Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилався на те, що із 02 листопада 2007 р. перебуває з [PERSON] у шлюбі. Від цього шлюбу у них є двоє дітей - [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До 2022 року їхня сім`я проживала у м. Харків. Проте з початком повномасшатбного вторгнення вони змушені були залишити місце свого постійного проживання та заради безпеки дітей переїхати у м. Чернівці, де у період з 2022 по 2024 роки жили на декількох орендованих або переданих їм у безоплатне користування квартирах. На жаль, переїзд у нове місто та труднощі, з якими вони зіштовхнулися у зв`язку з активними бойовими діями, пішли не на користь їхнім з відповідачкою стосункам. У них виявилися різні уявлення про сім`ю та сімейні цінності. Через різницю у характерах та темпераментах вони почали постійно сперечатись, конфліктувати, у результаті чого навесні 2024 року прийняли рішення жити окремо. На сьогоднішній день він разом з дітьми, проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди. З Відповідачем так і не відновили шлюбні відносини, кожен з них вже давно живе своїм особистим життям, і про відновлення шлюбних відносин у них мова не йде. Тому шлюб між ними на сьогоднішній день існує виключно на папері. Подальшого сенсу перебувати з Відповідачкою у зареєстрованому шлюбі немає. Кожен з них уже давно живе своїм життям. Вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими та подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам та інтересам їхньої дитини. Примирення сторін є неможливим. Окрім того, починаючи з квітня 2024 року їхні діти постійно проживають з ним. Діти перебувають на повному його утриманні, він самостійно займається вихованням дітей. Діти продовжують навчатися у закладі освіти у м. Харків у режимі онлайн - а саме, у Харківському фізико-математичному науковому ліцеї № 27. Він оплачує благодійні внески на рахунок організації «Обдарованість-27». 02 листопада 2024 року вони уклали нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, відповідно до якого погодили, що [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком - [PERSON] . Разом з тим, договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком та наведених документів недостатньо для юридичної визначеності його як батька, що самостійно виховує дитину, тому він вимушений звертатися до суду для встановлення даного факту. Метою встановлення факту самостійного виховання та утримання ним сина є необхідність оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується одним із батьків, а також можливості переміщення дитини без документальної згоди матері, яка з дитиною не проживає. Просив розірвати шлюб та встановити факт самостійного виховання дітей. Позивач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач також у судове засідання не з`явилася. Від відповідача надійшов відзив, у якому остання визнала повністю позовні вимоги, підтвердила факт самостійного виховання та утримання позивачем їхніх дітей. Просить розглянути справу у її відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 02 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харків № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2864 (а.с.8). Від цього шлюбу у них є двоє дітей - [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, суд зазначає наступне. Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих позивачем, а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до нотаріально посвідченого Договору від 02.11.2024 року сторони визначились, що їхні діти залишаються проживати із батьком [PERSON] на його самостійному вихованні та утриманні /а.с.16-17/. Зі змісту нотаріально посвідчених заяв від 02.11.2024 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] дали згоду на постійне проживання та реєстрацію його місця проживання за фактичним місцем проживання його батька (а.с.18-19, 20-21). Відповідно до наданих письмових пояснень свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] вбачається, що позивач займається вихованням та утримує самостійно своїх неповнолітніх дітей (а.с. 50-56). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідноч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем те, що неповнолітні діти проживають з своїм батьком, який створив всі умови для проживання, здійснює опіку над ними, доглядає та піклується про їхній стан здоров`я, діти проживають окремо від матері. За таких обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved