Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Енерджі плюс Україна» про визнання трудових відносин припиненими з 08.09.2021 року у зв`язку із звільненням з посади фахівця з перевірки обгрунтованості витрат за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. В обґрунтування позову покликалася на те, що з 05.06.2018 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Енерджі плюс Україна», що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] , форма ОК-7 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. У квітні\~2021\~року позивачка, прийшла на роботу в офіс, який знаходився у [ADDRESS] , та з`ясувала, що двері офісу зачинено, усе майно звідти вивезено, та за вказаним місцезнаходженням офіс відповідача відсутній. З того часу на телефонні дзвінки керівник відповідача не відповідав. 20.08.2021 року звернулася до відповідача із заявою про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, якою просила звільнити її за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, яку скерувала рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу товариства, а саме: [ADDRESS] . Крім того, аналогічну заяву направила на особисту адресу реєстрації директора відповідача [PERSON] , яку згідно рекомендованого повідомлення органу поштового зв`язку вручено особисто під підпис. Крім того, зверталась до Львівського обласного цнтру зайнятості із проханням про зняття з реєстрації трудового договору з відповідачем, однак у такому зверненні було відмовлено у зв`язку із відсутністю у центру зайнятості відповідних повноважень. Оскільки питання припинення трудових відносин не вирішено та порушено її трудові права, вважає, що такі підлягають захисту в судовому порядку. Представниця позивачки [PERSON] адвокатка Наконечна О.-А. Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд такі задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив та не подав відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Енерджі плюс Україна», зокрема, з 05.06.2018 відповідно до наказу №7-ОС від 04.06.2018 прийнята на посаду фахівця з перевірки обґрунтованості витрат, \~що,\~серед іншого,\~підтверджується даними\~трудової книжки\~позивачки(а.с. 74). Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі плюс Україна» зареєстроване 08.01.2013, з основним видом діяльності\~41.10 організація будівництва будівель, а також з додатковими: 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування; 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 73.20 дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (а.с. 61). Як встановлено з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 15.05.2024 за звітний період 2018-\~2024 роки, відповідачем ТОВ «Енерджі плюс Україна» здійснювалося нарахування заробітної плати позивачці [PERSON] з червня 2018 року до квітня 2021 року (а.с.48-50). 20.08.2021 [PERSON] звернулася до ТОВ «Енерджі плюс Україна» із заявою про звільнення із займаної посади фахівця з перевірки обґрунтованості витрат за власним бажанням на підставі ч.1\~ст. 38 КЗпП України, яку скерувала рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача: ТОВ «Енерджі плюс Україна»: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А, офіс 139, проте такий повернуто відправнику у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 55-57). Крім того, аналогічна заява про звільнена направлена директору відповідача - [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яку останній отримав 09.02.2022р. (а.с. 58-59). Відповідно до\~ст. 24 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Згідно з\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Частиною 1\~ст. 38 КЗпП України\~передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч. 2\~ст. 50 ЦК України\~фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб\~підприємців є відкритою. Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою скеровано заяву про звільнення за власним бажанням 20.08.2021 за офіційно оприлюдненою адресою місцезнаходження ТОВ «Енерджі плюс Україна», проте така заява залишилась без належного реагування. Інформація щодо зміни місцезнаходження юридичної особи чи припинення діяльності відсутня. У постанові Верховного суду від 21.12.2020 у справі №359/6858/19 проаналізовано питання щодо можливості звільнення працівника, який подав заяву про звільнення за власним бажанням, у день подачі заяви про звільнення, у випадку, коли відсутні причини, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи. Так, суд вказав, що сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подання заяви про звільнення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачку не звільнено із займаної посади фахівця з перевірки обґрунтованості витрат у визначеному законом порядку після подання заяви про звільнення, а тому відповідачем порушено норми законодавства про працю щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення. Враховуючи наведене, необхідно визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та ТОВ «Енерджі плюс Україна» на підставі ч. 1\~ст. 38 КЗпП України\~у зв`язку зі звільненням із займаної посади фахівця з перевірки обґрунтованості витрат за власним бажанням з 08.09.2021, тобто через два тижні від моменту подання відповідної заяви за офіційно оприлюдненою адресою місцезнаходження ТОВ «Енерджі плюс Україна». При зверненні до суду позивачка понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved