Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

у травні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності, скасування арештів на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , власниками інших часток є [PERSON] та [PERSON] , сини позивачки, по 1/3 частині у кожного. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення договору дарування належної їй 1/3 частини квартири та дізналася, що на квартиру [ADDRESS] накладені обтяження. 15.05.2024 [PERSON] отримала в Деснянському районному суді міста Чернігова копії ухвал суду від 16.07.2001р. та від 05.10.2001р. про накладення арешту на вказану квартиру. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду від 16.07.2001р. у справі N?2-3473/01 був накладений «арешт на частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] » з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.10.2001р. у справі N? 2-5326/01 був накладений «арешт на квартиру [ADDRESS] » з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Рішеннями суду у вказаних справах позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] були задоволені. Проте станом на даний час в Автоматизованій системі виконавчих проваджень записи про будь-які виконавчі провадження стосовно боржника [PERSON] , [INFO] відсутні. Із вказаних ухвал слідує, що арешт мав накладатися на майно, що перебувало у власності боржника - [PERSON] , колишнього чоловіка позивачки. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 8 вересня 2000р. Квартира [ADDRESS] станом на дати винесення вказаних ухвал суду перебувала у комунальній власності Чернігівської міської ради. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, від 21.11.2008р., що видане Деснянською у місті Чернігові радою, воно видане на підставі розпорядження (наказу) керівника органу приватизації від 18.11.2008р. N?1822, тобто була саме приватизована, до 18.11.2008р. квартира не перебувала у приватній власності фізичних осіб, отже не могла належати боржникові [PERSON] . Слід зазначити, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.11.2004р. у справі N? 2-7981/2004 [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім. І лише 14.05.2020р. рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.05.2020р у справі N?750/2251/20 було скасовано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.11.2004р. про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Оскільки дійсні власники квартири [ADDRESS] не були учасниками судових справ N?2-3473/01 та N? 2-5326/01, то вони не мають можливості звертатися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, а можуть захистити своє порушене право в позовному порядку, звернувшись до суду з позовом про скасування арешту, накладеного на належне їм майно, та виключення записів про обтяження нерухомого майна. Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 21.11.2008р., що видане Деснянською районною у місті Чернігові радою на підставі розпорядження (наказу) від 18.11.2008р. N? 1822, та зареєстровано Чернігівським МБТІ 12.02.2009р., реєстрова книга N? 174 p. N? 16624 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.07.2001р. у справі N?2-3473/01 був накладений арешт на частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 05.10.2001р. у справі № 2-5326/01 був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладені обтяження, а саме: 20.09.2006р. за № 3760478 Другою чернігівською державною нотаріальною конторою зареєстрований арешт (архівний запис) на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.07.2001 р., власник - [PERSON] та 20.09.2006р. за № 3760668 Другою чернігівською державною нотаріальною конторою зареєстрований арешт (архівний запис) на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.10.2001р., власник - [PERSON] . Спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей\~15,16 ЦПК України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, адже арешт накладено на майно [PERSON] але останній ніколи не набував право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,\~

Outcome: approved