Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернувся до суду з заявою про встановлення факту відбування покарання останнім у місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 та факт постійного проживання на території УРСР станом на 28.05.1987 - дати набрання законної сили вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.04.1987. Заяву обґрунтовано тим, що в період часу з 1987 року по 1991 рік [PERSON] , [INFO] , на підставі вироку Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя від 27.04.1987 року відбував покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія № 88». Під час відбування покарання паспорт [PERSON] , як громадянина СРСР, було втрачено при не відомих заявнику обставинах. Відсутність паспорту позбавляє заявника можливості вільного пересування та обмежує інші громадянські права. У 2024 році [PERSON] звернувся до Комунарського відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області з заявою про встановлення належності до громадянства України для отримання паспорта громадянина України. Згідно з отриманою відповіддю Комунарського відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 13.08.2024 № 2312-1182/2312.1-24, інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , станом на 1987 рік, відсутня. А тому, заявнику рекомендовано звернутись до суду для встановлення юридичного факту проживання на території України. В судовому засіданні заявник та представник заявника, адвокат Солнцев П.Б., подану заяву підтримали повністю з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення поданої заяви [PERSON] . Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви. Згідно з ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є особи, що постійно проживали на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які приживали на території України, станом на 13 листопада 1991 року і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР; в) рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама народилась або постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама народилась або постійно проживала на інших територіях, що входили на момент її народження або під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Листом Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України», є підставою для оформлення належності до громадянства України. Для встановлення факту належності до громадянства України, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України, станом на 24 серпня 1991 року, або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала, станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Вироком Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя від 27.04.1987 року, [PERSON] засуджено до 6 років позбавлення волі. Згідно з довідкою ДУ «Оріхівська виправна колонія №88» від 19.09.2024 №1/402, засуджений [PERSON] відбував покарання в установі ЯЯ 310/88 в період з 19.02.1987 по 28.08.1991. Відповідно до довідки ДУ «Камянська виправна колонія №101» від 30.08.2024 № 11/2-2039, засуджений [PERSON] відбував покарання у вказаній установі з 03.09.1991 по 19.02.1993. Довідкою голови квартального комітету № 18 Комунарського району м. Запоріжжя від 10.10.2024 року підтверджується, що [PERSON] у період з 1985 року по 2024 рік, за виключенням часу відбування показання у містах позбавлення волі, постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних з трудової книжки № [NUMBER] , [PERSON] у період з 1979 року по 1986 рік працював на підприємствах у м. Запоріжжі. Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявника на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття ним громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявником громадянства України у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що факт відбування покарання [PERSON] у місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 та факт постійного проживання на території УРСР станом на 28.05.1987 - дати набрання законної сили вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.04.1987 підтверджується зібраними у справі доказами, а тому заява [PERSON] задовольняється судом. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом.

Outcome: approved