Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулося до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції в сумі 97300,19 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання належним чином не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.03.2014 року по 30.09.2021 року у розмірі 89247,05 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в сумі 5629,74 грн. та 3% річних в сумі 2423,40 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідача, а також стягнути з відповідачей понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.11.2023 року заочне рішення ухвалене у вказаній цивільній справі, скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.02.2024 року представником відповідачів подано відзив на позов в якому зазначила, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за період з 01.03.2014 року по 30.09.2021 року, тобто з порушенням строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Однак [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає з грудня 2011 року, оскільки 14.12.2011 року шлюб між відповідачами було розірвано, вказане підтверджується актом від 29.11.2023 року. Увесь вказаний період [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач [PERSON] не міг отримувати послуги, який надав позивач та відповідно не повинен за них сплачувати. Всупереч нормам законодавства, позивачем не подано суду докази укладення договору про надання послуг з теплопостачання, укладеного між КП «ХТМ» та [PERSON] , [PERSON] . Доказів направлення проекту договору про надання послуг з опалення та надання гарячої води споживачам для укладання , отже, позивачем не доведений статус відповідачей в якості споживачів послуг, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. За адресою: [ADDRESS] встановлені прилади обліку гарячої та холодної води з 31.07.2002 року. Відповідач [PERSON] здійснювала повірку приладів обліку та здійснювала оплату комунальних послуг, згідно показників. Однак всупереч вказаних нормам чинного законодавства позивач здійнює нарахування за надані послуги споживача не на підставі даних з приладів обліку води, а за нормативами, що є недопустимими, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, просила у їх задоволенні відмовити, з підстав викладених у відзиві. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до ст.\~67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п. 5 ч. 1\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За положенням ч. 1\~ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою КМ України від 21.07.2005р.№ 630\~розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово -комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово -комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Діючим законодавством України не передбачено випадків, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги. При вирішення даної справи, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у постанові від 20.04.2016 року справа № 6-2951цс15, Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 року справа № 334/2789/15-ц. Таким чином, відповідачі є споживачами житлово - комунальних послуг, які надає КП «Харківські теплові мережі». На підтвердження факту, що [PERSON] не отримував послуги, які надавало КП «ХТМ» за адресою: [ADDRESS] , відповідач надав суду копію договору купівлі-продажу від 14.10.2014 року, відповідно до умов якого, він придбав у власність кв. [ADDRESS] , також надав акт про встановлення факту проживання за вказаною адресою, Договір № 2 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 06.01.2015 року, рішення про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] . У відповідності до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідач [PERSON] за умови не проживання у квартирі та не користування послугами, які надає КП «Харківські теплові мережі», зобов`язаний був проінформувати про це позивача як виконавця комунальних послуг. Однак доказів, що він виконав такий обов`язок суду не надано, а тому позивачем законно нараховувалися кошти за послуги з теплопостачання в тому числі і на [PERSON] . При цьому суд не враховує аргумент представника відповідача, що непроживання відповідача за адресою реєстрації, за якою стягується заборгованість за теплопостачання, звільняє його від обов`язку сплачувати за дані комунальні послуги, що безпосередньо спростовується положеннями п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Ця норма закону позбавляє права споживача на неоплату вартості комунальних послуг у вигляді постачання теплової енергії у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні. Отже, оплата послуг з постачання теплової енергії покладається на всіх споживачів незалежно від фактичного користування житлом. На підставі викладеного, заперечення проти позову відповідача [PERSON] з підстав не проживання за адресою надання комунальних послуг та відповідно неможливістю отримання цих послуг є безпідставними та необґрунтованими. Також заперечуючи проти позову представник відповідачів у відзиві зазначила, що у квартирі [ADDRESS] встановлені прилади обліку води, однак нарахування здійснювались за загальними нормами споживання. Згідно п.4 статті 17 ЗУ « Про метрологію та метрологічну діяльність», періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб, електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуального договору або індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". У разі укладення колективного договору про надання комунальних послуг, договору про надання комунальних послуг з колективним споживачем або прийняття рішення співвласниками про порядок обслуговування та заміну вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до законодавства періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок співвласників багатоквартирного будинку. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Індивідуальний прилад обліку, встановлений у квартирі [ADDRESS] взятий на комерційний облік для розрахувань з 08.08.2002р. З цього часу прилад обліку не пройшов держповірку, в зв`язку з чим з 30.11.2007 був знятий з комерційного обліку. Нарахування за гаряче водопостачання виконувалося до 25.02.2022 згідно з нормою споживання гарячої води -3м3 на одну особу, що відображено в щомісячних рахунках на сплату послуг. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998р. № 113/98-ВР, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, державний метрологічний контроль і нагляд стосовно засобів вимірювальної техніки та методик виконання вимірювань поширюється на вимірювання, результати яких використовуються під час, зокрема, торговельно-комерційних операцій і розрахунків між покупцем (споживачем) і продавцем (постачальником, виробником, виконавцем), у тому числі у сферах побутових і комунальних послуг, телекомунікаційних послуг і послуг поштового зв`язку. Отже, результати вимірювань засобів вимірювальної техніки у сфері поширення державного метрологічного нагляду можна використовувати протягом дії його свідоцтва про повірку або відбитка повірочного тавра та є неприпустимим (незаконним) використання результатів вимірювань за спожиту воду з використанням неповірених засобів вимірювальної техніки, що відображено в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 р. Якщо строк державної перевірки засобу вимірювальної техніки (лічильника) закінчився, такий прилад, як розрахунковий, застосовуватися не може і подальше нарахування абоненту оплати за послуги водопостачання за показаннями простроченого лічильника, у якого закінчився міжповірковий інтервал суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та пп. 5.4.1., 5.4.2. ДСТУ 2708:2006 «Повірка засобів обліку вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення». У відповідності з ч.3 ст. 28 Закону України « Про метрологію та метрологічну діяльність», встановлюється Кабінетом Міністрів України «Порядок подання фізичними особами що не є суб`єктами підприємницької діяльності - власниками засобів вимірювальної техніки ( результати вимірювань якими користується для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи , пов`язані з повіркою». Розрахунки нормативних витрат на вищевказані роботи проводяться відповідно до «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затверджених Постановою КМУ від 12.07.2005р. № 560. Відносини між споживачем і виконавцем послуг регулюються Правилами. Відповідно до вказаних нормативів, затрати на періодичну повірку, обслуговування та ремонт ( у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) квартирних засобів обліку води до тарифів на послуги теплопостачання, які виконує КП «Харківські теплові мережі» не закладено. На підставі протоколу наради від 03.09.2004р. з питання взаємодії між ТВО «Харківкомунпромвод» ( зараз КП «Харківводоканал») та КП «Харківські теплові мережі», обслуговування квартирних лічильників гарячої та холодної води, у тому числі опломбування, роз пломбування, ремонт та повірку виконувало ХарківАСУ ( зараз ТОВ « КП Вода»). Такий порядок введено в дію у зв`язку з тим, що лічильники гарячої та холодної води вимірюють об`єм води, а споживачі сплачують за їх показниками за спожиту воду підприємству КП «Харківводоканал» і ліше за підігрів води- КП «Харківські теплові мережі». Зроблено це в інтересах громадян, бо зазначений порядок скорочує час прийняття лічильників на облік в комунальних підприємствах, не потребує дублювання погодження проектних рішень, виключає необхідність відвідування квартир для опломбування лічильників холодної та гарячої води в різний час співробітниками КП «Харківводоканал» і КП «Харківські теплові мережі» не виконувало роботи з розпломбування та опломбування квартирних приладів обліку холодної та гарячої води, які пов`язані з виконанням держповірки та ремонтних робіт, так як це виконувало ТОВ «Комерційне підприємство «Вода». Оскільки відповідачами не були виконані заходи щодо проведення повірки індивідуального прибору обліку води, встановленого у їх квартирі, внаслідок чого, КП «Харківські теплові мережі» нарахування за гарячу воду проводили за нормативами з 30.11.2007 р. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.03.2014 року по 30.09.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 89247,05 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі просять застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 01.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 01.04.2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.04.2017 року по 30.09.2021 року у розмірі 73587,25 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України КП «Харківські теплові мережі» нараховані 3% річних від простроченої суми в розмірі 2423,40 грн. та індекс інфляції за час прострочення, що складає 5629,74 грн. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то у них виник обов`язок сплатити ці послуги. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконували, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованості за надані послуги, з урахуванням строків позовної давності, а саме з 01.04.2017\~року по\~30.09.2021року у розмірі 73587,25 грн., інфляційні витрати у розмірі 5629,74 грн., 3 % річних у розмірі 2423,40 грн., а разом у сумі 81640 грн. 39 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 83,9 %, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1904,53 грн. (2270 грн./100*83,9) підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial