Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7000,00 грн щомісячно. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 11 вересня 2014 року сторони уклали шлюб, під час перебування у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . 29.09.2020 рішенням суду шлюб розірвано, після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків утримувати дитину, оскільки відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина. Позивач звертає увагу, що вона самостійно опікується інтересами і потребами дитини, дитина часто хворіє, крім того займається спортом. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику. 24.10.2024 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині розміру стягнення та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 2600,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що протягом тривалого часу після розірвання шлюбу добровільно сплачував аліменти на утримання дитини, також додатково купував дитині деякі речі та одяг. Відповідач звертає увагу, що з позивачем погоджено розмір аліментів 2600,00 грн, тобто вимога позивача перевищує обумовлену суму майже в 3 рази. Додатково акцентує увагу, що позивач виховує в дитині фобію або жах бути з батьком. Крім того, враховуючи економічний стан та бойові дії, у відповідача дохід витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, оплату житла, допомогу батькам, купівлю одягу, продуктів, медикаментів, оплату за проїзд. Стан здоров`я відповідача не найкращий, йому неможна нервувати та переживати стрес. 08.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що відповідач працездатного віку, інвалідності не має, належних доказів щодо неможливості працювати у зв`язку із станом здоров`я відповідачем не надано. Також не надано доказів надання відповідачем матеріальної допомоги матері. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 листопада 2014 року, [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] встановлено діагноз: атопічний дерматит в стадії ремісії. Сезонний алергічний риніт. Хронічний поверхневий атрофічний гастрит. ГЕРХ. Вторинна кардіопатія. Синдром укорочення інтервалу PQ. Систолічний шум. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Окрім того, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати своїх дітей. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Крім того, необхідно звернути увагу на ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Відповідач зазначає, що має на утриманні непрацездатних батьків, однак відповідних доказів не надає. Однак надає докази щодо свого матеріального стану. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, стан здоров`я дитини, а також обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Окремо необхідно звернути увагу, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України). Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial