Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

04.06.2024 через систему «Електронний суд» до суду надійшов позов Концерну «Міські теплові мережі» (далі - Концерн «МТМ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення ХІ першого поверху /літ. А-12/, за індивідуальним договором про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 74203761 від 01.11.2022, за період з 01.03.2023 по 29.02.2024 в загальній сумі 29422,41 грн. Позов мотивує тим, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з виробництва теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації, її збут та інше. Відповідач [PERSON] є споживачем цих послуг, оскільки є власником нежитлового приміщення ХІ першого поверху /літ. А-12/ за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,2 кв.м., до якого позивачем відпускалась теплова енергія. 02.10.2021 на виконання вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» позивач на своєму офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Станом на 01.11.2021 індивідуальний договір №74203761 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення ХІ першого поверху /літ. А-12/, між Концерном «МТМ» та [PERSON] є укладеним. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії SHARKY 775, заводський номер №55363437, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Нежитлове приміщення відповідача не оснащене розподільчим (індивідуальним) приладом обліку теплової енергії. Позивач, виконуючи свої зобов`язання, у період з березня 2023 року по лютий 2024 року (включно) надав відповідачу у вказане нежитлове приміщення послугу з постачання теплової енергії на суму 29422,41 грн., яку відповідач не оплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на вказану суму. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованість та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 10.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 07.10.2024 до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі, оскільки він є фізичною особою-підприємцем; нежитлове приміщення використовується для здійсненні підприємницької діяльності, а саме для надання в оренду; позовні вимоги випливають з господарських відносин між ФОП Концерном «МТМ»; такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. 29.10.2024 від представника позивача Концерну «МТМ» - Прокоп`євої Т.О. надійшли письмові заперечення на вказане клопотання, в яких вона зазначила, що позов пред`явлений до [PERSON] саме як до фізичної особи, який є власником нежитлового приміщення; наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не свідчить, що усі правовідносини за його участю є господарчими; в суді вже розглядалась аналогічна справа №337/1513/23 між тими самими сторонами про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, але за інший період - з 01.11.2021 по 28.02.2023 та рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2023, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19.01.2024, позов Концерну було задоволено. 07.11.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення на заперечення представника позивача про закриття провадження по справі, в яких він зазначив, що позивач вже звертався до Господарського суду Запорізької області з позовом до нього, як до ФОП, та з ухвали суду від 20.06.2022 у справі №908/853/22 вбачається, що типовий індивідуальний договір №74203761 від 01.11.2021 про надання послуг з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення, вже фігурував у цій справі. Належись йому нежитлового приміщення як фізичній особі, не свідчить про наявність між сторонами спірних правових відносин, які слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Ухвалою суду від 03.12.2024 у задоволення клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача Прокоп`єва Т.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що вказаний спір повинен розглядатись господарським судом. Також зазначив, що у нежитловому приміщенні відсутнє опалення, приміщення є транзитним, відповідач не отримує послуги від позивача. Вважає, що нарахування за послуги з постачання теплової енергії є невірними, оскільки наявний акт про відключення приміщення від системи опалення. Просив у задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за такими підставами. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ч.4 ст.319, ч.1 ст.322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017, який введено в дію з 01.05.2019, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (п.3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п.1 ч.2 ст.7, п.5 ч.2 ст.7, ч.1 ст.9 вказаного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 8 Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до положень ч.2, ч. 3 ст. 21 Закону, виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Згідно з ч.7 ст.14 Закону, до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону. Частиною 5 ст.13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019р., розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Судом встановлено, що позивач Концерн «МТМ» діє на підставі Статуту, який знаходиться у загальнодоступному офіційному сайті підприємства http://teploseti.zp.ua/. Відповідно до п.2.1, 2.2 Статуту, основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення тепловодої енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ та організації, її збут. Відповідач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з 30.05.2016 є власником нежитлового приміщення ХІ першого поверху /літ. А-12/ за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,2 кв.м., та споживачем послуг позивача (арк.9). 02.10.2021 Концерном «Міські теплові мережі» оприлюднено на офіційному сайті Типовий індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (далі-Договір), що є публічним договором приєднання (арк.14-16). Відповідно до п. 1, п. 2, п. 4 Договору, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України . Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Згідно з п.5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Згідно з п.17 Договору зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця. Зняття виконавцем показань вузлів обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії за допомогою систем дистанційного зняття показань може здійснюватись без присутності споживача або його представника (п.24 Договору). Споживач, відповідно до п.30 Договору, вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) У п.32 Договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. За умовами п.34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з пп. 3 п. 41 Типового індивідуального договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. За умовами п.51, п.52 цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строку. Крім того, відповідно до п. 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018р. № 315 (далі Методика розподілу). Вказана Методика розподілу встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (п.1 Методики). У зв`язку з відсутністю рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання (02.10.2021), з 01.11.2021 Концерном «Міські теплові мережі» з [PERSON] , як з фізичною особою, укладено індивідуальний договір № 74203761 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення ХІ першого поверху /літ. А-12/, загальною площею 91,2 кв.м. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії SHARKY 775 заводський номер 55363437, що відповідачем не оспорювалось, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначався за показаннями вузла комерційного обліку. Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового багатоквартирного будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря (п.2 Методики). Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: буд. [ADDRESS] , в якому знаходяться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок опалювального сезону 2022-2023 та 2023-2024 років, зокрема, від 31.10.2022 №410, від 09.11.2023 №665 (арк.17-18), які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. У період з 01 березня 2023 року по 29 лютого 2024 року (включно) позивач надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 29422,41 грн. Позивачем були сформовані та направлені споживачу [PERSON] в електронній формі рахунки на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії № 74203761 за кожний місяць з березня 2022 року по лютий 2024 (включно) на суму 29422,41 грн. (арк.13). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 01.03.2023 по 29.02.2024 відповідач послуги з постачання теплової енергії на суму 29422,41 грн. не оплатив (арк.10). Для здійснення перевірки нарахувань, позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в розрахунку заборгованості, зокрема, інформацію щодо спожитої теплової енергії по будинку та споживачу із зазначенням показів приладу обліку, тарифів, що діяли в розрахунковому періоді (арк.11-12). Також судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2023 у справі ЄУН 337/1513/23, позов Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення ХІ першого поверху /літ.А-12/, загальною площею 91,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] , за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року було задоволено та стягнуто заборгованість за надані послуги в сумі 57191,52 грн., а також сплачений судовий збір 2684,00 грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.01.2024 рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2023 у справі ЄУН 3371513/23 залишено без змін. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідач [PERSON] як фізична особа та власник нежитлового приміщення ХІ першого поверху /літ.А-12/, загальною площею 91,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] , і відповідно споживач комунальних послуг, в порушення вищенаведених норм діючого законодавства, належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії, у зв`язку з чим за період з березня 2023 року по лютий 2024 року (включно) утворилась заборгованість, яку позивач має право вимагати в судовому порядку. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо вказані суми заборгованості за кожен місяць. Суми нарахувань, вказані у розрахунку заборгованості, узгоджуються з сумами, які зазначені в інформаційній довідці щодо нарахувань за постуги з постачання теплової енергії відповідачу за спірний період. Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вищевикладених вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, власного розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, тому суд приймає розрахунок позивача за основу при винесенні судового рішення та приходить до висновку, що вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на те, що між ФОП [PERSON] і Концерном «МТМ» був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 407630 від 29.06.2016 і жодної підстави для припинення дії цього договору не було, що підтверджує його дію. З цього приводу суд зазначає, що матеріали справи дійсно не містять письмової заяви відповідача про приєднання до індивідуального договору № 74203761 про надання послуги з постачання теплової енергії з позивачем. Проте, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь - яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги (п. 4 Договору). Як вже зазначалось, в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з 01.11.2021 Концерном «МТМ» з [PERSON] , як власником та фізичною особою, укладено індивідуальний договір № 74203761 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення ХІ першого поверху /літ. А-12/, загальною площею 91,2 кв.м. Отже, раніше укладений з ФОП [PERSON] договір припинив свою дію, а індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення ХІ першого поверху /літ. А-12/, з 01.11.2021 є укладеним та таким, що підлягає виконанню. При цьому суд враховує, що теплова енергія, що подається на весь будинок, в тому числі на місця загального користування, споживається і шляхом опалення приміщення відповідача, що є безпосереднім фактом отримання послуги. Отже, власник в силу прямої норми закону несе тягар утримання належного йому майна, в тому числі й щодо сплати комунальних послуг. Крім того, факт відсутності підписаного відповідачем договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі №910/7968/19, від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17. Також відповідач не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі, в частині укладення індивідуального договору № 74203761 відповідачем саме як фізичною особою-підприємцем, а не фізичною особою. В даному випадку суд встановив, що саме фізична особа [PERSON] є належним відповідачем у цій справі, і ухвала Господарського суду Запорізької області від 20.06.2022 у справі ЄУН 908/853/22 про повернення без розгляду позову Концерну «МТМ» до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за індивідуальним договором №74203761 від 01.11.2021 про надання послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2021 по 03.03.2022 через ненадання позивачем господарському суду доказів того, що відповідач у спірному приміщенні використовував нежитлове приміщення як суб`єкт підприємницької діяльності (для потреб здійснення господарської діяльності), на яку посилається відповідач у цій справі в обґрунтування своєї позиції, є лише додатковим доказом належності відповідача [PERSON] , саме як фізичної особи, у спірних правовідносинах. До таких же висновків прийшов Запорізький апеляційний суд під час ухвалення постанови від 19.01.2024 у справі №337/1513/23 за позовом Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення ХІ першого поверху /літ.А-12/, загальною площею 91,2 кв.м за адресою: [ADDRESS] , за попередній період - з листопада 2021 року по лютий 2023 року. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на те, що у його нежитловому приміщенні ХІ першого поверху /літ. А-12/, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , відсутнє опалення, що підтверджується актом від 22.10.2014 (арк.50). Такі доводи відповідача є неспроможними, оскільки відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з постачання теплової енергії, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання послуг з постачання теплової енергії припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення. В даному випадку суд зазначає, що у період, на який посилається відповідач (2014 рік) були чинними норми Наказу Мінбуду України №4 від 22.11.2005 «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06.10.2007, де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від ЦО та ГВП. Так, внесені Наказом № 169 від 06.10.2007 зміни унеможливлювали відключення від ЦО та ГВП окремих приміщень у багатоквартирному будинку і передбачали можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019. Відповідно до Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води № 169 від 26.07.2019р., рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявника власника (співвласника) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії. Власник (співвласники) будівлі, в тому числі житлового будинку, подає (подають) до органу місцевого самоврядування заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП, яка складається в довільній формі, із зазначенням причини відключення, а також інформацію про намір влаштування в будівлі систем індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання). Для багатоквартирного будинку до заяви додатково додається протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку (витяг із протоколу) про ухвалене співвласниками рішення про відключення будинку від ЦО та/або ГВП та зазначаються особи, уповноважені представляти інтереси співвласників у вирішенні питань щодо відключення багатоквартирного будинку. Заява про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП передається на розгляд Комісії. Комісія приймає рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП та надає пропозиції щодо типу системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), яку можна встановити в будівлі після відключення. Орган місцевого самоврядування на найближчому засіданні за участі заявника чи його уповноваженого представника приймає відповідно до законодавства рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП з урахуванням рекомендації Комісії. Копія рішення органу місцевого самоврядування надається заявникові. Для відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, власник (співвласники) забезпечує розроблення проекту відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил, і проекту системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил. Відключення будівлі від ЦО та/або ГВП здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги, або оператором зовнішніх інженерних мереж, якщо він є виконавцем комунальної послуги, або залученим власником (співвласниками) суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством мають ліцензію на проведення господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання, в присутності виконавця відповідної комунальної послуги після отримання рішення органу місцевого самоврядування, що дозволяє відключення такої будівлі. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку має відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком. Враховуючи знаходження належного відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність належних документів на підтвердження правомірного відключення від мережі опалення, суд вважає, що вказане приміщення є опалювальними. Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташовано. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводів, стояки, підводки тощо). Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. Судом при ухваленні рішення враховується факт того, що опалення - це послуга, яка надається для нормування температури повітря у приміщеннях. Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання. Позивачем надана інформація про розподіл обсягів спожитої теплової енергії в житловому будинку [ADDRESS] та про розподіл обсягів теплової енергії за опалення нежитлового приміщення за договором №74203761 з березня 2024 року по лютий 2024 року (включно) та нарахування плати за спожиту теплову енергію, а також інформація щодо нарахувань з постачання теплової енергії споживачу [PERSON] за спірний період у таблиці (арк. 11-12) із зазначення показників приладу обліку, кількості теплової енергії. Наведеним вище спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу, вартості, а також відсутність у відповідача обов`язку виконання грошових зобов`язань з оплати таких послуг. Отже, оскільки матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата за надані послуги з постачання теплової енергії за спірний період у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved