Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У вересні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до Ленінського районного суду м. Харкова з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13 011 грн. 52 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.06.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №021012-2111-1000094. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «ACURA», державний номерний знак « [NUMBER] ». 23.01.2020 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом ТOYOTA, державний номерний знак [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем ACURA, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, страхувальник звернувся до позивача та надав заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. На підставі вказаної заяви та наданих документів, позивачем було складено страхові акти. Відтак, позивач, на підставі зібраних документів, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 13 011 грн 52 коп. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, отже на підставі вищезазначеного до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за понесену шкоду внаслідок ДТП нанесено. З огляду на викладене, ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» просило суд стягнути з [PERSON] на його користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13 011,52 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 листопада 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Гримайло А.М. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк. Представник позивача у позовній заяві прохав проводити розгляд справи за відсутності представника Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна», на підставі наявних у справі доказів позов просив задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін чи відзив на позов суду не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися відповідачу за місцем реєстрації, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18. Крім того, про розгляд справи було розміщено оголошення на веб-сайті судової влади. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що 12 червня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір №021012-2111-1000094 добровільного страхування наземного транспорту «Каско класичне». Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «ACURA», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Згідно даних копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля «ACURA», д.н.з. [NUMBER] , 2014 року випуску. Так, 23.01.2020 року о 18 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем TOYOTA COROLLA, державний номерний знак [NUMBER] у м. Харкові по вулиці О.Яроша, 39 у дворі будинку, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ACURA TLX державний номерний знак [NUMBER] , який рухався позаду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КупАП. Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу, що підтверджується копією постанови, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 6ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставина наявності вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків власнику автомобіля «ACURA», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу TOYOTA COROLLA, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] не була застрахована у будь-якій страховій компанії згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, доданого до позовної заяви. Після настання страхового випадку, страхувальник звернувся до позивача та надав заяву-повідомлення №28351 від 24 січня 2020 року про настання події, що має ознаки страхового випадку на виплату страхового відшкодування, в тому числі і пояснення до вказаного повідомлення. На підставі наданих документів, позивачем було складено страховий акт №28351/20 від 07 лютого 2020 року. Як вбачається з розрахунку № 28351/20 суми страхового відшкодування від 29 січня 2020 року, зробленого фахівцем ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» [PERSON] на підставі повідомлення страхувальника від 24.01.2020 р. про пошкодження транспортного засобу ACURA TLX державний номерний знак [NUMBER] внаслідок страхової події, яка мала місце 23.01.2020 р. на вул. Отакара Яроша, 39 у м. Харкові, розмір страхового відшкодування складає 13011,52 грн. Показники зазначеного розрахунку узгоджуються з даними акту від 24.01.2020 огляду транспортного засобу ACURA TLX державний номерний знак [NUMBER] та рахунку № 0000000059 від 29.01.2020 до платіжної вимоги №0000000035 від 24.01.2020 вартості ремонту пошкодженого ТЗ ФОП [PERSON] . Так, відповідно до страхового акту № 28351/20 від 07 лютого 2020 року, складеного ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», сума страхового відшкодування, заподіяного власнику автомобіля ACURA TLX державний номерний знак [NUMBER] (страхувальник та вигодо набувач) [PERSON] , становить 13 011,52 грн. З копії претензії вих.№28351/ІНС.ЛОУ від 03.05.2024 р. вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» зверталось до [PERSON] з вимогою компенсувати в порядку регресу витрати в розмірі 13011 грн. 52 коп., однак відповідачем в досудовому порядку збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовані не були. Відтак, на підставі вищевказаних документів судом встановлено, що ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», виконуючи свої договірні зобов`язання, виплатила страхове відшкодування ФОП [PERSON] згідно акту №28351/20 від 07 лютого 2020 року без врахування податку на додану вартість в розмірі 13011 грн. 52 коп. Вказане підтверджується платіжною інструкцією №715 від 07 лютого 2020 року. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім цього, враховуючи, що було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (майна), тому до даних правовідносин застосовуються вимоги Закон України «Про страхування». Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та суму завданих збитків судом не встановлено, як видно із змісту позову відповідач не виконує своїх зобов`язань відшкодувати збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування, збитки позивача добровільно не відшкодовані, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми збитків та відзиву на позов не надано. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 13 011 грн. 52 коп., а також судовий збір в розмірі 3028 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved