Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7 348 грн. 83 коп, а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 липня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №011007-2111-1000186. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] . 02.02.2021 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Audi», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Подільського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, страхувальник звернувся до позивача та надав заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. На підставі вказаної заяви та наданих документів, позивачем було складено страхові акти. Відтак, позивач, на підставі зібраних документів, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 7 348 грн 83 коп. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, отже на підставі вищезазначеного до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за понесену шкоду внаслідок ДТП нанесеної потерпілому. Ухвалою суду від 13 вересня 2024 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду від 04 жовтня 2024 року прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк. Відповідач в установлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає можливим вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 29 липня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір №011007-2111-1000186 добровільного страхування наземного транспорту «Каско класичне». Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Згідно даних копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , 2011 року випуску. Так, 02 лютого 2021 року о 13 год 20 хв за адресою:м. Київ, вул. Н.Ужвій, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Audi», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.2.3Б, 13.1 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. Відповідно до Постанови Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується копією постанови, яка долучена до матеріалів справи. Таким чином, обставина наявності вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків власнику автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Після настання страхового випадку, страхувальник звернувся до позивача та надав заяву-повідомлення №35423 від 03 лютого 2021 року про настання події, що має ознаки страхового випадку на виплату страхового відшкодування, в тому числі і пояснення до вказаного повідомлення. На підставі наданих документів, позивачем було складено страховий акт №35423/21 від 12 лютого 2021 року. Так, згідно ремонтної калькуляції №35423 від 10.02.2021вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] складеної на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 03.02.2021 складає 11 728 грн 83 коп. 11 лютого 2021 року представником позивача Завадською М.В. складено розрахунок суми страхового відшкодування №35423/21, згідно якого розмір страхового відшкодування за загальним розрахунком суми страхового відшкодування КАСКО складає 7 348 грн 83 коп, що підтверджується долученим розрахунком до матеріалів позовної заяви. Однак, зі страхового акту №35423/21 від 12.02.2021 вбачається, що сума, яка підлягає до виплати за страховим випадком складає 4655 грн 58 коп, а розмір страхового відшкодування 7348 грн 83 коп. У зв`язку з відсутністю страхового платежу, який не був сплачений страхувальником до 02.02.2021, позивачем зарахований даний платіж в розмірі 2693 грн 25 коп в рахунок оплати наступних платежів за договором добровільного страхування наземного транспорту №011007-2111-1000186 від 29.07.2020. З копії претензії від 17.01.2024 р. вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» зверталось до [PERSON] з вимогою компенсувати в порядку регресу витрати в розмірі 7348 грн 83 коп., однак відповідачем в досудовому порядку збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовані не були. Відтак, на підставі вищевказаних документів судом встановлено, що позивачем на користь [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування згідно акту №35423/21 від 12 лютого 2021 року без врахування податку на додану вартість в розмірі 4655 грн 58 коп. Вказане підтверджується платіжною інструкцією №6952 від 12 лютого 2021 року. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім цього, враховуючи, що було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (майна), тому до даних правовідносин застосовуються вимоги Закон України «Про страхування». Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та суму завданих збитків судом не встановлено, як видно із змісту позову відповідач не виконує своїх зобов`язань відшкодувати збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування, збитки позивача добровільно не відшкодовані, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми збитків та відзиву на позов не надано. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 7 348 грн. 83 коп., а також судовий збір в розмірі 3028 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved