською сільською радою на підставі рішення Липовецької районної ради №131 від 30.05.1985 і рішення виконавчого комітету Скитківської сільської ради №6 від 07.02.1985. Згідно свідоцтва про право власності від 03.09.2013 індексний номер:8868216 вищевказаний житловий будинок належить [PERSON] . У матеріалах справи наявний технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з його характеристиками. За життя [PERSON] заповіла позивачу 03.03.2003 все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право. [PERSON] доводилася матір`ю позивача, що підтверджує наявний у матеріалах справи повний витяг з ДРАЦС щодо актового запису про народження. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, а після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] . Суд встановив, що згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Скитківської сільської ради №171 від 08.05.2014 станом на день смерті [PERSON] [INFO] , яка була зареєстрована та постійно проживала за вищевказаною адресою, з нею також проживали позивач, невістка та онук. Разом з тим, позивач протягом шести місяців з дня смерті матері звернувся до нотаріуса з метою оформлення її спадщини. Однак, позивач позбавлений можливості оформити спадщину на вищевказаний житловий будинок через відмову нотаріуса, пов`язану з тим, що він належав колгоспному двору. Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку, а з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п.п. "а" п. 6 постанови ВСУ, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Суд встановив, що станом на 15.04.1991 житловий будинок по [ADDRESS] належав колгоспному двору, єдиним членом якого була матір позивача [PERSON] , яка і була головою колгоспного двору не втративши таке своє право до вказаної дати. Таким чином, суд встановив, що позивач прийняв спадщину своєї матері [PERSON] до складу якої увійшов належний їй вищевказаний житловий будинок, відповідно до приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України і на який він має право в силу вимог з ч. 1 ст. 1223 ЦК України. Інших осіб, які б прийняли спадщину [PERSON] чи в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. З огляду на викладене, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Разом з тим, відповідачем визнано пред`явлену до нього позовну вимогу під час судового розгляду і суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: визнати за Драпалюком позивачем право власності на весь житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] матері [PERSON] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved