Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

08 серпня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "Люкс Світло" про витребування житлового приміщення. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 03 січня 2007 року між нею та АКБ "Аркада" було укладено договір № 52665 про участь у фонді фінансування будівництва, предметом якого є визнання нею правил фонду фінансування будівництва та надання згоди на участь у фонді фінансування будівництва та передачу грошових коштів у розмірі 1 110 076 ,66 грн банку у довірче управління з метою отримання у власність об`єкту інвестування - квартири. 20 червня 2008 року між АКБ "Аркада" та позивачкою було укладеного договір № 52665 про уступку майнових прав, предметом якого є те, що банк уступає майнові права на квартиру [ADDRESS] на 7-му поверсі у районі забудови Позняки - 4а. 18 лютого 2009 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . 15 березня 2010 року між позивачкою та ВАТ "ДБК-4" підписано акт прийому-передачі вказаної квартири. 14 травня 2010 позивачка отримала свідоцтво про право власності на квартиру. 30 листопада 2010 року між позивачкою та ТОВ "ЕК "Комфорт Майстер" було укладено договір № 510 на надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків та прибудинкових територій. У січні 2020 року позивачці зателефонував керівник обслуговуючої компанії ТОВ "ЕК "Комфорт Майстер", який повідомив, що до компанії прийшов нібито новий власник квартири, який надав документи, що підтверджують право власності ТОВ "Люкс Світло" на квартиру. Позивачка звернулася до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо підробки документів. В ході досудового розслідування стало відомо, що акту прийому-передачі між ВАТ "ДБК-4" та ТОВ "Люкс Світло" не укладалось. Таким чином ТОВ "Люкс Світло" на підставі неіснуючих/підроблених документів було здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , а тому позивач просить суд витребувати від ТОВ "Люкс Світло" зазначену квартиру. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 серпня 2024 року цивільну справу № 753/15414/24 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 15 серпня 2024 року. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03 жовтня 2024 року на 14:30 год. Підготовче засідання призначене на 03 жовтня 2024 року було відкладено на 29 жовтня 2024 року на 14:30 год. для повторного виклику відповідача. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 листопада 2024 року. У судове засідання призначене на 29 листопада 2024 року учасники справи не з`явилися, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Причини неявки відповідача суду невідомі, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме, шляхом надсилання повісток про виклик до суду на адресу його місцезнаходження. Однак зазначені повістки повернулися до суду без вручення адресату з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою". Окрім того, про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону зазначений у позовній заяві. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року вбачається, що 12 жовтня 2001 року рішенням Харківського районного суду м. Києва, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено повністю. У другому абзаці резолютивної частини тексту рішення Харківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2001 року (із урахуванням ухвали суду від 15 квітня 2019 року) зазначено дошлюбне прізвище позивача [PERSON] як « [PERSON] » (а.с. 33) 17 травня 2019 року позивачкою було отримано паспорт громадянки України, в якому зазначено її прізвище як " [PERSON] " (а.с. 10). 03 січня 2007 року між [PERSON] та АКБ «Аркада» було укладено договір № 52665 про участь у Фонді фінансування будівництва - далі ФФБ. Предметом вказаного договору було визнання [PERSON] правил фонду фінансування будівництва за програмою ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» та надання згоди на участь у ФФБ, беручи на себе зобов`язання виконувати правила ФББ та передачу позивачкою грошових коштів в сумі 111 0076, 66 грн банку у довірче управління з метою отримання у власність об`єкту інвестування - квартири. 05 грудня 2008 року [PERSON] було здійснено 100% інвестування кредитного об`єкта (по договору № 52665 від 03 грудня 2007 року) в сумі 111 0076, 66 грн про що свідчить відповідна довідка № 39454 (а.с.15). 20 червня 2008 року між АКБ «Аркада» та [PERSON] було укладено договір № 52665 про уступку майнових прав. Предметом вказаного договору було те, що банк уступає майнові права на квартиру [ADDRESS] . (а.с.13) 18 лютого 2009 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с.17-18). 15 березня 2010 року між [PERSON] та ВАТ «ДБК-4» підписано акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] (а.с.14). 14 травня 2010 року позивачка отримала свідоцтво (серії [NUMBER] ) про право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з чотирьох кімнат, загальною площею 138,80 кв. м. Вказане свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 550-С/КІ від 26 квітня 2010 року (а.с.16). На підставі вказаних документів право приватної власності позивачки на квартиру [ADDRESS] зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, реєстровий № 9946 від 19 травня 2010 року, запис у реєстровій книзі №д-2155-53 (а.с.16, зворот). Як пояснила позивачка, 28 січня 2010 року їй зателефонував керівник обслуговуючої компанії TOB «ЕК «Комфорт Майстер» та повідомив, що до компанії прийшов нібито новий власник квартири позивача, та надав копії документів, а саме: акт прийому передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] до договору купівлі продажу майнових прав № 510/5/к від 01 липня 2009 року, в якому вказано, що майнові права на її квартиру передано від ВАТ «ДБК-4» до ТОВ «Люкс Світло» (код ЄДРПОУ 32912867); витяг із списку інвесторів ВАТ «ДБК-4» від 02 липня 2009 року № 286; та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 вересня 2019 року, де вказано, що власником квартири [ADDRESS] являється ТОВ «Люкс Світло». Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що 11 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Поліщук В.Ю. на підставі: довідки про фінансування 100% майнових прав, серія та номер 274, виданий 01.07.2009, видавник ВАТ «Домобудівний комбінат № 4»; договору купівлі - продажу майнових прав, серія та номер 510/5/к, виданий 01.07.2009; акту огляду та прийому-передачі квартири [ADDRESS] , виданий 07.10.2009; акту прийому-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] , виданий 01.07.2009 за ТОВ «Люкс Світло» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 11-12). 07 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про кримінальне провадження № 12020100020000822 за ознаками злочину передбаченого частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 358 КК України (а.с.21-22). У ході здійснення досудового розслідування працівниками поліції 11 лютого 2020 року до ВАТ «ДБК-4» було скеровано запит (вих. № 3013/125/48/03-2020) про отримання інформації щодо фактичного власника, якому було передано квартиру [ADDRESS] (а.с.23) З відповіді ПрАТ «ДБК-4» № 23-147 від 19 лютого 2020 року вбачається, що між ВАТ «ДБК-4» та [PERSON] було укладено акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] від 15 березня 2010 року. Водночас, надано інформацію, що з ТОВ «Люкс Світло» акту прийому-передачі на вказану квартиру не укладалось (а.с.24). Окрім того, позивачем було направлено відповідну заяву до ВАТ «ДБК-4» з метою підтвердження відомостей щодо законного власника квартири [ADDRESS] (а.с.19) З відповіді ПрАТ «ДБК-4» вбачається, що договір купівлі-продажу майнових прав від 01 липня 2009 року № 510/5/к між ВАТ «ДБК-4» та ТОВ «Люкс Світло» не укладався, довідка № 274 від 01 липня 2009 року не видавалась (а.с.20). Станом на 26 липня 2024 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначена інформація, що власником квартири [ADDRESS] є ТОВ «Люкс Світло». Згідно статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Відповідно ст. 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оцінюючи правильність обраного позивачем способу захисту в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, суд виходить із такого. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)». Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) зроблено правовий висновок, згідно якого, відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов. Суд враховує положення статі 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, яка гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Поняття «мирне володіння майном», крім законності його набуття, передбачає, що воно не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Як встановлено судом, спірна квартира вибула з володіння єдиного законного власника поза його волею, а отже перебування спірного майна у володінні відповідача ТОВ «Люкс Світло» наразі порушує права позивача, які підлягають захисту. Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності (користування) відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності (користування) на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року). За змістом статтей 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною 2 визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги статті 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо витребування майна і необхідність захисту порушеного права [PERSON] шляхом витребування майна - квартири [ADDRESS] з незаконного володіння ТОВ «Люкс Світло» на користь позивача в порядку статті 388 ЦК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. На підставі викладено

Outcome: approved