Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19.02.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 8. Від шлюбу у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач залишив родину, подружні стосунки між сторонами припинені, відповідає не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. У зв`язку з вкладеним позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі: частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на своє утримання до досягнення [PERSON] трьох років. Ухвалою Суворовського районного суду 12 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзивну на позовну заяву. Чергове судове засідання у справі призначено на 05 грудня 2024 року. На адресу суду 21.10.2024 року (вх. № 34424) надійшла заява за підписом позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача, згідно якої позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, та що не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.23). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.25). Відповідач відзиву на позов не надав, про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем та відповідачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Згідно копії свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстровано 19.02.2011 року виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, актовий запис № 8 (а.с.11). Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони у справі є батьками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.12,13,14). Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та на своє утримання, позивач зазначила, що відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти проживають з позивачем, тобто з матір`ю, та перебувають на її повному утриманні, у зв`язку з цим, виникла потреба у зверненні до суду. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей та дружини суд виходить з наступного. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2563 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років 3\~196, 00 гривень. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Відповідач є особою працездатного віку, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача суду надано не було, відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини визнав в повному обсязі. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, заяви відповідача про визнання позову в цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі: частини з усіх видів доходів відповідача, підлягають задоволенню. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того,\~слід звернути\~увагу на\~те,\~що відповідно\~ст.\~192\~СК України,\~розмір аліментів,\~визначений рішенням\~суду,\~не вважається\~незмінним,\~а тому\~при зміні\~стану здоров`я,\~сімейного стану\~чи матеріального\~становища платника\~аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд виходить з такого. Статтею 84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Згідно ч.\~2\~ст.\~84\~СК України\~-\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Матеріалами справи встановлено, що малолітня дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, та перебуває на її утриманні. В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення аліментів на своє утримання позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги, наразі не працює, доглядає дитину, та просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною 3 (три) річного віку. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Відповідно до ст. 77 СК України, аліменти сплачуються щомісячно. Таким чином, законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи те, що дружина має право на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини, того, що відповідач працездатний та відповідно суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі: 1 211, 20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved