Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача 505 223, 43 грн майнової шкоди, спричиненої падінням на автомобіль гілки дерева, 20 000, 00 грн моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 21 липня 2020 року на власному автомобілі Nissan Leaf (реєстраційний знак [NUMBER] ) приїхав у справах у центральну частину міста та припаркував його на прибудинковій території будинку (тротуарі) по вул. Лютеранській (буд. 27-29) в м. Києві. Приблизно о 13:30 год., підійшовши до автомобіля, побачив, що к результаті розщеплення стовбуру дерева, яке росло у ґрунтовій лунці на тротуарній зоні біля означеного будинку, та падіння його скелетних гілок цей автомобіль був пошкоджений. Також при візуальному обстеженні були виявлені очевидні ознаки трухлявості стовбура та більшості скелетних гілок впалого дерева, на стовбурі наявні грибки, значна частина гілок були засохлими, дерево мало явні ознаки суховершинності. На місце були викликані працівники КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», які порізали гілки впалого дерева та звільнили автомобіль. З приводу пошкодження автомобіля в той же день звернувся до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою, проведеною перевіркою встановлено, що подія сталася внаслідок природного фактору, а саме: під час грози було відірвано гілку з поряд стоячого дерева, будь-яких осіб, причетних до пошкодження автомобіля не було встановлено. Згідно із звітом ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» № 276-2020 від 19 серпня 2020 року про оцінку колісного транспортного засобу в результаті падіння дерева йому була спричинена майнова шкода у сумі 505 223, 43 грн. В результаті значних пошкоджень, які зазнав належний йому автомобіль, позивач тривалий час втратив можливість швидко та ефективно пересуватися, що значно ускладнило його повсякденне життя. Відповідач позов не визнав, представник у відзиві заперечував проти задоволення позову, просив відмовити, вказуючи, що факт відсутності на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» зламаного дерева не заперечується Позивачем та наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та місцевих правил благоустрою догляд за зеленими насадженнями здійснює особа, на балансі якої ці насадження перебувають. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» не є такою особою. Факт прибирання сміття поруч з будинком та звернення з ініціативним листом від 17 липня 2019 року на адресу КО «Київзеленбуд» не може свідчити про наявність вини у спричиненні шкоди майну Позивача. Факт надання неякісних послуг з обслуговування території співробітниками ЖЕД «Хрещатик» в належний спосіб не доведено. В Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (втратив чинність на підставі Закону № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року) існувало таке визначення: «балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом". Позивач не довів в належний спосіб перебування на балансовому обліку підприємства ні багатоквартирного будинку, ні зелених насаджень (дерев) розташованих біля нього. Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Статтею 5 зазначеного Закону передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Відповідно, будинок перебуває у спільній власності співвласників (власників житлових та нежитлових приміщень). Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 12 січня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 18 січня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 18 січня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження і призначено до розгляду у загальному порядку /а. с. 116-117/. 28 березня 2024 року представник відповідача подав до суду засобами Електронного суду відзив на позов, зареєстрований 01 квітня 2024 року та клопотання про витребування доказів /а. с. 154-165, 169-172/. 09 квітня 2024 року через Електронний суд від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи /а. с. 173-182/. 29 травня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позов. 20 серпня 2024 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки присутніх представників сторін, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерської району м. Києва» - Лобікова Д. В. про призначення судової автотоварознавчої експертизи і витребування доказів. 20 серпня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позов з наведених у ньому підстав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерської району м. Києва» - Кляус Д. О. заперечував проти задоволення позову, просив відмовити, зауважував, що позивач не довів вину підприємства, дерево не перебувало на балансі Керуючої компанії, підприємство не є користувачем земельної ділянки. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи і позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. 21 липня 2020 року припаркував автомобіль «Nissan Leaf» (реєстраційний номер [NUMBER] ) на прибудинковій території будинку [ADDRESS] . Приблизно о 13:30 год, підійшовши до автомобіля, побачив, що у результаті розщеплення стовбуру дерева, яке росло на тротуарній зоні біля названого будинку та падіння його скелетних гілок, автомобіль був пошкоджений. Проведеною перевіркою Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві встановлено, що подія сталася внаслідок природного фактору: під час грози було відірвано гілку з поряд стоячого дерева, будь-яких осіб, причетних до пошкодження автомобіля не було встановлено. Відповідно до звіту товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія» N 276-2020 від 19 серпня 2020 року про оцінку колісного транспортного засобу, в результаті падіння дерева, позивачу була спричинена майнова шкода у сумі 505 223, 43 грн. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року N 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» житловий будинок по [ADDRESS] переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. Вказаний будинок, на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року N 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, був переданий на балансове утримання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Відповідно до п. 16 рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року N 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» передано житловий фонд, що переданий до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і перебуває на балансі станом на 01 серпня 2014 року. Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.2 статуту комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06 січня 2015 року N 6, предметом діяльності комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку; надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договору у встановленому порядку. Відповідно до частини першої ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої ст. 22 ЦПК України). Згідно з частиною першою, другою ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до пункту 7 частини першої ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право: звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Згідно з пунктом 2 частини першої ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Відповідно до п. 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року N 105, до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Згідно з п. 5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року N 105 відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів. Пунктом 3.8.2. «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 75, передбачено, що балансоутримувач будинку на прибудинковій території повинен забезпечувати належний догляд за зеленими насадженнями. Обов`язок з відшкодування майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок падіння дерева (гілки з дерева), покладається саме на балансоутримувача на підставі ст. 1166 ЦК України. Оскільки на підставі розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року N 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації», будинок був переданий на балансове утримання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», а згідно п. 3.8.2. «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 75, передбачено, що балансоутримувач будинку на прибудинковій території повинен забезпечувати належний догляд за зеленими насадженнями, суд першої інстанції правильно залишив позовні вимог без задоволення, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Відповідно до схеми площ прибирання прибудинкової території по вул. Лютеранській, буд. 27-29, затвердженої головою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, погодженої В. о. директора комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», тротуар, на якому зростало спірне дерево, входить до площ прибирання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», тобто є прибудинковою територією. Аналогічного висновку дійшов Київський апеляційний суд у постанові від 10 жовтня 2023 року у справі № 757/214/21-ц у справі за позовом [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лютеранська, 27», Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Печерського району міста Києва, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка має преюдиційне значення для вирішення цього спору. Отже обов`язок з відшкодування майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок падіння дерева (гілки з дерева), покладається саме на балансоутримувача - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя ст. 23 ЦК України). Згідно з частиною четвертою ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) сформувала висновок щодо застосування норм права, що, виходячи з положень статей 16, 22 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Вивчивши доводи сторони позивача щодо завдання йому моральної шкоди, суд погоджується з ними частково, тому доходить висновку про задоволення позову у цій частині вимог про стягнення з відповідача суми у розмірі 1 000, 00 грн як компенсації за таку шкоду. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває станом на день постановлення рішення суду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про безпідставність твердження сторони відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, витрати, пов`язані із розглядом справи (судовий збір 7 736, 24 грн і товарознавче дослідження 3 200, 00 грн), покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial