Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

03.10.2024 до Корольовського районного суду м.Житомира за підсудністю з Житомирського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом позовних вимог позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором №809156 від 28.01.2022 у розмірі 21314,07 грн. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 28.01.2022 між відповідачем та ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" було укладено договір про надання споживчого кредиту №809156. Згідно умов договору відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000,00 грн з кінцевим терміном 28.07.2022 року. Відповідач належним чином свої обов`язки по виконанню умов договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 21314,07 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 15000,00 грн та заборгованості по відсотках 6314,07 грн. 03.08.2023 р. згідно умов Договору факторингу №0308-23, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило право вимоги за Кредитним договором №809156 на користь ТОВ "Діджи Фінанс", а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача. Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по договору не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка у добровільному порядку відповідачем не погашена, просить позов задовольнити. Представник позивача подав до суду заяву в якій просить судові засідання проводити за відсутності представника позивача, а також просить на підставі наявних в справі доказів заяву ТОВ "Діджи Фінанс" про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі. Також вказав, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.61-62). Відповідач [PERSON] подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги про стягнення заборгованості визнає, а також просить зменшити витрати на правничу допомогу (а.с.65). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 28.01.2022 року між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №809156 (а.с. 44-46). Цього ж дня, згідно платіжного доручення №15432 на рахунок відповідача було перераховано кошти в сумі 15000,00грн (а.с.23). 03.08.2023 р. згідно умов Договору факторингу №0308-23, ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" відступило право вимоги за Кредитним договором №809156 на користь ТОВ "Діджи Фінанс", а відповідно останнє набуло права вимоги до відповідача (а.с.31-34). Відповідно до розрахунку заборгованості, борг відповідача перед позивачем складає в сумі 21314,07 грн., з яких: 15000грн. сума тіла кредиту, 6314,07 сума процентів за період користування кредитом (шість місяців) (а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, у встановлений договором та законом терміни, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, заходів направлених на погашення заборгованості по кредиту та відсотків не приймала. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови на яких нею було взято кредит, а тому беручи до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 21314,07 грн підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 1211,20 грн. Щодо судового збору в іншій частині (50%, 1211,20 грн), судові витрати по справі покладаються на відповідача. При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Outcome: approved