Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності [PERSON] , [INFO] , уродженка смт.Новотроїцьке, Новотроїцького району Херсонської області, (паспорт серія [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] ), трудової книжки [NUMBER] від 01.10.1980 р. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , уродженка смт.Новотроїцьке, Новотроїцького району Херсонської області. 09.08.1980 року заявник уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначені пенсії № 212850009441 від 14.05.2024, заявнику відмовлено у призначені пенсії, оскільки зазначена дата народження власника трудової книжки на титульній сторінці ( [INFO] ) не відповідає паспортним даним заявника ( [INFO] ). Таким чином, звернення до суду за для встановлення факту належності правовстановлюючого документу є єдиним можливим заходом, на підставі рішення якого заявник матиме можливість підтвердити стаж роботи для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що має значення для охорони її прав, свобод та інтересів та створення умов для здійснення її особистих майнових прав. Ухвалою суду від 21.10.2024 року заяву прийнято та відкрито провадження у справі. У судове засідання заявник [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник заявник надала заяву, в якій просила розглядати справу у їх відсутність, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Надав до суду письмові пояснення, згідно яких встановлено, що заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком та пакетом документів. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 212850009441 від 14.05.2024 року відмовлено у призначені пенсії заявнику, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою [NUMBER] , оскільки зазначена дата народження власника трудової книжки на титульній сторінці ( [INFO] ) не відповідає паспортним даним заявника ( [INFO] ). Для зарахування необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи видані на підставі первинних документів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №97, зробленого 31.08.1962 року Новотроїцьким бюро РАЦС Херсонської області, [PERSON] народилася [INFO] . Згідно актового запису про укладення шлюбу №70, зробленого 09.08.1980 року Новотроїцьким р/в РАЦС Херсонської області, 09.08.1980 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16.09.2014 року Новотроїцьким РС УДМС України в Херсонській області, [PERSON] народилася [INFO] , уродженка смт.Новотроїцьке, Новотроїцького району Херсонської області. З довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER] від 14.05.1998 року вбачається, що він виданий [PERSON] . Згідно трудової книжки (титульному аркуші) [NUMBER] від 01.10.1980 року, виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що дата її народження вказана, як [INFO] . Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначені пенсії №212850009441 від 14.05.2024 року, заявнику відмовлено у призначені пенсії, оскільки зазначена дата народження власника трудової книжки на титульній сторінці ( [INFO] ) не відповідає паспортним даним заявника ( [INFO] ). У зв`язку з вказаними розбіжностями, а саме у вказаній в трудовій книжці невірній даті народження у заявника виникли ускладнення при оформленні пенсії за віком, оскільки вказані розбіжності у даті народження заявника, зазначені в трудовій книжці були виявлені працівниками Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Щодо аргументів заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про наявність в даному випадку спору про право, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне вказати, що згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним. За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України. Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє. Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України. Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Вказане також узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 742/2762/22 (провадження № 61-5390св23) та від 28.08.2024 у справі № 522/7723/23(провадження № 61-492св24). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу, що заявниця як в обґрунтуванні заяви, так і в прохальній частині не просить встановити факт перебування у трудових відносинах чи факт наявності у неї права на пенсію, не оскаржує дії та рішення заінтересованої особи, а просить встановити саме факт належності їй правовстановлюючих документів - трудової книжки, що викликає лише юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи і навчання до трудового стажу для призначення пенсії, що відповідає положенням частини першої статті 315 ЦПК України. За таких обставин представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області помилково стверджує про наявність спору про право, відтак обґрунтовані підстави для залишення заяви без розгляду відсутні. Повертаючись до вирішення вимог заяви, суд враховує, що, як вже було зазначено вище, відповідно до вимог частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у тому числі, про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Також, згідно п. 12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі сумніву в належності трудової книжки особі внаслідок помилки, коли прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, ураховуючи положення пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» факт належності цього документа відповідній особі може бути встановлено лише у судовому порядку. Внесення виправлень на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.93 № 8, у таких випадках не передбачено. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. З огляду на приписи пункту 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. При цьому метою встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки, є реалізація заявницею права на пенсійне забезпечення. Встановлення фактів, про які просить суд заявниця, не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи до трудового стажу для призначення пенсії. Враховуючи, що заявниця позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності трудової книжки, надані [PERSON] докази є належними, допустимими, достовірними та в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви, а вказані у заяві обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, відтак суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved