Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

ПрАТ "Страхова група "ТАС" звернулось до суду з позовом про стягнення сплаченого страхового відшкодування з [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 17.06.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Volkswagen номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент, коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір Обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР7377261 від 22.04.2020 року, укладеного ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно з яким позивач прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки Hyundai, номерний знак [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 130\~000 грн. та з розміром франшизи 0 грн. Відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2020 року у справі №766/9925/20 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2020 року у справі №766/9927/20 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. До позивача звернулось ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» з заявою на виплату відшкодування №11/20206 від 10.08.2020 року, яка відшкодувала збитки за пошкоджений автомобіль марки Volkswagen номерний знак [NUMBER] . Позивач, відповідно до умов полісу №АР7377261 від 22.04.2020 року в межах ліміту, з урахуванням франшизи, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 12\~178,80 грн. Оскільки після вчинення ДТП водій забезпеченого транспортного засобу, самовільно залишив місце пригоди, позивач має право на стягнення з нього виплаченого відшкодування. Справа перебувала у судді [PERSON] , що вбачається з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано відповідачу в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати до Херсонського міського суду Херсонської області відзив на позов та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову. У зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 року, матеріали цивільної справи 01.02.2024 року передані на розгляд судді Зуб І.Ю. Ухвалою судді\~Херсонського міського\~суду Херсонської\~області Зуб\~І.Ю.\~від 13.05.2024\~року прийнято\~цивільну справу\~до свого\~провадження та\~постановлено про\~перехід від\~розгляду справи\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін\~до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поштові відправлення не вручено через «відсутність адресата за вказаною адресою», що вбачається з відомостей «Укрпошти»., причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 17.06.2020 року о 14.20 годині [PERSON] , керуючи т/з Hyundai, номерний знак [NUMBER] по [ADDRESS] не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив наїзд на т/з Volkswagen номерний знак [NUMBER] . При ДТП автомобілі механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2020 року у справі №766/9925/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 27.07.2020 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. На момент, коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір Обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР7377261 від 22.04.2020 року, укладеного ПрАТ «Страхова група «ТАС», згідно з яким позивач прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки Hyundai, номерний знак [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 130 000 грн. та з розміром франшизи 0 грн., що підтверджено копією полісу. 17.08.2020 р. [PERSON] власник пошкодженого Volkswagen номерний знак [NUMBER] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою на виплату відшкодування. Відповідно до страхового акту № ДККА971835, розмір страхового відшкодування внаслідок ДТП 17.06.2020 року становить 12\~178,80 грн. Згідно платіжного доручення №120789 від 31.08.2020 р., ПрАТ «СГ «ТАС» сплачено страхове відшкодування в розмірі 12\~178,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За правилами ст.ст.1191, 1194 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень п.п. «в» п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Зі змісту постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 15.07.2020 року у справі №766/9927/20 вбачається, що [PERSON] після вчинення дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 (а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, за що підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. Таким чином, на підставі п.п. «в» п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у позивача виникло право регресної вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, дослідивши і проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов переконливого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову згідно зі ст. 1191 ЦК України, п.п. «в» п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу сплаченого ним страхового відшкодування в розмірі 12178,80 грн., оскільки судом встановлено, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб марки Volkswagen номерний знак [NUMBER] отримав пошкодження, а відповідач [PERSON] самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. ст. 993, 1187, 1194 ЦК України позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2270,00 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Outcome: approved