Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бізнес позика» (далі відповідач) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 29.11.2020 між ним, [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» було укладено кредитний договір №185197-КВ1-001, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000 грн, строком на 16 місяців, тобто до 21.03.2021. 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис №23486 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором №185197-КВ1-001 від 29.11.2020 в розмірі 51\~151,66 грн., який відповідач звернув до виконання, у зв`язку із чим приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощук О.О. 09.02.2022 було відкрито виконавче провадження № 68576311, за яким із позивача проводяться стягнення. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір був укладений шляхом приєднання до умов, які мали публічний характер у простій формі та не був нотаріально посвідчений, а заборгованість не була безспірною, що свідчить про допущені нотаріусом порушення норм Закону України «Про нотаріат» та інших нормативно правових актів, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подав. Інші учасники цивільного процесу також не скористались правом на подачу заяв по суті. Ухвалою суду від 15.08.2024 позовну заяву, було залишено без руху. Ухвалою суду\~від 02.09.2024\~відкрито провадження\~у справі,\~розгляд справи\~вирішено проводити\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження із\~викликом сторін,\~а також\~залучено до\~участі\~в\~якості третіх\~осіб,\~які\~не\~заявляють самостійних\~вимог\~на\~предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, утім остання надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, заяв та клопотань щодо причин неявки не надав, при цьому направивши заяву про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, мотивуючи тим, що вартість наданих адвокатом послуг у даній справі в розмірі 10 000 грн є занадто завищеною та необґрунтованою, оскільки позивачем та його представником, окрім позову не подавались будь-які інші заяви по суті справи, відтак зважаючи на складність справи, усталену судову практику із даного питання, витрачений адвокатом час по виконанню робіт, витрати адвоката є неспівмірними щодо наданих адвокатських послуг та підлягають зменшенню до 2000 грн. Треті особи приватний нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О.\~та приватний\~виконавця виконавчого\~округу Вінницької\~області Тимощук\~В.В., повідомлялись належним чином про місце та час розгляду справи, в підтвердження чого в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Судом встановлено, що копія позовної заяви з додатками та судовими повістками направлені на адресу приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. було отримано адресатом Тоді як копія позовної заяви з додатками та судовими повістками направлені на адресу приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Золотих О.О.\~ повернуто поштовим відділенням з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою». За змістом Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, та ч.2, 4, 6, 7, 8\~ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Верховний Суд у справі №757/15603/19 від 21.12.2022 виснував, що судова повістка вважається врученою належним чином в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, передбаченої п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України, зокрема: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Приймаючи до уваги викладене, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить розгляд справи у даному судовому засіданні на підставі зібраних доказів, при цьому, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що 29.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON] було укладено Договір №185197-КВ1-001 про надання кредиту, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн. строком на 16 тижнів, тобто до 21.03.2021, зі сплатою процентів в розмірі 1,04130260 %. 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було видано виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №23486 про стягнення із [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №185197-КВ1-001 від 29.11.2020 укладеним з ТОВ «Бізнес позика» заборгованості за період з 29.11.2020 по 26.11.2021, в розмірі 51\~151,66 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 23\~770,60 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам 27\~381,06 грн.; за вчинення виконавчого напису 640,00 грн. 09.02.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №23486 від 23.12.2021 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 51\~791,66 грн. Позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому просить суд визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. Слід зазначити, що 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. За змістом статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі №201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі №285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Слід відмітити, що відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідачем не надано будь-яких заперечень, аргументів та доказів на спростування доводів позивача наведених у позові щодо інформування його про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора, тоді як заявлена стягувачем сума заборгованості стосовно якої він порушив питання про вчинення нотаріусом виконавчого напису оспорюється позивачем, отож не є безспірною. Окрім цього, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~листопада 2014\~року №\~662\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, а саме: п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~листопада 2014\~року №\~662\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі N 158/2157/17, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.12.2021 на кредитному договорі від 29.11.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, отож кредитний договір,\~який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку\~документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на викладене, в контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені ним у позовній заяві, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України). Згідно з положенням пункту 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Приймаючи до уваги те, що позов задоволено у повному обсязі, відтак судові витрати у вигляді судового збору, що сплачені позивачем та документально підтвердженні у розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~(далі -\~Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.142 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову\~позицію викладено\~Верховним Судом\~зокрема у\~справі N\~178/1522/18\~(провадження\~N\~61-3157св21)\~від 01\~вересня 2021\~року. Указана судова практика є незмінною. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18, провадження N 12-171гс19). Згідно з практикою Європейського\~\~суду з прав людини, яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що при пред`явленні позову стороною позивача було визначено орієнтований розмір судових витрат у даній справі у 10000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат представником було надано наступні докази: Договір про правову допомогу №2024/07/15-1 від 15.07.2024 укладений між [PERSON] та адвокатом Панасюк К.Ю., у якому сторони узгодили ціну наданих послуг (гонорару адвоката) та умови оплати додатково в додатку до Договору та шляхом укладення додаткових угод; Додаткова угода №1 до Договору №2024/07/15-1 від 15.07.2021 про надання правничої допомоги від 27.11.2024, у якій сторони погодили ціну наданих на момент укладення додаткової угоди послуг, а саме: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з метою наступного складання позовної заяви та виготовлення копій матеріалів виконавчого провадження, складання позовної заяви 8000 грн.; представництво інтересів в суді 1500 грн., витрати пов`язані із забезпеченням адвоката в судове засідання 499,00 грн.; платіжний документ про сплату витрат у розмірі 9500,00 грн.; згідно платіжного документу від 30.09.2024 [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] за наданні послуги 9500,00 грн.; додані докази на підтвердження витрат понесених адвокатом на виконання п.2.2. Договору від 15.07.2024 щодо витрат пов`язаних із прибуттям в судове засідання. Суду враховує наявність значної кількості справ за подібних правовідносин, які розглядаються / розглядались судами, отже, правова позиція є сформованою, а доказів додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Аналізуючи надані стороною позивача докази, з урахуванням доводів сторони відповідача викладених у заяві про зменшення судових витрат, усталених позицій Верховного Суду із вирішення питань щодо витрат на правову допомогу в аналогічних справах, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 4000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги те, що адвокатом вчинялись дії щодо отримання доступу та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження їх викопіювання, надавались додатково заяви у даній справі з процесуальних питань, тоді як відсутні витрати адвоката на прибуття у судове засідання та безпосередню участь його в судовому засіданні.

Outcome: approved