Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що його дружині, [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу № 2083 від 27.12.2012, належала на праві спільної часткової власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Відділом державної виконавчої служби Дніпровського управління юстиції у місті Києві в межах виконавчого провадження № 30211897, в якому [PERSON] виступала боржником, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, накладено арешт на вищевказану квартиру. [INFO] [PERSON] померла. Броварською міською державною нотаріальною конторою, на підставі заяви позивача про прийняття спадщини, відкрито спадкову справу № 431/2019. [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , не був залучений стороною виконавчого провадження № 30211897 і питання процесуального правонаступництва у вищевказаному виконавчому провадженні не вирішувалося у судовому порядку. На даний час виконавче провадження № 30211897 закінчено, однак арешт державним виконавцем знято не було. З наведених підстав, а також посилаючись на те, що наявне обтяження порушує права позивача як спадкоємця та він не має можливості успадкувати майно через накладений арешт, [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить зняти арешт (заборону на відчуження) квартири [ADDRESS] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи від представника позивача адвоката Зачепіло З.Я. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому адвокат позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач - Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» представника не направив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив не подав, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи - Дніпровського відділу\~державної виконавчої\~служби Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Київ) також у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Обставини справи, що встановлені судом 09 червня 2001 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 09 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Прізвище дружини після одруження змінено на шлюбне « [PERSON] ». Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2083, [PERSON] набула на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2487694 від 16.04.2013, за [PERSON] 26 березня 2013 року зареєстроване право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 193422566 від 17 грудня 2019 року, державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ільченко С.С. 14 жовтня 2014 року внесено запис про обтяження № 7320456, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 08 жовтня 2014 року ВДВС Дніпровського РУЮ, яким накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 червня 2019 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, видно, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла. Згідно листа завідувача Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавської В.В. № 2085/02-14/431/2019 від 29 жовтня 2019 року, щодо майна померлої [PERSON] відкрито спадкову справу № 431/2019, на підставі заяви позивача [PERSON] , та роз`яснено останньому порядок та строки видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обов`язковою умовою для набуття будь-якою особою права та підстав на звернення до суду із позовом, є наявність у зазначеної сторони прав, інтересів та свобод, які існують та які порушені, невизнані або оспорювані, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із статтею 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Так, [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про зняття арешту зі спадкового майна, пред`явив вимоги до ПАТ «Український інноваційний банк». Проте, позивач у позові не зазначив та не надав жодних доказів, на підтвердження того, що саме в інтересах ПАТ «Український інноваційний банк» 14 жовтня 2014 року зареєстровано обтяження № 7320456 на все майно спадкодавця [PERSON] . Крім того, [PERSON] у позовній заяві обґрунтовував свої вимоги тим, що 08 жовтня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Дніпровського управління юстиції у місті Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, в межах виконавчого провадження № 30211897, в якому [PERSON] виступала боржником, й на підставі вказаної постанови державного виконавця накладено арешт на вищевказану квартиру. Зазначав, що наразі виконавче провадження завершено. Однак, належних доказів, які б підтвердили вищевказані обставини, зокрема, щодо завершення виконавчого провадження, а також інформації щодо того, хто саме виступав стягувачем у виконавчому провадженні № 30211897, суду позивачем не надано, як і не надано доказів стосовного того, що наявне обтяження порушує спадкові права позивача. Отже, у сукупності всіх фактичних обставин, в межах заявлених вимог, не вбачається підтвердження порушення прав позивача саме відповідачем - ПАТ «Український інноваційний банк». З огляду на викладене, оцінюючи у сукупності всі фактичні обставини, та докази надані стороною позивача, враховуючи підстави та обґрунтування заявлених вимог позивачем, суд приходить до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість, у задоволенні яких необхідно відмовити.

Outcome: dismissed