Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

1.Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі - позивачка), діючи через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі - відповідач) про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказаний будинок належав його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Він належним чином прийняв спадщину своєї матері та є її єдиним спадкоємцем за законом. Водночас через відсутність правовстановлюючих документів він не може оформити своє право власності на спадкове майно у позасудовому порядку. У підготовчому судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити його повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в які зазначає про визнання позову повністю. Заяви та клопотання учасників справи Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Враховуючи те, що представник відповідача позов визнав повністю, згідно статей 200, 206 ЦПК України суд у підготовчому судовому засіданні ухвалив перейти до вирішення питання щодо задоволення позову за наявності для того законних підставі. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Як встановлено, [INFO] померла [PERSON] (а.с. 13). Згідно виписки з погосподарської книги №3, особовий рахунком № [NUMBER] Орлівської сільської ради народних депутатів на 1985-1992 роки від 12 листопада 2024 року [PERSON] належав будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який відноситься до групи колгоспний двір (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований будинок літера «А-1», 1964 року забудови, сарай літера «Б-1», гараж літера «В-1», сарай літера «Д-1», та погріб (а.с. 7-9). Водночас, право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день смерті [PERSON] , останньою зареєстроване не було (а.с. 6). Згідно частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності вказаним законом, державну реєстрацію права власності на житлові будинки та споруди регулював ряд нормативних актів, зокрема такі, як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих», затверджена наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та інші. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Отже записи у погосподарських книгах, у період дії вказаних нормативно-правових актів, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином записом в книзі погосподарського обліку підтверджується право приватної власності [PERSON] на житловий будинок, збудований у 1964 році, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач є сином [PERSON] (а.с. 12), він належним чином прийняв спадщину свої матері за законом та є її єдиним спадкоємцем, що підтверджується повідомлення приватного нотаріуса Шик А.Л. (а.с. 6). Отже, до позивача в силу статті 1218 ЦК України перейшли усі права та обов`язки, що належали [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, зокрема й право власності на вказаний вище житловий будинок. При цьому позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який належав його матері [PERSON] , оскільки відсутні документи, які б посвідчували право власності спадкодавця на вказане майно (а.с. 6). Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки судом встановлено, що позивач набув у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , однак вказане право не визнається через відсутність правовстановлюючого документа, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю. Стосовно господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] , суд враховує, що вони призначені для обслуговування вказаного вище житлового будинку, розташованого за цією ж адресою. Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки надвірні будівлі є приналежностями головної речі - житлового будинку, то визнання права власності на нього є визнанням права власності на відповідні господарські будівлі, тому окреме визнання права власності на такі будівлі законодавством не вимагається. Враховуючи те, що спір виник внаслідок недбалих дій спадкодавця позивача, яка за життя не оформила належним чином право власності на вказаний вище житловий будинок, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивача всі здійснені ним витрати, не стягуючи їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved