Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

До суду надійшла справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з незаконним зверненням стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення офісу №550, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку статті 37 ЗУ «Про іпотеку», право власності на вказане нерухоме майно перейшло до банку. Оскільки у період з 21.11.2019 року по 23.11.2021 року нежитлові приміщення офісу незаконно перебували у власності та користуванні відповідача, позивач, як законний власник приміщень, була позбавлена права на отримання прибутків у цьому комерційному приміщення, а тому вважає, що протиправними діями відповідача їй були заподіяні збитки (упущена вигода), розмір яких слід стягнути з АТ «Сенс Банк». Окрім того, позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій Банку, відповідач наніс їй суттєву моральну шкоду, а саме дії відповідача призвели до порушення активної та нормальної життєдіяльності, значно погіршили психологічний стан та здоров`я позивача та негативно вплинули на її сімейне благополуччя, у зв`язку з чим позивач перебуває у постійному стресі. Розмір завданої моральної шкоди оцінений у 200\~000,00 гривень. Згідно з\~вимогами позовної\~заяви позивач\~просить стягнути\~з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь [PERSON] суму збитків (упущеної вигоди) у розмірі 572\~983,04 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 200\~000,00 гривень. Ухвалою суду\~від 13.12.2023\~року по\~справі було\~відкрито провадження\~та ухвалено\~розгляд справи\~проводити за правилами загального позовного провадження. 16 травня 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», мотивуючи тим, що право вимоги за кредитним договором №665/059-1/302_R01 та договором іпотеки перейшло до ТОВ «ЕЛ.ЕН.ГРУП», із врахуванням того, що в результат розгляду поточної справи може зачіпати інтереси нового кредитора, буде доцільним залучити у якості третьої особи на боці відповідача. 16 травня 2024 року до суду надійшов відзив АТ «Сенс Банк» на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими що не відповідають діючому законодавству. Відповідач вказує, що немає доказів чи отримувала позивач кошти за оренду приміщення, відсутні виписки, чеки, платіжні доручення. Відповідач зазначає, що вимоги щодо моральної шкоди є недоведеними, завищеними та не відповідають дійсності. 20 червня 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено, що відповідачем жодним чином не були спростовані доводи та підстави позивача, викладені у позовній заяві. Позивач зазначила, що саме внаслідок дій банку їй було заподіяно збитки у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) на загальну суму 572\~983,04 гривень, а тому позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. 25 вересня 2024 року на електронну адресу суду від представника відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» адвоката Борщенко К.Ю. надійшла заява про відкладення розгляду справи та про залучення третьої особи. 26 вересня 2024 року представником позивача [PERSON] адвокатом Поповою О.А. подано заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності позивача та його представника. Також просила відмовити у задоволенні заяви відповідача про залучення 3 особи й закрити підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 26.09.2024 року заяву акціонерного товариства «Сенс Банк» про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залишено без задоволення. Закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 листопада 2024 року на 15:45 год. У судовому засідання 14.11.2024 року представник позивача Попова О.А. надала пояснення по справі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судовому засідання 14.11.2024 року представник відповідача Борщенко К.Ю. надав пояснення по справі, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Судом було оголошено перерву в судових дебатах до 28.11.2024 року. У судове засідання 28.11.2024 року представник позивача надала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. 28 листопада 2024 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання без участі представника, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані сторонами докази, а також заслухавши їх пояснення, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належали нежитлові приміщення офісу №550, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 12\~грудня 2007\~року між\~Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~та [PERSON] \~було укладено Генеральний договір про здійснення кредитування № 665/059, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти у доларах США та/або гривнях, євро, в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на дату укладення цього Договору, 165\~000,00 доларів США. За умовами Додаткової угоди № 665/059-1/302 до Генерального договору про здійснення кредитування № 665/059 від 12.12.2007 року кредитор мав надати позичальнику кредит у формі разового кредиту в сумі 165\~000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,5% річних, на строк з 12.12.2007 р. по 11.12.2017 р. включно. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 5556, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» нерухоме майно: нежитлові приміщення офісу №550, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, кредитор та іпотекодержатель АТ «Укрсоцбанк» набуло право власності на нежитлові приміщення офісу №550, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , звернувши стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а саме шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені до державного реєстру державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем. У якості підстави виникнення права власності зазначено: докази повідомлення, серія та номер: б/н, видавник Укрпошта, Іпотечний договір, серія та номер: 5556, виданий 12.12.2007, видавник: ПН ОМНО Луняченко Н.В.; повідомлення, серія та номер: ІВ/УСБ-04, виданий 18.04.2019, видавник: АТ «Укрсоцбанк» Підставою внесення запису стало: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48871746 від 26.09.2019 11:13:47, Манюта Сергій Васильович, Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг», Одеська область. Не погоджуючись з діями державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на належні позивачу нежитлові приміщення, [PERSON] 12.11.2019 року звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Укрсоцбанк» та державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису. Поряд з цим, судом встановлено, що 21.11.2019 року співробітники АТ «Укрсоцбанк» зайняли спірні нежитлові приміщення та здійснили виселення позивачки та орендарів офісу з нежитлових приміщень офісу №550 за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що на місце подій 21.11.2019 року позивачем було викликано слідчо-оперативну групу Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП Одеської області. Працівниками поліції було прийнято заяву від [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення за фактом самоуправства осіб, які назвали себе представниками банку та відібрано пояснення з приводу ситуації. В результаті, було складено та подано до Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП Одеської області заяву про вчинення відносно [PERSON] кримінального правопорушення та було видано талон-повідомлення єдиного обліку №21089 від 21.11.2019 р. про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію. Окрім того, позивачем було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до прокуратури Приморського району м. Одеси. На підставі заяви [PERSON] до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України за №12019162500002595 та розпочато досудове розслідування. 09.12.2022\~року старшим\~дізнавачем сектору\~дізнання ВП\~№1\~ГУНП в\~Одеській області\~Жовтим В.О.\~було винесено\~постанову про\~закриття кримінального\~провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120191625000002595 від 02.12.2019 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2024 року по справі №522/847/20 було задоволено скаргу [PERSON] на постанову старшого дізнавача СД Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Жовтого В.О. від 09.12.2022 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120191625000002595 від 02.12.2019 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України. Скасовано постанову старшого дізнавача СД Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Жовтого В.О. від 09.12.2022 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120191625000002595 від 02.12.2019 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України. Зобов`язано уповноважену посадову особу СД Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області в провадженні якого перебуватимуть матеріали кримінального провадження № 120191625000002595 від 02.12.2019 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, виконати слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення істини у кримінальному провадженні. З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було припинено внаслідок реорганізації\~шляхом приєднання\~до Акціонерного\~товариства «Альфа-Банк».\~Тобто, правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк». Враховуючи те, що Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було припинено внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні зміни щодо власника спірних нежитлових приміщень\~офісу №\~550 за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, буд. 14. На підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50823642 від 27.01.2020 право власності на нежитлові приміщення офісу № 550, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року по справі №522/19144/19 у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.07.2021 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48871746 від 26.09.2019, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення офісу № 550 за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, буд. 14 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Скасовано запис про реєстрацію права власності №33400061, вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем, яким проведена реєстрація права власності на нежитлові приміщення офісу № 550 за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, буд. 14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923188451101) за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Скасовано запис про право власності/довірчої власності № 35197861, вчинений державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським Артемом Едуардовичем, яким проведена державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення офісу № 550 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923188451101) за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Припинено право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на нежитлові приміщення офісу № 550 за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, буд. 14 (номер запису про право власності 35197861). Поновлено в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на нежитлові приміщення офісу №550 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923188451101) за [PERSON] . 13 серпня 2021 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було поновлено запис про право власності на нежитлові приміщення офісу № 550 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923188451101) за [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 01.03.2023 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 28 липня 2021 року в частині позовних вимог до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича та в частині позовних вимог про скасування запису про реєстрацію права власності № 33400061 скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року в цих частинах змінено, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. Постанову Одеського апеляційного суду від 28 липня 2021 року в частині позовних вимог про скасування запису про право власності № 351197861, поновлення запису про право власності скасовано, у задоволенні цих вимог відмовлено. В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 28 липня 2021 року залишено без змін. Згідно з протоколуом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.11.2021 року та наданими капітану поліції поясненнями [PERSON] від 23.11.2021 року вбачається, що спірні нежитлові приміщення були повернуті у користування позивача 23.11.2021 року. Між тим, відповідачем було змінено найменування з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». За змістом статей\~15,\~16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з положеннями\~статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою та другою\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною третьою\~статті 386 ЦК України\~встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до положень\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому, необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. У відповідності до положень частин 1, 2, 4\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Таким чином, позивач, вимагаючи відшкодування збитків, повинен довести три перші умови відповідальності, зокрема факт протиправної поведінки відповідача, розмір збитків, причинний зв`язок між ними. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню позивачем; відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди. При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі укладення договору і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. Судом з`ясовано, що 20 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивач передала орендареві у тимчасове платне користування (оренду) нежитлові приміщення офісу №550, загальною площею 56,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . З аналізу Договору оренди нежитлового приміщення від 20 серпня 2019 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за погодженням сторін орендна плата за користування приміщенням складає 14\~000,00 (чотирнадцять тисяч) гривень. Орендна плата сплачується щомісячно (пункти 2.1.-2.2. Договору). Положеннями пункту 8.1. Договору оренди нежитлового приміщення визначено, що цей договір укладається строком на 12 календарних місяців та діє до 20 липня 2020 року. Враховуючи, що відповідачем було незаконно набуто у власність іпотечні нежитлові приміщення офісу, що встановлено постановою Верховного Суду від 01.03.2023 року по справі №522/19144/19 та незаконно у період з 21.11.2019 року по 23.11.2021 року зайнято комерційне майно, суд погоджується з доводами позивача про те, що останню було позбавлено права на отримання прибутків у цьому комерційному приміщення у вигляді орендної плати. З огляду на вказане, суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи доводи позивача про те, що дії відповідача, які полягають у неправомірному володінні та користуванні належним позивачу нерухомим майном -\~нежитловими приміщеннями офісу, є протиправними. Виходячи з розміру орендної плати встановленої у Договорі оренди нежитлового приміщення від 20 серпня 2019 року суд приходить висновку, що сума упущеної вигоди за період з 21.11.2019 року по 20.07.2020 року (дату дії договору) складає 112\~000,00 гривень. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем орендної плати щомісячно у розмірі 14 000,00 гривень, оскільки у період з 21.11.2019 року по 13.08.2021 року, нежитлові приміщення офісу перебували у власності та користуванні відповідача, а позивач, як законний власник приміщень, була позбавлена права на отримання прибутків з цього приміщення. В матеріалах справи наявна експертна оцінка орендної ставки від 20.11.2021 року, складена оцінювачем [PERSON] , відповідно до якої по наявним даним із джерел рекламної інформації вартість оренди приміщень, розташованих на 1 поверсі, загальною площею 56,70 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , складає від 560 до 850 дол. США на дату оцінки починаючи з 20.11.2019 року по 20.11.2021 року. Суд погоджується з доводами позивача, що розмір збитків (упущеної вигоди) за вказаний період має розраховуватися виходячи з розміру орендної плати, встановленого експертною оцінкою орендної плати від 20.11.2021 року, а саме 800 дол. США щомісячно (по курсу НБУ станом на 24.11.2023 р. 36,0143 грн. за 1 дол. США). При цьому суд зазначає, що на спростування даного розрахунку відповідачем не надано відповідних доказів, клопотань про призначення експертизи для перевірки його ринкової та економічної обґрунтованості не заявлялося. Водночач, заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що спірні нежитлові приміщення були повернуті у власність позивача 13.08.2021 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відтак позивач мала можливість зайняти офісні приміщення починаючи з 13.08.2021 року, проте повернула їх у користування лише 23.11.2021 року. При цьому, позивачем не надано суду належних доказів в підтвердження того, що у період з 13.08.2021 року по 23.11.2021 року відповідач перешкоджав позивачу в поверненні нерухомого майна у її користування. Відтак, суд приходить висновку, що розмір упущеної вигоди доходів, які б позивач могла отримати від передання свого приміщення в оренду, за період з 21.07.2020 року по 13.08.2021 року складає 367113,51 грн. (12 місяців ? 28\~811,44 грн. + (28811.44/31*23 дні)). Судом встановлено, що протягом періоду з 21.11.2019 року по 13.08.2021 року позивач не могла користуватися належним їй майном та передавати його в оренду саме у зв`язку із неправомірними діями відповідача, який незаконно набув право власності на спірне майно та не допускав позивача до належного їй майна. Наслідком такої неправомірної поведінки стала неможливість одержання позивачем [PERSON] доходу від передання в оренду зазначених нежилих приміщень, оскільки за відсутності перешкод зі сторони відповідача, [PERSON] могла та повинна була одержати дохід у формі орендної плати на виконання укладеного договору оренди нерухомого майна. Відповідно до\~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] будучи власником нежитлових приміщень офісу № 550 за адресою: [ADDRESS] , діяла добросовісно при укладенні договорів оренди та мала право розраховувати, що гарантовані\~Конституцією\~права власника порушені не будуть. Визначаючи розмір упущеної вигоди суд приходить висновку, що за звичайних обставин, тобто, за умови правомірної поведінки відповідача, позивач могла б реально одержати доходи у формі орендної плати за передані в оренду приміщення. З огляду на вказане, враховуючи що спірні нежитлові приміщення у період з 21.11.2019 р. по 13.08.2021р. перебували у володінні АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», позивач як законний власник цього майна не отримала доходів, які могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено, тому суд приходить висновку, що [PERSON] було заподіяно збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) на загальну суму 479\~113,51 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 200000 гривень, суд виходить з наступного: Частиною 1 та пунктом 2 частини 2 статті 23\~ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4\~(з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4\~(з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9\~Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Проте, суд критично оцінює посилання позивача, як на обґрунтування моральної шкоди, необхідність звернення до суду, відкриття кримінальних проваджень, що призвело до вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках та необхідності докладати зусиль для їх відновлення. На думку суду, позивач не довела факт спричинення їй моральної шкоди, так як доказів фізичного болю чи страждань, як фізичних так і душевних, нанесення непрямих збитків, які зазнала позивач, до суду не представлено та судом не встановлено. Більш того, позивач взагалі не обґрунтувала, визначений нею на власний розсуд розмір моральної шкоди, який складає 200000 гривень, що є досить значним та суттєвим розміром шкоди, не підтверджений жодними доказами. Враховуючи викладене, в частині стягнення моральної шкоди суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст.76\~ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач є частково доведеними та відповідачем не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial