Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] познайомилася із [PERSON] в 2018 році за кордоном, вони разом працювали. В 2019 році вона завагітніла та повернулася додому. [PERSON] за час її вагітності декілька разів приїжджав до неї в Україну. Шлюб вони не зареєстрували. [INFO] в них народилася дочка, [PERSON] , яка проживає із [PERSON] та перебуває на її утриманні. Після народження дочки [PERSON] лишень кілька разів бачив її, останній раз, коли їй було шість місяців. Відтоді [PERSON] не цікавився її здоров`ям, не брав участі в її утриманні та вихованні, підготовці до самостійного життя, не відвідував її. З 20.03.2024 за її заявою на підставі судового наказу із [PERSON] стягуються аліменти на дитину. У вересні 2023 року вона переїхала до м. Хмельницького, де почала проживати однією сім`єю з [PERSON] . Тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] як батько, який ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, підлягає позбавленню судом батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача, адвокат Либовка А. В., заперечила щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Пояснила, що відповідач проживає та працює за кордоном. Бажає спілкуватися з дитиною, допомагати в її утриманні, однак наштовхується на опір [PERSON] . Представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю. [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що із [PERSON] деякий час проживала однією сім`єю як чоловік та дружина. Під час її вагітності вони майже не проживали разом, [PERSON] лишень приїжджав до неї на декілька днів, після чого повертався до себе в с. Конюшки. Під час пологів [PERSON] був присутнім, однак через два чи три тижні поїхав. Дитиною не цікавиться, не приймає участі в її вихованні. Зараз цим займається її чоловік - [PERSON] , який є для неї тепер справжнім батьком. [PERSON] востаннє бачив дитину, коли їй було шість місяців. Вона не заперечувала, щоб він приїжджав і бачився з дитиною. Їй відомо, що перед початком повномасштабної війни [PERSON] виїхав за кордон. Кошти, які пересилав [PERSON] , були недостатніми для утримання дитини. Свідок [PERSON] надала показання, що є подругою [PERSON] , з якою познайомилася під час перебування в пологовому будинку. Під час пологів в [PERSON] бачила [PERSON] , однак після цього жодного разу його не бачила, хоч спілкується та бачиться із [PERSON] досить часто. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, що є чоловіком [PERSON] , з якою проживає однією сім`єю з січня 2022 року. З того часу жодного разу [PERSON] не відвідував дитину. Вихованням дитини займається він та [PERSON] . Дитина називає його татом і він сприймає її як свою дитину. Має намір її удочерити. Окрім [PERSON] , в нього є син, який проживає з своєю матір`ю. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією судового наказу від 27.03.2024, виданого Старосинявським районним судом Хмельницької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] в розмірі його заробітку (доходу). Відповідно до довідки від 18.03.2024, виданої Хмельницьким закладом дошкільної освіти № 36 «Вербиченька», [PERSON] відвідує цей заклад з 01.09.2023. За час перебування дитини в закладі [PERSON] не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вихователями, не приводив та не забирав дитину. Згідно з довідкою Старосинявської селищної ради від 21.03.2024 [PERSON] не проживав за адресою: [ADDRESS] . За період проживання [PERSON] з 30.01.2020 до 15.08.2023 за отриманням довідок, на особистому прийомі старости не був. Згідно з довідкою, виданою 21.03.2024 лікарем КНП «Старосинявський центр первинної медико-санітарної допомоги», [PERSON] знаходилась під наглядом педіатра в цьому закладі з 08.04.2020. На прийоми дитину супроводжувала матір. В декларації про вибір лікаря від 08.04.2020 як законного представника [PERSON] зазначено [PERSON] . Копіями квитанцій підтверджується, що [PERSON] ще до пред`явлення позову та до видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів перераховував кошти [PERSON] із призначенням на утримання дитини, зокрема 15.7.2021, 20.07.2021, 23.08.2021, 28.08.2021, 11.08.2022, 06.03.2022, 24.09.2022, 22.10.2022, 09.08.2023 і. т. д. В призначеннях платежів в деяких з цих квитанцій [PERSON] адресував [PERSON] прохання побачити дитину. Копіями скріншотів із месенджерів підтверджується ведення [PERSON] переписок із [PERSON] до пред`явлення позову, в 2022 році, в яких прослідковується зацікавленість [PERSON] у спілкуванні з дитиною, в участі в її утриманні. Згідно з висновком виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 29.07.2024 недоцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 164 СК України передбачає і інші підстави для позбавлення батьківських прав, однак суд в цій справі встановлює наявність чи відсутність підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки саме її наявністю позивач обґрунтовує свою вимогу. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3: Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16). Суд дійшов висновку, що свідомого нехтування [PERSON] своїми обов`язками і вини [PERSON] у невиконанні своїх батьківських обов`язків немає з огляду на те, що він перебуває за кордоном, що є характерним для значної кількості українців; сплачує кошти на утримання дитини та висловлював побажання спілкуватися з дочкою в доступний йому спосіб через засоби зв`язку. Це означає, що підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав суд не встановив. Згідно з висновком Верховного Суду за наслідками застосування ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17). В позовній заяві не зазначено обставин, які б вказували на будь-які потенційні загрози зі сторони батька по відношенню до дитини. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed