Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі у розмірі по 3000 грн на кожну дитину щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, з подальшою індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не пізніше досягнення 23-х річного віку; стягнути з відповідача на її користь половину витрат на навчання дочки [PERSON] , [INFO] , за перший та другий курси 2022-2024 навчальних років у розмірі 20382,50 гривень. В обґрунтування вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.11.2001 року, який рішенням суду від 28.09.2017 року розірвано. За час шлюбу у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням суду від 19.03.2019 з відповідача ухвалено стягувати аліменти на дітей у розмірі частини його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти відповідач сплачував нерегулярно, що спричиняло заборгованість, тому утримання дітей було покладено на позивачку. Після досягнення дітьми повноліття, відповідач перестав надавати їм будь-яку допомогу. У жовтні син [PERSON] пішов служити до лав ЗСУ та з початком війни у 2022 року приймав участь у захисті Вітчизни. Син [PERSON] та донька [PERSON] продовжили навчання: [PERSON] навчається у ВПУ №13 м.Івано-Франківська на денній формі навчання, донька [PERSON] навчається за контрактом у Прикарпатському національному університеті. Витрати на утримання дітей зросли, зокрема, позивачка несе витрати за навчання, придбання підручників, продуктів харчування, одягу, взуття, мобільного зв`язку та послуг Інтернету, проїзд, найм житла, а відповідач жодних дій в утриманні дітей не приймає, хоча є здоровим та матеріально забезпеченим. Позивачці відомо, що відповідач працює у Чеській Республіці, м.Прага, та отримує близько 80\~000 гривень, у травні 2021 року придбав квартиру, а тому утримання дітей є цілком можливим для нього. Крім цього, зазначила, що відповідач повинен сплатити на її користь половину понесених витрат за навчання доньки. 13.06.2024\~відкрито провадження\~у даній\~справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Неодноразово судові засідання відкладено через неявку відповідача та відсутність даних щодо отримання ним судової повістки про розгляд справи у суді. Ухвалою від 22.10.2024 визнано явку [PERSON] у судове засідання обов`язковою, проте остання у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечила щодо заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, повідомлявся у встановленому законом порядку, до суду повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач про розгляд справи повідомлявся через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. У постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 14.04.2006 року, актовий запис №7, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.10.2004, актовий запис №20 від 06.10.2004, виданого виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Городенківського районного суду від 28.09.2017 року, яке набрало законної сили 06.11.2017 року, шлюб між [PERSON] Та [PERSON] розірвано. Сина [PERSON] , дочку [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконкомом Олешанської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області 03.07.2018 року, актовий запис №9, [PERSON] та [PERSON] одружились 03.07.2018 року. Прізвище чоловіка, дружини після одруження [PERSON] . Рішенням Городенківського районного суду від 19.03.2019 року, яке набрало законної сили 19.04.2019 року, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Підставою звернення позивачки до суду з позовом стала відсутність від відповідача матеріальної допомоги на утримання дітей, які є повнолітніми та навчаються, понесення позивачкою додаткових витрат на навчання доньки [PERSON] . На підтвердження навчання [PERSON] позивачка надала копію довідки Прикарпатського національного університету імені В.Стефаника від 10.05.2024 №06-14/09-13/466, згідно якої її дочка навчається на факультеті фізичного виховання і спорту спеціальності 014 середня освіта 014.11 Фізична культура (освітня програма «Середня освіта (фізична культура)» 2-ого курсу освітнього рівня «Бакалавр» заочної контрактної форми навчання. Передбачуваний термін закінчення навчання 01.07.2026 року. На підтвердження навчання [PERSON] позивачка надала копію довідки Вищого професійного училища №13 від 17.04.2024 №115, згідно якої її син навчається з 01.09.2023 по 20.06.2025 року у групі [NUMBER] , денна форма навчання. Не знаходиться на повному державному забезпеченні. \~ \~ \~ \~Згідно копій квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки від 13.09.2022, 21.12.2022 , 02.06.2023, 27.09.2023, 06.12.2023, за перший та другий курс навчання [PERSON] сплачено 42 290 гривень, платник : [PERSON] , [PERSON] Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано наступні роз`яснення: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №225/1447/16-ц та від 17.04.2019 року у справі №644/3610/16-ц. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Частиною 2 ст.141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Необхідною умовою утримання батьками повнолітніх сина, дочки є можливість батьків надавати таку допомогу. Якщо батько, мати не мають відповідних коштів, нерухомого майна, які б забезпечили утримання сина, дочки, виконання цього їх обов`язку буде неможливим. На підтвердження можливості [PERSON] сплачувати аліменти, позивачка надала копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.06.2024, згідно якої останній з 12.05.2021 є власником квартири площею 69,1 кв.м у [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Судом встановлено, що повнолітні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] продовжують навчання та відповідно потребують допомоги від батьків, оскільки навчальні заклади знаходяться у м.Івано-Франківську, що потребує витрат на проїзд, проживання, забезпечення навчального процесу. Визначаючи підстави для стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які не досягли 23 років та продовжують навчання, суд враховує положення статей 182, 199 СК України, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, має у власності нерухомість, не подав суду жодних заперечень щодо можливості надавати допомогу дітям, та вважає, що він має можливість сплачувати аліменти, оскільки [PERSON] та [PERSON] доходів не отримують, перебувають на утриманні матері та потребують матеріальної допомоги від батька. Отже, суд приходить до висновку, що позовну вимогу в частині стягнення аліментів слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, аліменти у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Відповідно до ст.430\~ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Разом з тим, позивачка [PERSON] , згідно позовних вимог, просить стягнути з відповідача також додаткові витрати, понесені нею за перший та другий курс навчання доньки [PERSON] у розмірі 20\~382,50 гривень. Відповідно до ч.1ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, згідно положень ч.1ст.185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, я ким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності у неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини. Відповідно дост.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.2). Як зазначено вище, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16\~Сімейного Кодексу\~України та положення цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. У випадку, коли повнолітні дочка, син потребують матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням до досягнення ними двадцяти трьох років, правиласт.185\~СК України щодо додаткових витрат на дитину, не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст.199\~СК України щодо утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року в справі № 6-1296цс15. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц. Суд зауважує, що стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину законом не передбачено та позовні вимоги у цій частині не ґрунтуються на вимогах Закону. Враховуючи викладене вище, оскільки здобуття професійної освіти не є особливими обставинами, а положення ст.199\~СК України не передбачають можливість стягнення з одного з батьків на користь іншого додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, як про те просить позивачка, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, а судовий збір за подання позовної заяви у справі підлягає сплаті у мінімальному розмірі, визначеному законом, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1211,20 гривень в дохід держави. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: partial