Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

18 липня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод в користуванні будинком [ADDRESS] та виселитися з вищевказаного будинку. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] є співвласником нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] , належна йому частка складає 30/100 відповідного будинку (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 228354212101). Даний будинок входить в склад домоволодіння, де 38/100 частин належить [PERSON] та 32/100 [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно відомостей акту ЯЖ № 0923525, виданого 06 травня 2009 року позивач є і співвласником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку зі смертю співвласниці [PERSON] відкрилася спадщина. 14 листопада 2022 року позивачем було подано до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Михайлець К.О. заяву щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом, як спадкоємцем четвертої черги спадкування відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України. Предметом спадкування є 32/100 частин майна, яким володіла померла [PERSON] в будинку [ADDRESS] . У квітні 2023 року до вищевказаного будинку вселилась раніше невідома позивачу особа - [PERSON] , який визначив свої права як спадкоємець після смерті [PERSON] . Разом з цим, позивач зазначає, що відповідач не є членом його родини, чи членом родини [PERSON] або померлої [PERSON] . Зі слів відповідача він вселився до будинку на підставі довіреності, яку отримав від громадянина Російської Федерації, який начебто є спадкоємцем померлої [PERSON] . При спробі встановити правові підстави перебування відповідача в будинку останній почав погрожувати позивачу. Дана обставина стала підставою для його звернення до органів поліції за захистом. На момент звернення до суду з приводу неправомірних дій з боку відповідача [PERSON] . підрозділом дізнання відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області відкрито кримінальне провадження № 12023046680000386. Але, в ході розпочатого слідства відповідач так і не надав відповідних документів, які б підтверджували його право на проживання в будинку. Звертає увагу, що частки у спільному майні, якими володіють співвласники, не виділені в натурі. Співвласники будинку не мають судового рішення щодо визначення порядку користування будинком або розподільчий договір, між сторонами відсутній будь-який спір. Безпідставне вселення до будинку відповідача [PERSON] порушує право власності (користування) позивача. Відповідач [PERSON] після незаконного вселення не набув право власності у цьому будинку, не має відповідного договору оренди або довіреності на право розпорядження часткою спірного майна в тому числі і права проживання, не має реєстрації у спірному будинку, а тому на переконання позивача, відповідач підлягає виселенню у зв`язку з тим, що знаходиться в домоволодінні незаконно. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Допитаний в судовому засіданні 19 листопада 2024 року в якості свідка позивач [PERSON] суду повідомив, що він є власником частини домоволодіння [ADDRESS] . Вказане домоволодіння фактично складається з трьох окремих квартир, які мають трьох різних власників. Його квартирою є квартира [ADDRESS] , саме цією квартирою він користується та саме в ній проживає. У квартирі [ADDRESS] проживала дружина його дядька [PERSON] , однак у травні 2021 року остання померла. Приблизно у липні 2021 року у квартиру [ADDRESS] заселився відповідач [PERSON] та почав говорити, що він там власник. Однак, власником [PERSON] насправді не є. У нього з відповідачем виникали конфлікти з приводу благоустрою двору, оскільки відповідач намагається встановити свої правила. Відповідач у належну йому квартиру [ADDRESS] не заходить, перешкод у користуванні саме квартирою [ADDRESS] не чинить. Він звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкодавця були наявні інші спадкоємці. На теперішній час власником квартири [ADDRESS] він не є, так само як і відповідач. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 30/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 228318712101), на підставі договору довічного утримання від 29 червня 1988 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29 червня 1988 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2988, номер запису про право власності 45957486 від 23 грудня 2021 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 292838678 від 28 грудня 2021 року (а.с. 14). З вищевказаного Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності також вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею\~174,7\~кв.м.,\~житловою площею\~98,9\~кв.м., в цілому складається з житлового будинку - А-1 та таких господарчих будівель та споруд: Е літня кухня, Б, В сараї, Г гараж, Ж вхід в підвал, З сарай, И вбиральня, Д сарай, під Б, В, З підвал, н/д Ж сарай, К сарай тимчасовий, № 1-5, І, ІІ споруди. Житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0705, кадастровий номер 1210100000:07:411:0028. При цьому, з державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 923525, виданого [PERSON] 06 травня 2009 року Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області (а.с. 10-11), вбачається, що вказана земельна ділянка по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ). З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 вересня 2023 року вбачається, що 07 вересня 2023 року Відділенням поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження № 12023046680000386 за заявою [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , про те, що на початку квітня 2023 року невідома особа, яка назвалась [PERSON] , самовільно, всупереч установленому законом порядку, без відома власників заселився у житловий будинок [ADDRESS] , де проживає на теперішній час (а.с. 7). Звертаючись до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] посилався на те, що [PERSON] вселився у домоволодіння [ADDRESS] безпідставно, не має відповідного договору оренди або довіреності на право розпорядження майном, не має реєстрації у спірному будинку, вчиняє з позивачем конфлікти, а тому знаходиться в будинку незаконно. Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1\~та 2\~ст.\~358\~ЦК України\~передбачено,\~що право\~спільної часткової\~власності здійснюється\~співвласниками за\~їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. З наведених норм вбачається, що усі співвласники нерухомого майна мають рівні права на володіння та розпорядженні належною їм часткою майна. З показань допитаного під час розгляду справи в якості свідка позивача [PERSON] вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] фактично складається з трьох окремих квартир. Особисто позивач [PERSON] проживає та користується квартирою [ADDRESS] . При цьому, з показань позивача [PERSON] судом також встановлено, що у квартирі [ADDRESS] раніше проживала [PERSON] , однак 10 травня 2021 року вона померла, а у липні 2021 року в квартиру [ADDRESS] заселився відповідач [PERSON] . Отже,\~суд вважає\~встановленим,\~що відповідач\~ [PERSON] проживає\~у квартирі\~ [ADDRESS] . Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.\~ За приписами статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. З викладеного вбачається, що саме власнику майна надається право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні ним своїм майном. Тобто, позивач не має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, власником якого він не є. У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Однак, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] не є власником тієї частини домоволодіння [ADDRESS] , яка фактично є квартирою [ADDRESS] та в якій проживає відповідач [PERSON] . Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Михайлець К.О. з заявою № 24 від 14 листопада 2022 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в якій зазначав, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з 32/100 частин в праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та яке він приймає як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України (а.с. 8). Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] дійсно є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на 32/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , які фактично є квартирою [ADDRESS] . З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69562237 від 25 липня 2022 року (а.с. 9) вбачається, що спадкова справа № 35/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] була заведена 21 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Михайлець К.О. ще 21 жовтня 2021 року, тобто більш ніж за рік до звернення [PERSON] до нотаріуса з вищевказаною заявою про прийняття спадщини. Викладене вочевидь свідчить про те, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся не лише [PERSON] . При цьому, матеріали справи не містять належним чином завіреної копії спадкової справи № 35/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , що позбавляє суд можливості встановити коло спадкоємців майна [PERSON] , які прийняли спадщину. Клопотань про витребування у нотаріуса копії спадкової справи № 35/2021 стороною позивача до суду не подавалось, а згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд розглядає справу виключно на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Більш того, як пояснив під час розгляду справи сам позивач, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті\~ [PERSON] \~йому нотаріусом\~було відмовлено у зв`язку з тим, що у спадкодавця були наявні інші спадкоємці. За таких обставин, суд вважає встановленим, що позивач [PERSON] не є власником тієї частини домоволодіння [ADDRESS] , яка фактично є квартирою [ADDRESS] та в якій проживає відповідач [PERSON] , а також позивач не є особою, яка володіє цією частиною майна (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором. Таким чином, перед судом стороною позивача не доведено, що позивач [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у користуванні майном частиною житлового будинку [ADDRESS] , яка фактично є відокремленою квартирою [ADDRESS] . Крім того суд зазначає, що стороною позивача під час розгляду справи не доведено, що діями відповідача [PERSON] порушується право власності позивача [PERSON] на належну йому частину домоволодіння [ADDRESS] , яка є квартирою [ADDRESS] . Навпаки, як пояснив допитаний в судовому засіданні 19 листопада 2024 року в якості свідка позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] у належну позивачу квартиру [ADDRESS] не заходить, перешкод у користуванні саме квартирою [ADDRESS] не чинить. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами, що відповідачем по справі [PERSON] були порушені права позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивачем може бути особа, яка вважає, що її право, свободу чи інтерес порушено та створені перешкоди для реалізації її прав, що зумовило її звернення до суду. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права або виникнення додаткового обов`язку. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. З огляду на наведене очевидним є те, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те що, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими. Але, позивачем не доведено перед судом, що його право на володіння, користування та розпорядження своїм майном було порушеним відповідачем, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що визначений позивачем відповідач порушив ці права. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконливого висновку, що позивачем не доведено на теперішній час факту порушення його прав, а також не доведено, що відповідач - [PERSON] порушив будь-які законні права, свободи та інтереси позивача чи вчинив протиправні дії або бездіяльність у відношенні нього. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, оскільки вони є недоведеними. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 319, 358, 391 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed