Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 01.05.2015 надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в будинку [ADDRESS] . [PERSON] є власником особового рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) по квартирі [ADDRESS] . Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , а тому зобов`язані забезпечити їх своєчасну оплату. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за період з 01.05.2015 по 01.05.2024 утворилась заборгованість, яка складається з основного боргу в сумі 16508,18 грн., інфляційні втрати в розмірі 6340,20 грн. та 3% річних в сумі 2009,79 грн., що загалом становить 24858,17 грн. Просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за надані послуги та судові витрати на розрахунковий рахунок. 26.06.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) по квартирі [ADDRESS] . Власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з 23.06.2022 був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] з 20.07.2001, [PERSON] з 22.05.1014. Відповідно до п.2.2 Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» предметом діяльності підприємства є для надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та інших житлово-комунальних послуг. На виконання зазначених послуг позивачем укладені договори з суб`єктами господарювання щодо закупівлі електричної енергії, надання послуг з дератизації та дезінсекції, обслуговування вентиляційних каналів, телекомунікаційного обладнання, технічного обслуговування ліфтів тощо. Відповідно до розрахунку з 01.05.2015 по 01.05.2024 у відповідачів утворилася заборгованість, яка складається з основного боргу в сумі 16508,18 грн., на яку нараховані інфляційні втрати в розмірі 6340,20 грн. та 3% річних в сумі 2009,79 грн., що загалом становить 24858,17 грн. За цей період надані позивачем послуги оплачувались не в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суду не було надано доказів ненадання позивачем послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі доказів того, що відповідачі відповідно до порядку, передбаченого ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовилися від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 20.11.2015 є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] та з 20.07.2001 зареєстрована в ній. Відповідач [PERSON] з 20.11.2015 є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] та з 23.06.2022 зареєстрований в ній. [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі лише з 22.05.2014, проте він не є її співвласником. Тобто впродовж спірного періоду в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані тільки два відповідача, зокрема, [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на цю обставину, саме ці відповідачі, як споживачі, на думку суду, мають відповідати за зобов`язаннями перед позивачем за період з 01.05.2015 по 01.05.2024, яка складається з основного боргу в сумі 16508,18 грн., на яку нараховані інфляційні втрати в розмірі 6340,20 грн. та 3% річних в сумі 2009,79 грн., що загалом становить 24858,17 грн. При цьому зазначені відповідача не позбавлені права у випадку виконання зобов`язання пред`явити вимог до іншого відповідача про стягнення з нього його частку сумі боргу з урахуванням періоду виникнення такої заборгованості. Свої зобов`язання відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як споживачі житлово-комунальних послуг, не виконали, що призвело до виникнення заборгованості. Оскільки відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг у спірному періоді, тому з них, солідарно, підлягають стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період 01.05.2015 по 01.05.2024, в розмірі 16508,18 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідачів за період за період з 01.05.2015 по 01.05.2024 інфляційних втрат в розмірі 6340,20 грн. та 3% річних в сумі 2009,79 грн. суд відзначає наступне. На правовідносини, що виникли між учасниками справи, поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. При цьому, судом враховується, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 до 29.12.2023. Отже нараховані на суму заборгованості 3% річних та інфляційні втрати за період з 24.02.2022 до 29.12.2023, стягненню не підлягають, оскільки їх нарахування безпідставним. Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості, підлягають стягненню за період з 01.05.2015 по 23.02.2022 в сумі 1006,70 грн. та 2753,61 грн., відповідно, та за період з 30.12.2023 по 30.04.2024 в сумі 169,47 грн. та в сумі 238,59 грн., відповідно. Таким чином, за підрахунком суду розмір 3% річних становить 1176,17 грн. та інфляційних втрат - 2992,20 грн. Крім того, відповідно до приписів ч.5, 7 ст.265 ЦПК України резолютивна частина рішення не повинна містити відомостей про номери та види рахунків, на які мають бути зараховані грошові кошти, що стягнуті з відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів, окремо з кожного, на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (83,18%) у розмірі 1259,35 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial