Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

[PERSON] 16.07.2024 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати за ним, в порядку спадкування право власності за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями (сарай Б дерево/цегла, погреб В цегляний), розташованого в [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що він є спадкоємцем частини бабиного майна, а за відсутності правовстановлюючого документу на будинок не має можливості вступити в права наслідування. Ухвалою суду від 22.07.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача, відзив на позовну заяву не надійшов. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про слухання справи без її участі позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Третя особа у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про розгляд справи. Неявка в судове засідання третьої особи відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Наумівка Корюківського району Чернігівської області, де зараз проживає і є зареєстрованим, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 29 червня 2016 року органом 3210 та витягом з реєстру територіальної громади від 04.06.2024 Корюківської міської ради. Матір`ю позивача є [PERSON] , що підтверджується свідоцтва про народження [NUMBER] виданим 26 травня 2000 року Наумівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області, актовий запис №6. Мати позивача мала родове прізвище « [PERSON] », яке вона змінила на прізвище « [PERSON] » після реєстрації у Наумівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області 22.02.1997 шлюбу з батьком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданим 22 лютого 1997 року Наумівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області, актовий запис № 2. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданим 15 квітня 1978 року Наумівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області, матір`ю матері позивача (бабою позивача по материнській лінії) є [PERSON] яка проживала одна у побудованому спільно з чоловіком (дідом позивача) житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 193 від 03.06.2024 Старости Наумівського старостинського округу. На бабину садибу у Наумівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області був відкритий особовий рахунок в погосподарській книзі, головою садиби спочатку був записаний дід позивача, а після його смерті баба позивача, за життя дід та баба позивача вважали законною таку реєстрацію житлового будинку в погосподарській книзі сільської ради, бо згідно діючого на час забудови (70-ті роки минулого століття) законодавства право власності на житловий будинок в сільській місцевості реєструвалось саме так. Дід позивача помер раніше, баба залишилась проживати в житловому будинку одна. Баба позивача, [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 04 жовтня 2021 року Корюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 315. На майно померлої баби, яке у тому числі складається з житлового будинку [ADDRESS] , відкрилась спадщина. Баба за життя не розпорядилась своїм майном, заповіту не склала, після смерті баби її спадщину прийняли позивач (мати позивача, як донька померлої, відмовилась від спадщини на користь позивача) та донька померлої (тітка позивача) відповідач [PERSON] , а саме у передбачені законом строки позивач та відповідач звернулись до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Гайдук С.В. з відповідними заявами про прийняття спадщини, приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа. Після збігу шестимісячного терміну з дня смерті баби позивач звернувся до приватного нотаріуса Гайдук С.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлої, але приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову частину в житловому будинку з надвірними будівлями, бо за бабою не зареєстровано право власності на спадковий житловий будинок, відкриття на бабу особового рахунку на спадкову садибу в погосподарській книзі сільської ради нотаріуса не влаштувало, бо правовстановлюючий документ на спадкову садибу відсутній, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Гайдук С.В. №405/02-31 від 27.12.2023. З матеріалів справи вбачається, що до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області із заявами про парияніття спадщини за законом за померлою [PERSON] звернулися дочка - [PERSON] та [PERSON] . Також із заявою про відмові від спадщини за законом на користь [PERSON] звернулась дочка [PERSON] . Свідоцтва на право на спадщину нікому не видавалися. Згідно довідки КП «Рампа» БТІ житловий будинок з надвірними будівлями розташований в [ADDRESS] . Житловий будинок А дерев`яний 100% готовності, 40% зносу. Загальна площа 60,7 м.кв., житлова 29,6 м.кв. З надвірних будівель сарай Б дерево/цегла, погреб В цегляний. Загальна інвентарна вартість майна становить 98645 грн. По даним Корюківського РБТІ станом на 31.12.2012 власність не зареєстровано. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частинами 1,\~2\~статті 1220\~ЦК України\~встановлено,\~що спадщина\~відкривається внаслідок\~смерті особи\~або оголошення\~її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця ( ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 2,3 ст. 1275 ЦК України передбачено, що \~якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.\~ Аналіз наведеного говорить про те, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] та спадкують майно померлої в рівних частинах, а також аналіз наведеного свідчить, що спадкоємці вчасно прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до приватного нотаріуса, однак спадкувати належний бабі будинок не мають можливості через те, що право власності на нього не було зареєстровано належним чином. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивач вважається таким, що прийняв 1/2 спадщину за [PERSON] , однак за умови відсутності реєстрації права власності на будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але за умови визнання державою речових прав, які були зареєстровані в порядку до набрання чинності вказаним законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог при визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку із надвірними будівлями та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору в розмірі 605,60 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved