Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

У липні 2024 року адвокат Селяніна Ю.О., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду та свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] народився [PERSON] . Батьками згідно свідоцтва про народження записані: [PERSON] та [PERSON] . 24 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище відповідачки) був укладений шлюб. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на [PERSON] . Маючи намір побудувати міцну сім`ю та за проханням [PERSON] , позивач погодився усиновити її сина, [PERSON] . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.09.2014 року оголошено позивача батьком дитини [PERSON] ; внесено відповідні зміни до актового запису. Згодом, після усиновлення дитини виявилось, що відповідачка не мала наміру продовжувати шлюбні відносини з позивачем, між ними стали виникати постійні сварки і через чотири роки, в 2017 році [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 27.03.2018 року шлюб було розірвано. Крім того, відносини позивача з усиновленим [PERSON] також не склались, постійно відбувались суперечки, які переростали у конфлікти. Через погані відносини та непорозуміння вони не спілкуються, оскільки майже не бачаться через взаємне небажання та неприязнь. [PERSON] не вважає позивача батьком, а він не вважає його своїм сином. Між позивачем та [PERSON] відсутні будь-які відносини батька та дитини. Позивач не може виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки неповнолітній [PERSON] уникає будь-яких спілкувань з ним, налагодити відповідні відносини неможливо. Тривале (більше шести років) спільне непроживання з дитиною та інші обставини засвідчують невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини та усиновлювача. Позивач вважає, що розірвання шлюбу з [PERSON] , роздільне проживання з усиновленим, неможливість виконання ним своїх батьківських обов`язків, щодо прийняття участі у його фізичному, інтелектуальному і моральному вихованні, несення відповідальності за його поведінку, а отже подальше виконання обов`язків як усиновлювача є неможливим та недоцільним. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою та припинення їх спільного проживання, також припинилося і спілкування позивача з дитиною. Наразі сімейне виховання [PERSON] позивачем не забезпечується. Дитина уникає будь-якого спілкування з ним, налагодити відповідні відносини неможливо. За таких обставин, скасування усиновлення буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Також позивач зазначає, що на даний час він знаходиться у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 29.03.2023 року. Просить скасувати усиновлення [PERSON] , [INFO] усиновителем [PERSON] , [INFO] , встановленого за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05.09.2014 року. Внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.11.2014 року), шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача, а саме: змінивши записи про батька дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою суду від 17 липня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. Призначено підготовче засідання на 20 серпня 2024 року. Протокольною ухвалою суду від 20.08.2024 року клопотання відповідача про слухання справи в закритому судовому засіданні задоволено. Ухвалою суду від 24.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 18.10.2024 року. 07.08.2024 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. Відповідач заперечує той факт, що відносини сина з усиновлювачем не склались. Син завжди прихильно ставився до оголошеного батька, проявляв ініціативу до спілкування з ним. Відповідачка вважає, що поведінку позивача спричинило її звернення до суду щодо стягнення аліментів на дитину, оскільки позивач після розлучення жодним чином не допомагав у вихованні дитини. Відповідачка вважає, що припинення спілкування позивача з усиновленою дитиною має місце саме у тому числі через небажання батька, а не виключно поза його волею. При цьому, сам факт не проживання батька разом з дитиною не свідчить про те, що позивач не спроможний виконувати свої батьківські обов`язки. Бажання скасувати усиновлення не може ґрунтуватися на тому, що між позивачем та його колишньою дружиною не склалися шлюбні відносини, адже [PERSON] за тривалий період часу звик вважати [PERSON] своїм батьком, виявляє бажання спілкуватися з ним, прихильно ставиться до позивача та потребує батьківської підтримки та виховання. На думку відповідачки, скасування усиновлення суперечитиме моральним та матеріальним інтересам дитини, негативно відобразиться на її психологічному стані, тому підстави для скасування усиновлення відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 7). 24 січня 2013 року відповідачка уклала шлюб з позивачем, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2014 року задоволено заяву [PERSON] , оголошено [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внесено зміни до актового запису № 157 про народження дитини [PERSON] , виданий 21.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, а саме: змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », змінено по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я, дату народження та місце народження дитини залишено без змін (а.с. 9). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2018 року шлюб між позивачем та відповідачкою укладений 24.01.2013 року розірвано (а.с. 10-11). 23 березня 2023 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] (а.с. 13). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 травня 2023 року задоволено позовні вимоги [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с. 84-85). Відповідно до висновку, складеного Управлінням «Служба у справах дітей» від 25 листопада 2024 року, була проведена бесіда з метою з`ясування думки [PERSON] щодо скасування усиновлення [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] заперечує проти скасування усиновлення [PERSON] та бажає підтримувати з ним тісні родинні зв`язки. Додатково повідомив про те, що від неодноразово телефонував та писав повідомлення татові та має велику надію, що їх відносини покращяться та вони будуть гарно спілкуватися, як це було раніше. Враховуючи викладене, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за неможливе скасування усиновлення відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , громадянином України [PERSON] . За змістом ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Статтею 207 Сімейного кодексу України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з ч.ч.3-5 ст.232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті «майнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, онуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням, всиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення падає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до вимог ст.239 СК України у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами, відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. З матеріалів справи, пояснень сторін, представників служби у справах дітей, вбачається, що [PERSON] на даний час майже 15 років., тобто він зараз перебуває у перехідному підлітковому віці, що само по собі передбачає мінливість, нестабільність, несформованість психологічних процесів. Дитина знаходиться у віці, в якому формується ідентичність її як особистості, особи, майбутньої дорослої людини. Дитина заперечує проти скасування усиновлення та має надію на покращення відносин і налагодження спілкування. Суд критично відноситься до пояснень представника позивача, який зазначав про наявність конфліктних відносин з дитиною, оскільки ці пояснення суперечать матеріалам справи та дослідженим доказам. Відповідно до ч. 1,2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом №3017-VI від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам наведеної норми позивачем не доведено доказами наявність передбачених законом підстав для скасування усиновлення. Зокрема, що воно суперечить інтересам дитини та не забезпечує їй сімейного виховання, а також що відносини, які склалися між позивачем та дитиною, роблять неможливими їх спільне проживання і виконання позивачем батьківських обов`язків відносно дитини. При чому необхідною умовою для скасування усиновлення має бути доведення того факту, що такі відносини склалися незалежно від волі усиновлювача. Позивачем не доведено, що протягом періоду окремого проживання з усиновленою дитиною він вживав активних заходів, спрямованих на виконання батьківських обов`язків, брав участь у вихованні та утриманні дитини. Також не доведено, що він намагався з власної ініціативи налагодити відносини з дитиною і це йому не вдалося незалежно від волі позивача. Встановлені у справі обставини вказують на те, що саме поведінка позивача вплинула на його стосунки з дитиною, зокрема батько (усиновлювач) не вчинив жодних дій для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ним та сином. Матеріали справи не містять доказів фахової допомоги [PERSON] з метою вирішення питання його психоемоційного стану та встановлення причин такої поведінки. Тобто батько не сприяв вирішенню конфліктних ситуацій між ним та сином, про які він зазначав, звертаючись до суду із позовом про скасування усиновлення. Навпаки, єдиним способом вирішення конфлікту між батьком та дитиною було звернення до суду з позовом про скасування усиновлення, хоча у бесіді з представником служби у справах дітей дитина повідомила, що бажає спілкуватися з позивачем та має надію на покращення відносин. Таким чином [PERSON] не доведено і судом не встановлено неможливості виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків незалежно від його волі у стосунках, які склалися між усиновлювачем та дитиною. Також не доведено того, що усиновлення суперечитиме інтересам дитини, а саме незабезпечення позивачем сімейного виховання усиновленого у ситуації, яка склалася у даному випадку, не може бути самостійною підставою для скасування усиновлення. Враховуючи викладене, суд вважає, що передбачені Сімейним кодексом України підстави для скасування усиновлення відсутні.

Outcome: dismissed