Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

31 січня 2024 року позивач АТ «Укрсиббанк» (далі позивач, Банк) звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив, збільшивши позовні вимоги (позов в ред. від 17.06.2024), до відповідача [PERSON] (далі відповідач), у якому просить стягнути з відповідача на користь Банку помилково зарахованих на її рахунок грошових коштів у розмірі 20\~005,00 грн, пеню за несвоєчасне повернення помилково зарахованих грошових коштів у розмірі 2\~000,50 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.08.2023 на запит [PERSON] про уточнення реквізитів поточного рахунку в АТ «Укрсиббанк» для його поповнення співробітником Банку помилково був зазначений поточний рахунок № [NUMBER] , який належав [PERSON] . Внаслідок цієї помилки 01.08.2023 на рахунок відповідача, замість рахунку [PERSON] , були зараховані грошові кошти у розмірі 20\~005,00 грн, які [PERSON] 10.08.2023 зняла у банкоматі, а 14.08.2023 закрила свій рахунок в АТ «Укрсиббанк». З метою виправлення виявленої помилки Банком було прийнято рішення про зарахування на поточний рахунок [PERSON] грошової суми 20\~005,00 грн у відшкодування втрачених третьої особою грошових коштів. Крім того, 13.12.2023 позивачем засобами поштового зв`язку на адресу відповідача було направлено повідомлення про виконання Банком помилкової платіжної операції і запропоновано добровільно повернути безпідставно отримані грошові кошти в сумі 20\~005,00 грн впродовж трьох днів з дня отримання повідомлення. Враховуючи, що ЗУ «Про платіжні послуги» передбачений обов`язок неналежного отримувача повернути суму помилкової платіжної операції та сплатити у разі порушення строку у три робочих дні з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг про виконання помилкової платіжної операції, пеню у розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожний день від дати завершення такої платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції, позивачем здійснений розрахунок пені за період з 29.02.2024 після спливу трьох днів від дати фактичного отримання відповідачем повідомлення Банку, долученого до позовної заяви, до 12.06.2024 (подання заяви про збільшення позовних вимог) у розмірі, який не перевищує 10 відсотків платіжної суми, а саме 2\~000,50 грн. З урахуванням небажанням відповідача добровільно повернути безпідставно отримані грошові кошти, Банк вимушений звернутися до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 16 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки подачі заяв по суті справи, призначено судовий розгляд на 12 березня 2024 року. 29 лютого 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Петрушкевича О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якій він заперечив проти позову, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт здійснення [PERSON] операції в натурі, тобто не доведено походження начебто помилково переведених грошових коштів в сумі 20005,00 грн, а отже позивач не набуває право вимоги. Також, не погодився із підставою позову, і вважає, що лише винна у невиконанні або неналежному виконанні платіжної операції особа зобов`язана відшкодувати на вимогу надавача платіжних послуг усі сплачені ним на користь користувачів суми коштів, і Банком було встановлено винну особу, якою було допущено помилку при здійсненні платіжної операції, а саме співробітника Банку. Враховуючи відсутність встановлення відповідача в якості винної особи за вироком суду, визнання позивачем винною особою, яка допустила помилку при здійсненні платіжної операції, то і відсутні правові підстави для задоволення позову. [PERSON] в період серпня 2023 року очікувала на грошовий переказ коштів в розмірі 25\~000 грн на рахунок відкритий в АТ «Укрсиббанк» від третьої особи, що й було здійснено, а відтак вона не є неналежним отримувачем. Також, на думку представника відповідача, надані позивачем копії платіжної інструкції від 01.08.2023, 08.12.2023 є фальсифікованими через розбіжності у рахунках отримувача коштів. Крім того, позивачем не доведено, що саме [PERSON] зняла грошові кошти у банкоматі у розмірі 20005,00 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 12 березня 2024 року судовий розгляд був відкладений на 01.04.2024 через неявку представника позивача. 01 квітня 2024 року судовий розгляд не відбувся через перебування судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні. Судове засідання призначено на 22.04.2024. 22 квітня 2024 року судовий розгляд був відкладений на 28.05.2024 через неотримання представником позивача відзиву на позовну заяву. 29 квітня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він не погодився із доводами представника відповідача, викладених у відзиві, посилаючись на те, що суттю виниклих між сторонами правовідносин є помилкова платіжна операція, Банк не зазначає відповідача як винну особу у проведенні цієї операції, а обґрунтовує позов невиконанням [PERSON] обов`язку з повернення безпідставно отриманих нею грошових коштів, як неналежним отримувачем таких коштів. При цьому, зазначає, що сторона відповідача прямо не вказує чи були зараховані 01.08.2023 на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 20\~005,00 грн та чому вказані грошові кошти не повернуті нею. Також, зазначає, що відповідач безпосередньо отримала 26.02.2024 ухвалу суду про відкриття провадження та позовні матеріали, зокрема і повідомлення Банку і мала можливість з того часу повернути безпідставно отримані нею грошові кошти. Ухвалою суду від 28.05.2024 розгляд справи відкладений на 25.06.2024 за клопотанням представника відповідача через його перебуванням у відпустці за межами Дніпропетровської області. 31 травня 2024 року від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких вона зазначає про підтримання позовних вимог та підтверджує викладені у позові обставини, а саме те, що під час поповнення свого карткового рахунку в АТ «Укрсиббанк» 01.08.2023 вона на підставі наданих банком реквізитів рахунку перерахувала грошові кошти в сумі 20\~005,00 грн в АТ «Укрсиббанк», які потім банком було зараховано не на її рахунок, а на рахунок іншої особи. У жовтні 2023 року вона звернулася до Банку з заявою про відсутність погашення кредиту в АТ «Укрсиббанк» за переказом від серпня 2023 року і за наслідками розгляду її звернення Банком на її рахунок були зараховані грошові кошти в сумі 20\~005,00 грн. Після отримання коштів вона, будучи військовослужбовицею і перебуваючи на бойовому завданні, тривалий час не могла письмово повідомити Банк про відсутність з її боку претензій. На теперішній час вона письмово склала таку заяву, яку надіслала на адресу суду. Крім того, просила задовольнити позовні вимоги, оскільки під час війни в Україні особа не бажає добровільно виправити помилку і повернути грошові кошти, отримані нею безпідставно і випадково. 17 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення помилково зарахованих грошових коштів, у якій позивачем здійснений розрахунок пені з урахуванням позиції відповідача про отримання нею повідомлення про виконання помилкової платіжної операції 26.02.2024 разом із позовною заявою, тобто за 103 дні, починаючи з 29.02.2024 по 12.06.2024 у максимально можливому розмірі 2\~000,50 грн, який не перевищує 10 відсотків суми платіжної операції у розмірі 20\~005,00 грн. 25 червня 2024 року судовий розгляд справи не відбувся через перебування судді у відрядженні. Судове засідання призначено на 17.07.2024. 17 липня 2024 року судовий розгляд був відкладений на 19.9.2024 через неявку представника відповідача. Ухвалою суду від 19.09.2024 судовий розгляд справи відкладений на 14.10.2024 за клопотанням представника відповідача про необхідність ознайомлення із заявами та поясненнями поданими стороною позивача та третьою особою. 14 жовтня 2024 року в судовому засіданні розглянуті клопотання сторони відповідача, оголошено перерву до 26.11.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданому суду письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Третя особа в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання, надала письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, заяв про відкладення або розгляд справи за її відсутності суду не надала. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 97663472000 від 17.05.2021 [PERSON] був відкритий АТ «Укрсиббанк» поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті України (Картковий рахунок) (а.с. 8-9). Відповідно до Платіжної інструкції Приватбанку 0.0.3126135694.1 01 серпня 2023 року здійснено платіжну операцію на рахунок отримувача Укрсиббанк з призначенням платежу: поповнення рахунку № [NUMBER] [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з Руху коштів по рахунку картки з лімітом за період 11.07.2023-10.08.2023 01 серпня 2023 року на рахунок № [NUMBER] здійснено зарахування коштів у розмірі 20005,00 грн, 10 серпня 2023 року в АТМ УСБ здійснено зняття готівки у розмірі 20\~000 грн (а.с. 10). 14 серпня 2023 року [PERSON] звернулася до АТ «Укрсиббанк» із заявкою про закриття карткового рахунку № [NUMBER] (а.с. 11). 26 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до начальника відділення № 467 АТ «Укрсиббанк» із письмовим зверненням, у якому вказала, що 01.08.2023 вона проводила оплату через касу Приватбанку на рахунок Укрсиббанку, станом на 26.10.2023 кошти за адресатом не надійшли і взагалі невідомо де знаходяться, оплату проводила готівкою у розмірі 20\~000 і 5 грн, чек має (а.с. 6). За результатами розгляду звернення [PERSON] АТ «Укрсиббанк» у своєму Розпорядженні від 08.12.2023 встановив, що клієнт [PERSON] в серпні 2023 року звернулася до КЦ АТ «Укрсиббанк» для отримання реквізитів для повної оплати своєї кредитної заборгованості, при цьому банком помилково були направлені реквізити іншого клієнта (БП 0008078429 [PERSON] ), внаслідок чого [PERSON] внесла кошти в розмірі 20\~005,00 грн на рахунок неналежного отримувача [PERSON] , яка скористалася ситуацією зняла кошти з РКК і закрила рахунок, зв`язатися з помилковим отримувачем не вдалося, з огляду на що Банк вирішив здійснити відшкодування витрат [PERSON] за рахунок коштів банку із зарахуванням на рахунок № [NUMBER] (а.с. 12). 08 грудня 2023 року АТ «Укрсиббанк» здійснив зарахування грошових коштів у розмірі 20\~005,00 грн на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією № 1 від 08.12.2023, про що повідомив [PERSON] листом від 12.12.2023 вих. № 11/29591 (а.с. 13-14). 13 грудня 2023 року АТ «Укрсиббанк» на адресу [PERSON] надіслав Повідомлення неналежного отримувача про виконання помилкової платіжної операції (в порядку ч. 14 ст. 86 ЗУ «Про платіжні послуги», у якому виклав обставини здійснення помилкової платіжної операції від 01.08.2023 та просив протягом трьох днів від дати одержання цього повідомлення повернути помилково отримані грошові кошти в сумі 20\~005,00 грн (а.с. 15-19). Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про платіжні послуги» (далі Закон 1591-ІХ). Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа № 212/3593/16-ц); від 20.03.2019 (№ 634/727/16-ц). Поряд з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Статтею 1 Закону № 1591-ІХ визначені наступні терміни: платіжна операція будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; отримувач особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції або яка отримує суму платіжної операції в готівковій формі; неналежна платіжна операція платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; \~помилкова платіжна операція платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний отримувач особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі. Відповідно до частин першої-третьої статті 88 Закону № 1591-ІХ неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг. Надавач платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача, у разі згоди неналежного отримувача на повернення коштів зобов`язаний розблокувати кошти на рахунку неналежного отримувача та повернути їх неналежному платнику на підставі наданої неналежним отримувачем платіжної інструкції. У разі відмови отримувача (неналежного отримувача) повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції на вимогу надавача платіжних послуг списання коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку. Отже, судом встановлено, що фактично була проведена помилкова платіжна операція зарахування Банком на рахунок відповідача та отримання останньою грошової суми, яка повинна була бути зарахована на рахунок третьої особи, внаслідок помилки Банку. Вищенаведене дає підстави вважати, що в даному випадку у відповідача виникли зобов`язання з повернення безпідставного набутого майна позивачу, адже існують три необхідні умови, а саме: а) набуття майна відповідач набула грошові кошти в сумі 20\~005,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] , відкритому [PERSON] в АТ «Укрсиббанк», платіжною інструкцією Приватбанку 0.0.3126135694.1 від 01.08.2023, у якому помилково зазначений рахунок [PERSON] ; б) набуття майна за рахунок іншої особи, в даному випадку Банку, що підтверджується Розпорядженням Банку від 08.12.2023, платіжною інструкцією № 1 від 08.12.2023, згідно якими Позивач за рахунок коштів Банку зарахував грошові кошти у розмірі 20\~005,00 грн на рахунок отримувача [PERSON] ; в) відсутність правової підстави для набуття майна відповідачем, що також підтверджується наведеними вище доказами, у тому числі платіжною інструкцією Приватбанку 0.0.3126135694.1 від 01.08.2023, у якому помилково зазначений рахунок [PERSON] з призначенням платежу поповнення рахунку [PERSON] . Отже, відсутність правової підстави для набуття відповідачем майна (коштів) полягає у тому, що відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] , які б слугували підставою для отримання останньою 01.08.2023 від Банку коштів в сумі 20\~005,00 грн, а отже такі (кошти) набуті відповідачем без достатньої правової підстави та мають бути повернені Позивачу. Доводи відповідача про те, що вона в період серпня 2023 року очікувала на грошовий переказ коштів в розмірі 25\~000 грн на рахунок відкритий в АТ «Укрсиббанк» від третьої особи, що й було здійснено, а відтак вона не є неналежним отримувачем, з таких підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)\~(ст. 12, 81, 89 ЦПК України). Проте, відповідачем не надано жодного доказу\~на підтвердження своїх доводів. Крім того, суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що лише винна у невиконанні або неналежному виконанні платіжної операції особа зобов`язана відшкодувати на вимогу надавача платіжних послуг усі сплачені ним на користь користувачів суми коштів, і Банком було встановлено винну особу, якою було допущено помилку при здійсненні платіжної операції, а саме співробітника Банку. Такі доводи не ґрунтуються на Законі і є невірним трактуванням норм Закону № 1591-ІХ, яким передбачено, що інші особи, ніж надавач платіжних послуг, що обслуговує користувача (у тому числі залучені надавачем платіжних послуг інші надавачі платіжних послуг - посередники або комерційні агенти), винні у невиконанні або неналежному виконанні платіжної операції, зобов`язані відшкодувати на вимогу надавача платіжних послуг усі сплачені ним на користь користувачів суми коштів (стаття 92 Закону № 1591-ІХ). При цьому Позивач є надавачем платіжних послуг, а не іншою особою, і зарахування на рахунок відповідача грошової суми 20\~005,00 грн відбулося внаслідок помилкової належної операції, а не внаслідок неналежної операції, відмінність яких полягає саме у визначенні винуватої особи, і позивач не заперечує, що така операція сталася саме з вини надавача послуг, у даному випадку Банку, а отже є помилковою платіжною операцією, до якої застосовуються положення статті 88, а не 92 Закону, як помилково вважає відповідач. Інші доводи відповідача, як то неналежність доказів, зокрема платіжних інструкцій, відсутність доказів щодо наявності у третьої особи грошових коштів для здійснення переказу, також відхиляються, оскільки наведені вище докази судом визнані належними та допустимими, і як кожен окремо, так і у своїй сукупності підтверджують позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 20\~005,00 грн як безпідставно набуті. Прийшовши до висновку про обґрунтованість позову в частині безпідставного отримання відповідачем грошових коштів, суд вважає і доведеними вимоги Банку про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення помилково зарахованих на її рахунок грошових коштів з таких підстав. Згідно з частиною 14 статті 86 Закону № 1591-ІХ надавач платіжних послуг після виявлення помилки одночасно зобов`язаний негайно повідомити неналежного отримувача про виконання помилкової платіжної операції і про необхідність ініціювання ним платіжної операції на еквівалентну суму коштів цьому надавачу платіжних послуг протягом трьох робочих днів з дня надходження такого повідомлення. У разі порушення неналежним отримувачем триденного строку надавач платіжних послуг має право вимагати від неналежного отримувача сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день від дати завершення помилкової платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок платника, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції. Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 88 Закону № 1591-ІХ неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг. У разі порушення строку, встановленого\~частиною першою\~цієї статті, неналежний отримувач зобов`язаний повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, та сплатити надавачу платіжних послуг пеню в розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожний день від дати завершення такої платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції. Повідомлення неналежного отримувача про виконання помилкової платіжної операції від 12.12.2023 № 11/29592, копія якого була додана до позовної заяви, була отримана [PERSON] разом із позовом, що підтверджується відзивом на позовну заяву і рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 33, 54). Отже відповідач зобов`язана була до 29 лютого 2024 року включно повернути Банку безпідставно отримані грошові кошти в сумі 20\~005,00 грн, що нею не було зроблено, і на час розгляду справи грошові кошти позивачу не повернуті. Таким чином, виходячи з вимог частини 14 статті 86, частини 4 статті 88 Закону № 1591-ІХ, за період з 01 березня 2024 року по 12 червня 2024 року (вказаний період вказаний позивачем і приймається судом відповідно до ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог), нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день (20,01 грн х 104 дні = 2081,04 грн). При цьому, оскільки сума пені 2081,04 грн перевищує 10 відсотків від суми платіжної операції у розмірі 20\~005,00 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 2\~005,50 грн. відповідно до зазначених вище вимог Закону № 1591-ІХ. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі і стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів сумі 20005,00 грн та пені у розмірі 2\~005,50 грн. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 України. Натомість не підлягають відшкодуванню позивачу витрати у розмірі 56,40 грн за надсилання Банком [PERSON] повідомлення від 12.12.2023 № 11/59592, оскільки це не витрати, пов`язані з підготовкою справи до розгляду в розумінні положень ЦПК України, як про це зазначає позивач, а надсилання такого повідомлення є обов`язком Банку відповідно до вимог ст. 86 Закону № 1591-ІХ.

Outcome: approved