Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач, в серпні 2024 року звернулась суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 22 жовтня 1988 року між нею та відповідачем у відділі записів актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому, зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1425. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що діти народжені у шлюбі на даний час повнолітні. Міцної сім`ї з відповідачем не створили через різні погляди на життя та несумісність характерів. Сторони з початком 2022 року спільного господарства не ведуть та не підтримують сімейні відносини. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Ухвалою від 26.11.2024 року відмовлено у задоволенні усної заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючому судді. Позивач у судовому засіданні просила позов задовольнити. Суду пояснила, що відповідач перебував за кордоном з лютого 2022 року, завжди були сварки в телефонній розмові, міг і серед ночі дзвонити в нетверезому стані. В Україну повернувся 13.10.2024 року, на протязі цього часу були виклики в поліцію. оскільки в квартирі нищить майно, принижує її честь і гідність, здійснює фізичне насильство, вона відчуває моральні страждання проживаючи разом з відповідачем. На сьогоднішній день змушена була ночувати в сусідів, тому що відповідач в нетверезому стані бив все в хаті, погрожував вбивством. Відповідач у судовому засіданні, заявив усний відвід головуючому судді. Також заперечив щодо позову, вказав, що це все наклеп. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 22 жовтня 1988 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 22 жовтня 1988 року у відділі записів актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому, про що складено відповідний актовий запис №1425. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Позивач підтвердила, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, вона миритись не бажає, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved