Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Зачепу Л.О. звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог сторона позивача посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] 27 березня 2004 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у позивача з відповідачкою не склалося, у зв`язку з чим рішенням Кам`янського районного суду від 13 травня 2021 року шлюб між ними було розірвано. З 2020 року відповідачка проживає окремо, за межами України, а саме в Італії, а їхній спільний син проживає з позивачем. Відповідачка усі ці роки не піклується про сина, не проявляє зацікавленості до його життя, не цікавиться його внутрішнім світом, навчанням, успіхами в шкільному та позашкільному житті, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, стан здоров`я, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, а також підготовці до самостійного життя. Оскільки відповідачка [PERSON] покладених законом на батьків обов`язків не виконує, позивач просить суд позбавити її батьківських прав щодо їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Зачепа Л.О. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник третьої особи - виконавчого комітету Кам`янської міської ради, як органу опіки та піклування - Коновалова І.В. вважала за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] , оскільки мати дитини нехтує батьківськими обов`язками та ухиляється від їх виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідачка повторно у судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не надходив. Разом з тим, 18 жовтня 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява без електронного підпису від [PERSON] про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Суд зазначає, що процесуальним законодавством передбачена відправка процесуальних документів в електронному вигляді з накладанням електронного підпису. Відповідно до абзацу 2 частини 8 статі 14 ЦПК України подання процесуальних та інших документів, вчинення інших процесуальних дій в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС можливо лише з використанням власного електронного цифрового підпису. При цьому відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у т. ч. з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що основними реквізитами електронного документа є наявність електронного підпису та позначка часу (дата створення електронного документа). Саме ці два критерії є визначальними та посвідчують справжність електронного документа. За таких обставин вищевказана заява, що надійшла на електронну адресу суду без електронного цифрового підпису його автора, не має юридичної сили, а тому розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 розд. III ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача проти такого вирішення справи, про що судом постановлено протокольну ухвалу. Суд, в порядку заочного розгляду справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янського районного управління юстиції у Черкаській області 09 березня 2011 року, актовий запис № 30, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9-10). Із витягу № 2456 ЦНАП про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 липня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Як вбачається з повідомлення СПД № 2 ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 30 липня 2024 року № 4492/122/62/01-24, [PERSON] не притягалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Згідно з довідкою Кам`янського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області від 31 липня 2024 року № 22207 виконавчі документи про стягнення аліментів відносно [PERSON] , [INFO] , відсутні (а.с. 15). Відповідно до характеристики за місцем проживання, наданої головою будинку [ADDRESS] [PERSON] та погодженої КП «Кам`янка-Житло», [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] та бере самостійну активну участь у його вихованні, так як дружина [PERSON] проживає за кордоном; зарекомендував себе як зразковий громадянин, з виключно позитивного боку (а.с. 16). Із характеристики за місцем роботи, наданої директором ТОВ «АВІС-1» [PERSON] 07 серпня 2024 року, вбачається, що [PERSON] володіє високими професійними здібностями, за успіхи у трудовій діяльності неодноразово нагороджувався грошовими преміями та почесними грамотами, користується авторитетом та повагою у колективі. Має сина, виховує його в любові до своєї сім`ї та родини, піклується про його здоров`я та цікавиться його фізичним, духовним та моральним розвитком. Забезпечує здобуття дитиною повної загальної освіти, готує його до самостійного життя (а.с. 17). Як вбачається з довідки Комунального закладу «Кам`янський ліцей № 1 Кам`янської міської ради Черкаської області» від 06 серпня 2024 року № 204/01-28, [PERSON] регулярно відвідує заняття у ліцеї, завжди доглянутий, охайний, забезпечений навчальним приладдям. Батько [PERSON] цікавиться навчанням сина, спілкується із педагогами, бере участь у батьківських зборах. Мати [PERSON] не відвідує загальноліцейні заходи та батьківські збори, не цікавиться успішністю та поведінкою сина, у вихованні сина участі не приймає (а.с. 18). Згідно з висновком виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 21 серпня 2024 року № 1993/02-18 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , враховуючи найкращі інтереси дитини, виконавчий комітет Кам`янської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають по сусідству з [PERSON] , пояснили суду, що [PERSON] самостійно виховує свого сина [PERSON] , мати дитини [PERSON] вже давно відсутня за місцем проживання, відомостей про неї у них немає. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Нормами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і, водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року по справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Сукупність зібраних та досліджених судом доказів у справі свідчить про те, що відповідачка [PERSON] фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; не забезпечує за ним необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не приймає участі у вихованні дитини та забезпеченні здобуття нею повної загальної середньої освіти; не цікавиться життям хлопчика, його навчанням та інтересами, не приїздить до нього, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд зауважує, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення відповідачки від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, а тому в даному випадку, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, суд вважає доцільним та необхідним застосування у якнайкращих інтересах дитини такого крайнього заходу впливу до відповідачки, як позбавлення її батьківських прав. Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. Суд вважає, що позивачем доведено забезпечення зі свого боку належних умов для зростання і розвитку сина та наявність свідомих дій відповідачки щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Факт неявки у судове засідання відповідачки суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо сина та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з дитиною. За ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, на підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за подання до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав в розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Доказів понесення позивачем інших судових витрат, в тому числі і на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

Outcome: approved