Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 квітня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій позивач просить: Стягнути з [PERSON] суму боргу за розпискою від 27 грудня 2021 року в розмірі 5 400 доларів США на користь [PERSON] , Стягнути з [PERSON] суму боргу за розпискою від 01 лютого 2022 року в розмірі 5 250 доларів США на користь [PERSON] , Судові витрати у розмірі 3894,56 грн. за сплату судового збору та 16 000 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві посилався на те, що, 01 лютого 2022 року , [PERSON] взяла в борг в нього 3000,00 доларів США, строком на шість місяців з обов`язком виплачувати 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США, на місяць. За вказаною розпискою грошові кошти не повернені, винагорода не сплачена. 27 грудня 2021 року, [PERSON] взяла в борг у нього 3000,00 доларів США, строком на шість місяців, дата повернення зазначена 27 червня 2022 року з обов`язком виплачувати 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США на місяць. За вказаною розпискою грошові кошти не повернуті, винагорода не сплачена. Розписка складена в присутності свідка [PERSON] . Розписки написані власноруч та без примусу. До даного часу грошові кошти не повернуті, тому він вимушений звернутись із даним позовом до суду. Позивачем було надіслано лист претензія відповідачу від 02 березня 2023 року в якому просив повернути належні йому грошові кошти в строк до 20 березня 2023 року в сумі 10050,00 доларів США сума зазначена з урахуванням боргу та 5% за користування грошовими коштами станом на березень 2023 року. Факт надіслання листа претензії від 02 березня 2023 року підтверджується описом вкладення від 02 березня 2023 року, квитанціями щодо поштового відправлення з №4900099493009. Лист - претензію від 02 березня 2023 року Відповідач отримала 22 березня 2023 року вказаний факт підтверджується повідомленням про вручення від 21 березня 2023 року, трекінгом поштового відправлення. На дату звернення до суду відповіді Відповідача не має, борг не сплачений. Заборгованість Відповідача перед Позивачем складає: за розпискою від 01 лютого 2022 року, в сумі 3000,00 доларів США, винагороду 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США за 2022 рік 11 місяців х 150 доларів США 1650, 00 доларів США, за 2023 рік 4 місяці х 150 доларів США = 600,00 доларів США загалом 5250,00 доларів США за вказаною розпискою; За розпискою від 27 грудня 2021 року в сумі 3000,00 доларів США, винагороду 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США, за 2022 рік 12 місяців х 150 доларів США = 1800, 00 доларів США, за 2023 рік 4 місяці х 150 доларів США = 600, 00 доларів США - загалом 5400,00 доларів США за вказаною розпискою. Загалом Відповідач станом на дату звернення до суду повинна повернути належні Позивачу грошові кошти в сумі 10650,00 доларів США (а.с. 2-14). 04 березня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що [PERSON] у своїй позовній заяві ввів суд в оману стосовно боргових зобов`язань [PERSON] за договорами позики, приховав від суду істотні для вирішення даної справи обставини. Зокрема, у своїй позовній заяві він зазначив, що 27 грудня 2021р. у присутності свідка [PERSON] [PERSON] взяла у нього у борг грошові кошти у розмірі 3000 доларів США строком на шість місяців з зобов`язанням виплачувати йому 5% в місяць винагороди за користування грошима. Також 01 лютого 2022р. [PERSON] взяла у нього у борг грошові кошти у розмірі 3000 доларів США строком на шість місяців з зобов`язанням виплачувати йому 5% в місяць винагороди за користування грошима. Як вказав позивач [PERSON] у тексті позовної заяви, грошові кошти не повернені, винагорода не сплачена», що не відповідає дійсності, [PERSON] сумлінно виконувала свої зобов`язання перед [PERSON] , зокрема, належним чином сплачуючи йому обумовлену винагороду за користування коштами, про що свідчить навіть той факт, що 01 лютого 2022р. у нього не виникло сумнівів у передачі їй грошових коштів по другій розписці. Суми обмовленої винагороди передавалися особисто [PERSON] [PERSON] , що підтверджується ним безпосередньо у власноручно написаній ним розписці від 19 квітня 2022р. про отримання [PERSON] від [PERSON] процентної виплати за квітень 2022р. у сумі 300 (триста) доларів США». Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України позивач [PERSON] виїхав за територію України, і у цьому зв`язку між позивачем та відповідачкою усно було обумовлено умову про передачу щомісячних платежів за розписками після його повернення в Україну. Таким чином, на момент настання строку виплати грошових коштів по вищевказаних розписках, позивач був відсутній на території України, що об`єктивно унеможливлювало повернення йому грошових коштів у встановлений строк, сам же позивач у телефонних розмовах наполягав не віддавати гроші його родичам, зокрема, дружині та доньці. Після повернення позивача з-за кордону відповідачка [PERSON] згідно домовленостей з позивачем передала у рахунок винагороди за користування грошима суму 900 доларів США. У матеріалах справи відсутні оригінали розписок, на які посилається позивач [PERSON] , а саме, від 27 грудня 2021р. та 01 лютого 2022р., що унеможливлює перевірити достовірність документів, на підставі яких позивач має право вимагати повернення грошових коштів. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 квітня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 28). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 31). До суду 24 травня 2023 року надійшла інформація про відсутність відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 32). Ухвалою судді від 24 травня 2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. (а.с.33-34). Ухвалою суду від 20 липня 2023 року підготовче провадження по даній справі закрито справу призначено до розгляду по суті. (а.с.53-54). Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про допит свідка (а.с.27), проте в подальшому відмовився від даного клопотання. 25 вересня 2023 року по даній справі було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволено частково. (а.с.61-69). 15 грудня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення. (а.с.77-80). 24 січня 2024 року ухвалою суду заочне рішення було скасовано та призначено вказану цивільну справу до розгляду в загальному провадженні. (а.с.96). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 25 січня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 101). 04 березня 2024 року представником відповідача подані клопотання про витребування доказів та про допит свідків, проте в подальшому свідки так і не були приведенні для участі в судовому засіданні. (а.с.106-107). Ухвалою суду від 05 березня 2024 року клопотання представника відповідача про витребування доказів залишено без задоволення. 08 квітня 2024 року представником відповідача подано клопотання про витребування оригіналів документів. (а.с.119). В підготовчому судовому засіданні від 08 квітня 2024 року позивачем було надано для огляду оригінали витребуваних документів. (а.с.124-125). 29 квітня 2024 року представником відповідача подано клопотання про витребування документів. (а.с.129). В підготовчому судовому засіданні від 28 травня 2024 року, суд на місці ухвалив залишити клопотання про витребування доказів без розгляду. (а.с.134-135). Ухвалою суду від 28 травня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. (а.с.136-137). Позивач надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зауважив, що відповідачем було повернуто 300 дол.США у якості сплати відсотків за розписками від 27 грудня 2021 року 150 дол.США та від 01 лютого 2022 року 150 дол.США. Представник відповідача подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та участі відповідача. Фактичні обставини встановленні судом Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 27 грудня 2021 року між позивачем та [PERSON] укладено розписку від 27 грудня 2021 року відповідно до якої [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, зі строком повернення до 27 червня 2022 року та зобов`язалась виплачувати 5% (150 доларів США) в місяць, в якості винагороди. 01 лютого 2022 року між позивачем та [PERSON] укладено розписку від 01 лютого 2022 року відповідно до якої [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, строком на шість місяців та зобов`язалась виплачувати 5% (150 доларів США) в місяць, в якості винагороди. Заборгованість відповідача перед позивачем складає: за розпискою від 27 грудня 2021 року в сумі 3 000,00 доларів США, винагороду 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США, за 2022 рік 12 місяців х 150 доларів США = 1 800, 00 доларів США, за 2023 рік 4 місяці х 150 доларів США = 600, 00 доларів США - загалом 5 400,00 доларів США за вказаною розпискою. За розпискою від 01 лютого 2022 року, в сумі 3 000,00 доларів США, винагороду 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США за 2022 рік 11 місяців х 150 доларів США 1 650, 00 доларів США, за 2023 рік 4 місяці х 150 доларів США = 600,00 доларів США загалом 5 250,00 доларів США за вказаною розпискою; Відповідно до розписки від 19 квітня 2022 року позивач отримав від відповідача 300 доларів США, в якості процентної виплати за квітень 2022 року. (а.с.84). Судом встановлено, що у даній цивільній справі спір виник у зв`язку із неповерненням та невиконання зобов`язання щодо повернення коштів в обумовленому сторонами розмірі та строки. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або також кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із розписок від 01 лютого 2022 року, від 27 грудня 2021 року, вбачається, що відповідач отримав 6000 доларів США. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже надана розписка є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин за договором позики. У зазначений в договорі строк відповідач, в повному обсязі отримані в якості позики кошти не повернув, чим відповідач порушив умови договору. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) викладено висновок, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). При цьому, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що за договором позики відповідач отримав у борг 6 000 доларів США, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. З огляду на зазначене загальна сума боргу відповідача дорівнює 10 350 дол. США, яка складається з: -6000, 00 дол. США - основне зобов`язання за борговими розписками від 01 лютого 2022 року та від 27 грудня 2021 року; -4350, 00 дол. США - 5 % за борговими розписками від 01 лютого 2022 року та від 27 грудня 2021 року. Вищезазначені суми складаються з наступних розрахунків: Детальний розрахунок нарахування 5% (п`яти відсотків) за кожен місяць користування грошовими коштами за розпискою від 01 лютого 2022 року: 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США за 2022 рік 11 місяців х 150 доларів США 1650, 00 доларів США, за 2023 рік 4 місяці х 150 доларів США = 600,00 доларів США - 150 доларів США повернутих позивачу до розписки від 19 квітня 2022 року. Детальний розрахунок нарахування 5% за кожен місяць користування грошовими коштами за розпискою від 27 грудня 2021 року: 5% в місяць, що в сумі складає 150.00 доларів США, за 2022 рік 12 місяців х 150 доларів США = 1800, 00 доларів США, за 2023 рік 4 місяці х 150 доларів США = 600, 00 доларів США - 150 доларів США повернутих позивачу до розписки від 19 квітня 2022 року. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про перебування позивача закордоном та про усну домовленість сторін про передачу щомісячних платежів за розписками після його повернення в Україну, адже вказане нічим не підтверджується. Також, суд не враховує твердження відповідача про передачу у рахунок винагороди за користування грошима суму 900 доларів США, адже даний факт з пояснень відповідача міг підтвердити свідок [PERSON] , явку якої відповідач так і не забезпечив. Щодо стягнення з відповідача коштів на правову допомогу, суд вважає, що ЦПК України не встановлює вимог до надання розрахунку (опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, у тому числі відображення у такому розрахунку часу витраченого адвокатом, а тому такий розрахунок може бути наданий у будь-якій письмовій формі, у тому числі може відображатися в акті виконаних робіт (наданих послуг). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003р.). У постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020р. у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що судові витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено. Суд зазначає, що представником позивача на підтвердження понесення [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу долученні: договір №23022301 про надання правової допомоги/юридичних послуг, відповідно до якого до юридичних послуг входило написання проекту скарги, вартість таких робіт склала 8000 грн., договір №23022302 про надання правової допомоги/юридичних послуг, відповідно до якого до юридичних послуг входило написання проекту позовної заяви до суду, вартість таких робіт склала 8000 грн., акт приймання передачі наданих послуг №23022302 від 27 квітня 2023 року до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №23022302, акт приймання передачі наданих послуг №23022301 від 02 березня 2023 року до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №23022301, договір про надання правової допомоги від 07 червня 2023 року. Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, також вважає, що такі судові витрати дійсно пов`язані саме із розглядом даної справи. Втім, суд вважає, що суму витрат позивача на професійну правничу допомогу варто зменшити, виходячи з наступного. Відповідно до вищевказаних документів позивачем було укладено два договори про надання правової допомоги/юридичних послуг, один укладався для надання правової допомоги у виді написання позовної заяви (договір №23022302), а інший, для надання правової допомоги у виді написання скарги (договір №23022301), проте в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження написання та взагалі існування скарги, крім того суд звертає увагу, що ні в договорі, ні в акті приймання передачі наданих послуг не зазначено який саме вид скарги підлягав складенню і для якої інстанції або державного органу було складено таку скаргу. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольни стягнення коштів за надання правничої допомоги - частково, а саме в частині за надання правової допомоги у виді написання позовної заяви за договором №23022302 в розмірі 8000 грн. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, проаналізувавши перелік, складність наданих адвокатом послуг та фактичне підтвердження наданих адвокатом послуг, безпосередньо складання позовної заяви, вважає за можливе застосовати принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на праву допомогу в розмір 8 000 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 3894,56 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial