Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Представниця позивача [PERSON] адвокат Шевченко А.В. 14.05.2024 звернулася до суду в інтересах позивача із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем 20.01.2022, р.№7461, про стягнення з позивача на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 46 421,29 гривень. За змістом позовної заяви, у квітні 2024 року позивачу стало відомо про те, що відносно нього здійснюється виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання оспорюваного у даній справі виконавчого напису, яке здійснюється приватним виконавцем Якименком А.О., що зумовило звернення 04.05.2024 до приватного виконавця представника позивача з метою ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Сторона позивача вважає зазначений виконавчий напис незаконним, адже приватний нотаріус не перевірив безспірність вимог стягувача та не дотримався встановленої процедури вчинення виконавчого напису. Так, виконавчий напис вчинений за відсутності необхідного пакету документів, зокрема, оригіналу кредитного, нотаріально посвідченого договору. Наявність договірних відносин з боку позивача заперечується, як і наявність заборгованості. На підставі наведеного та положень ст.87-91 ЗУ «Про нотаріат», представниця позивачка просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 10.06.2024 позовну заяву прийнято до провадження судді. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою суду від 13.09.2024 клопотання представниці позивача [PERSON] адвокатки Шевченко А.В. про витребування доказів задоволено, в порядку витребування доказів зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича надати до суду належним чином засвідчені копії документів, що містяться у виконавчому провадженні ВП [NUMBER], а саме: виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем 20.01.2022, за р.№7461, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суми боргу у сумі 46 421,29 гривень; заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження із додатками, скерованої приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Якименку Андрію Олександровичу; а також інформації щодо здійснених під час виконавчого провадження ВП [NUMBER] виконавчих дій. Постановлеео відкласти судове засідання у справі внаслідок необхідності витребування нових (додаткових) доказів та для повторного виклику учасників справи. За змістом мотивувальної частини ухвали суду до відкриття провадження до справи надійшла заява представника відповідача адвоката Бойченка Д.О., вх.№ ЕП-1990/24 від 28.05.2024, за змістом якої АТ «ПУМБ» визнає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просить здійснити розподіл судового збору з урахуванням ст.142 ЦПК України, а також розглянути справу за відсутності представника. Разом з цим, згідно з довіреністю, наданою від імені АТ «ПУМБ» головою правління Черненком С.П. 28.02.2024, що дійсна до 28.02.2027, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваль К.О., р.№133, адвокату Бойченку Д.О. надано, серед іншого, право визнавати позови повністю або частково. Проте, як встановлено судом в ухвалі, відповідачем у справі стороною позивача визначено саме ПАТ «ПУМБ». Заява за підписом представника Бойченка Д.О. скерована від імені юридичної особи - АТ «ПУМБ». Згідно з відповіддю на електронний запит суду № 733417 від 12.08.2024 дійсно головою правління АТ «ПУМБ» є Черненко С.П . Проте, до заяви про визнання позову не додано доказів зміни типу господарського товариства. Натомість, відповідно до вимог ч.1,2 ст.6 Закону України «Про акціонерні товариства» тип акціонерного товариства визначається у статуті акціонерного товариства. Акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Разом з цим, як виснував суд в зазначено вище судовому рішенні, враховуючи відсутність відомостей про отримання позовної заяви (на час надходження заяви представника відповідача в порядку ст.206 ЦПК України), а також виходячи зі змісту заяви про визнання позовних вимог, суд не може дійти висновку щодо того, з приводу якого саме виконавчого напису стороною відповідача висловлено думку. Копія позовної заяви відповідно до поштового повідомлення отримана відповідачем 05.08.2024. Так, матеріали справи не містять копії виконавчого напису, що зумовило подання стороною позивача клопотання про витребування доказів. Разом з цим, за змістом заяви представник не вказує про те, що обізнаний із можливими наслідками прийняття судом визнання позову стороною відповідача, а за відсутності представника суд позбавлений можливості роз`яснити сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Тому, оскільки на переконання суду визнання позову за даних умов є передчасним, суперечить закону з окреслених вище підстав, суд постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд. Ухвала суду в частині витребування доказів виконана 18.09.2024 в обсязі доказів, наявних у володінні приватного виконавця. Відповідач та треті особи не скористались своїм правом на подання відзиву та пояснень, поважних причин неподання суду не повідомлено, тому суд застосовує положення ч.8 ст.178 ЦПК України й вирішує справу за наявними матеріалами. Разом з цим, за змістом клопотанням, поданим до справи, сторона позивача просить залучити до участі у справі правонаступника ПАТ «ПУМБ» - АТ «ПУМБ», у зв`язку зі зміною форми акціонерного товариства. До клопотання додано копію статута, яка є в загальному доступі на сайті вказаної юридичної особи. Суд вважав за можливе розглянути клопотання за відсутності учасників справи, що видно з протокола судового засідання. При розгляді клопотання суд виходив з того, що за приписами ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Тлумачення вказаного положення закону свідчить про те, що суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами. Відповідно до положень ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з ч.1 ст. 46 ЦПК України, здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Ч.1 ст.47 ЦПК України визначає, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Так, судом встановлено, що відповідно до Статута, затвердженого рішенням річних Загальних зборів акціонерів (Протокол № 93 від 26.04.2024), а саме, п. 1.1 АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «ПУМБ» (найменування товариства змінено на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" за рішенням Загальних зборів акціонерів Банку (протокол № 79 від 26 квітня 2018 року) згідно із Законом України "Про акціонерні товариства"), яке було правонаступником усіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" (тип товариства змінено на публічне акціонерне товариство за рішенням Загальних зборів акціонерів (протокол № 53 від 22 квітня 2009 року) згідно із Законом України "Про акціонерні товариства"), яке було правонаступником всіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями та участю українського капіталу "Перший Український Міжнародний банк". Судом також досліджено відповідь №733417 від 12.08.2024 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на електронний запит суду, що підтверджує реєстрацію вказаної юридичної особи та її місцезнаходження, код ЄДРПОУ. З наведеного випливає, що правонаступником цивільних прав та обов`язків відповідача у справі є АТ «ПУМБ», тому на підставі ст. 55 ЦПК України судом задоволено клопотання сторони позивача та замінено відповідача на його правонаступника. Дана ухвала занесена до протокола судового засідання та не підлягає оскарженню. Разом з цим, суд наголошує, що представник АТ "ПУМБ" був обізнаний із провадженням даної справи в суді ще до прийняття позовної заяви до розгляду, відповідно, у вказаної юридичної особи було достатньо часу для подання відзиву та наявних у володінні банку доказів у справі, зокрема, копії виконавчого напису. Разом з цим, зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи не подано. Інших процесуальних дій під час розгляду справи судом вчинено не було, відповідні клопотання сторонами не заявлено. Підстав для відкладення розгляду справи та/або оголошення перерви судом не встановлено. Представниця позивача адвокат Шевченко А.В. згідно з заявою, вх.№ 27248/24-Вх.від 12.08.2024, просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає. Стороною позивача відповідно до матеріалів справи та скерованих клопотань не висловлено заперечень проти заочного порядку розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сторона відповідача неодноразово повідомлялась належним чином, за адресою місцезнаходження юридичної особи, що підтверджено матеріалами справи, при цьому, адреса первісного відповідача та його правонаступника є тотожними. Треті особи також про причини неявки до суду не повідомили, неодноразово та завчасно повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання. Приватний виконавець повідомлений засобами електронного листування, поштова кореспонденція, скерована судом приватному нотаріусу повернулась із приміткою «адресат вибув». Доказів припинення діяльності приватним нотаріусом матеріали справи не містять. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1,2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Cудом встановлено, що 20.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис за реєстровим №7461 щодо звернення стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором від 03.07.2018 №1001069957501, укладеним ним із ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОЖНИЙ БАНК, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», код ЄДРПОУ 14282829, - заборгованості за вказаним кредитним договором. Строк платежу, як визначено за змістом виконавчого напису, за вказаним кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 05.12.2020 по 05.12.2021. Сума заборгованості - 46 423,80 гривень, в т.ч. прострочена заборгованість: за сумою кредиту - 20 320,00 гривень, за комісією - 15 938,57 гривень, за процентами -5,23 гривні; неустойка за порушення зобов`язань - 10 160,00 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат" стягнуто плати зі Стягувача у сумі 250,00 гривень. Загальна заборгованість Боржника становить 46 673,80 гривень. Виконавчий напис набирає чинності 20.01.2022, тобто, з дати внесення відомостей у реєстр нотаріальних дій та підлягає пред`явленню до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення. Крім того, встановлено, що 14.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О. на підставі заяви про примусове виконання рішення №254671, скерованої представником АТ «ПУМБ», отриманої приватним виконавцем 11.02.2022, відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER], з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису, сума заборгованості, заявлена стягувачем до примусового виконання, становить 46 421,29 гривень. Під час здійснення виконавчого провадження приватним нотаріусом вчинено низку виконавчих дій, про що винесено відповідні постанови, досліджені судом, зокрема, про арешт коштів боржника від 24.04.2024. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відноситься до нотаріальних дій (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Ст.88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису (20.01.2022), визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. П.2 Переліку документів було передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У зв`язку з цим, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати не чинною Постанову КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Ухвалою від 06.03.2017 у справі №826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Суд враховує, що касаційний розгляд справи закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 відновлена. Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 №23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 №92. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні", при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином, до обов`язків нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України "Про нотаріат" нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Верховного Суду, винесеній 23.01.2018 у справі №310/9293/15ц зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. На час розгляду справи розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" виключено з Переліку на підставі Постанови КМ №480 від 19.04.2022, але в часі виключення відбулось пізніше дати вчинення виконавчого напису. Проте, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного у даній справі виконавчого напису застосував не чинну на момент здійснення нотаріальної дії норму Переліку, вказаного вище, яка скасована у судовому порядку. Крім того, безспірність заборгованості, як необхідна умова вчинення виконавчого напису нотаріуса згідно зі ст.88 Закону України «Про нотаріат» з тексту виконавчого напису не вбачається, оскільки вказані у написі реквізити кредитного договору, вочевидь, не є доказами на підтвердження такої безспірності та, тим більше, строку її виникнення та наявних складових. При цьому, підставами оскарження виконавчих написів, на переконання суду, може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника або окремих складових заборгованості. Судзауважує, що дійсність розрахунку заборгованості, періоди нарахування складових заборгованості матеріалами справи не підтверджено, хоча, вочевидь, як пакет документів, що поданий для вчинення виконавчого напису, так і розрахунок заборгованості є у володінні сторони відповідача. Відсутні й докази направлення позивачу приватним нотаріусом повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Так, у постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 619/4933/20, провадження № 61-12141св21 зазначено, що «чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач не довела належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню». Суд також наголошує, що зі змісту виконавчого напису не вбачається повного переліку документів, наданих стягувачем приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії. Вищезазначені обставини свідчать про те, що заборгованість позивача не є безспірною. На підставі наведеного суд приходить до переконання про вчинення виконавчого напису здійснено із порушенням ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки за обставин, встановлених судом, правові підстави для його вчинення нотаріусом були відсутні, тому суд визнає оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Суд наголошує, що за своєю юридичною природою позов - це матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд також враховує правові позиції, наведені у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14, пр.№61-360св18, від 09.02.2022 у справі №547/210/20, пр.№61-16834св21, від 15.02.2023 у справі № 947/10174/21, пр.№ 61-11444св22, від 13.07.2022 у справі №761/825/20, пр.№61-12951св21, від 02.11.2022 у справі №758/14101/16-ц, пр.№61-17550св21, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, пр.№14-557цс19, від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, пр.№14-84цс19. За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявленої позовної вимоги в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, (подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо); дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (п.3,4 ч.3 ст.141 ЦПК України). Задовольняючи позов, суд за нормою ч.1-3 ст.141 ЦПК України, із врахуванням наведених вище положень, беручи до уваги, що суб`єктний склад визначений стороною позивача помилково, не дивлячись на наявність достовірних даних про стягувача у виконавчому провадженні, що призвело до затягування розгляду справи, неможливості прийняття заяви про визнання позову (серед інших доводів, наведених судом в обґрунтування відповідного процесуального рішення), - ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 50% від сплаченого, іншу частину залишаючи за позивачем. Відповідно, стягненню підлягає судовий збір у сумі 605,50 гривень. Клопотань про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем не заявлено, відповідні докази не подані.

Outcome: approved