Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

11.10.2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона, на підставі договору дарування від 11.07.2007 року, є власником будинку [ADDRESS] . За даним адресом зареєстрована позивач та її мама [PERSON] , яка раніше перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] . Відповідач зловживає спиртним, влаштовує сварки, вчиняє домашнє насильство. Відповідач створює нестерпні умови для належного проживання в будинку. Позивач неодноразово викликала поліцію, але позитивного результату не настало, [PERSON] лише рекомендують звернутися в суд, а тому позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] Процесуальні дії та рішення у справі. 11.10.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано дану справу судді Ярмолі О.Я. 16.10.2024 року суддя відкрила провадження у справі в загальному порядку та призначила підготовче судове засідання на 14.11.2024 року (а.с.22). 23.10.2024 року позивач подала заяву про долучення доказів (а.с.25-26). 12.11.2024 року відповідач Фоменко В. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримати правничу допомогу (а.с.27). 20.11.2024 року ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження у справі (а.с.32) Позивач в судовому засіданні підтримала позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, просив відкласти одне із судових засідань, однак ні відзиву, ні жодних клопотань суду не подав, та відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ст. 280-282 ЦПК України, та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджено договором дарування житлового будинку та витягом про реєстрацію права власності (а.с.9, 10) Встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання позивача та її матері [PERSON] , що підтверджено довідкою Узинської міської ради (а.с.11) Встановлено, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 23.08.2023 р. (справа №357/7871/23) шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с.7-8). Матеріали справи містять заяву [PERSON] до відділу поліції щодо виселення відповідача. Дана заява, також, підписана 10 особами, які проживають по сусідству (а.с.12). На адвокатський запит начальник поліції ГУ НП в Київській області надав інформацію про зафіксовані випадки : 24.03.2024р. № 853 щодо створення нестерпних умов за місцем проживання [PERSON] ; 27.05.2024 р. № 2489 щодо виселення з домоволодіння колишнього чоловіка [PERSON] ; 08.08.2024 р. № 2589 щодо виселення з домоволодіння колишнього чоловіка [PERSON] . Крім того, в даній довідці зазначено, що від гр. [PERSON] неодноразово надходили повідомлення щодо вчинення відносно неї домашнього насильства, психологічного, економічного та фізичного характеру гр. [PERSON] (а.с.13). Матеріали справи містять талони-повідомлення про прийняття та реєстрацію заяв про кримінальне правопорушення в 2024 році (а.с.14,15). Позивач надала до справи висновок експертного дослідження №101 від 30.09.2024р., складеного на підставі направлення дізнавача СД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, де зазначено, що 26.09.2024 р. близько 07 години, перебуваючи по [ADDRESS] гр. [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] . Висновок містить опис ушкодження, яке за ступенем тяжкості віднесено до легких тілесних ушкоджень (а.с.26). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка приходиться позивачу матір`ю, суду показала, що будинок [ADDRESS] належить її доньці. Позивач дозволила чоловіку своєї матері [PERSON] вселитися в будинок і проживати, але потім [PERSON] почав зловживати спиртним, ображати дружину, що призвело до розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] . Однак, повністю виселити відповідача з домоволодіння не вдається. Позивач виселила [PERSON] з будинку, але він поселився в сараї і гаражі, тримає там речі, влаштовує сварки, бійки, робить неприпустимі речі, стягує сміття в подвір`я. [PERSON] неодноразово викликала поліцію, бо він бив її, постійно погрожує фізичною розправою, казав, що спалить будинок. Відповідач порушує порядок, голосно нецензурно виражається, ходить голим по дворі, сусіди скаржаться. Позивач неодноразово намагалася виселити відповідача з подвір`я, але все марно, дільничний інспектор направляє в суд. Відповідач має де жити, бо певний період періодично живе з якоюсь жінкою в м. Біла Церква в районі Таращанського масиву, а також відповідач має дорослу дитину. Свідок [PERSON] , який приходиться чоловіком позивачу, суду дав показання, що бувший чоловік його тещі [PERSON] веде себе жахливо, хазяйнує де не має права господарювати, ображає, кидається до присутніх на подвір`ї в бійку, вдарив зятя позивача. На території домоволодіння, що належить [PERSON] відповідач влаштував смітник, стягує туди непотрібні речі із смітників. Свідок з дружиною неодноразово прибирали в подвір`ї, але відповідач неначе навмисно знову стягує речі, які нікому не потрібні. Сьогодні відповідача не було на території домоволодіння, але він має доступ до сараю, гаражу, подвір`я, може прийти будь коли, в гаражі тримає свої речі, все в жахливому стані. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, зокрема житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав (постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 388/700/16-ц, провадження № 61-35950св18, від 25 березня 2021 року у справі № 738/1054/19, провадження № 61-9422св20, від 24 травня 2023 року у справі № 752/27110/21, провадження № 61-358св23). Згідно з частиною четвертою статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В даному випадку, встановленим є те, що відповідач не є і не був членом сім`ї позивача, яка є власником домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач є бувшим членом сім`ї користувача даного житла, тобто бувший чоловік матері позивача. Позивач надала згоду своїй матері та її чоловіку проживати у вказаному будинку, а потім зняла з реєстрації відповідача в своєму будинку, попередила про виселення, але по факту виселити відповідача з домоволодіння не має змоги. Відповідач чинить перешкоди позивачу в належному користуванні її майном. Згідно зі статтею 7 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на п рипущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач в судовому засіданні стверджувала, що на неодноразові її вимоги звільнити домоволодіння (гараж, сарай), відповідач погрожує розправою, або не реагує, може зникнути на певний період, а потім знову приходить, як господар, приносить якісь речі із смітників, складає їх в подвір`ї. Відповідач сильно ображає [PERSON] , був випадок, що побив її, знімали побої. Відповідач не перебуває в родинних відносинах з позивачем. Відповідач знятий з реєстрації в будинку [ADDRESS] , але не хоче забрати свої речі та повністю виселитися. Вирішуючи даний спір про виселення на підставі статті 116 ЖК України, суд враховує встановлений факт порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин. Позивачем надані докази обставинам систематичного порушення відповідачем правил співжиття. Позивач та її матір, протягом 2024 року неодноразово зверталися до поліції із заявами щодо неправомірної поведінки відповідача та щодо існуючих перешкод в користуванні належними позивачу господарськими будівлями та спорудами на території її домоволодіння. Судом, також встановлено, що відповідач знятий з реєстрації в буд. [ADDRESS] , з вини відповідача в сім`ї позивача постійно виникають конфлікти, сварки, що, дійсно, робить неможливим для позивача та її матері спільне проживання з ним в одному будинку та користування одним подвір`ям. За ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, саме відповідач своєю неправомірною поведінкою порушує правила співжиття, створює умови, які роблять неможливим проживання з ним в одному подвір`ї. Судом не встановлено наявність будь яких домовленостей між позивачем і відповідачем щодо порядку користування гаражем чи іншими господарськими спорудами на території домоволодіння [ADDRESS] . Жодних доказів для спростування всіх тверджень позивача і висновків суду відповідачем по справі не було надано. А тому суд вважає, що відповідач дійсно підлягає виселенню з домоволодіння [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат по справі.

Outcome: approved