Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

06.11.2023 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з централізованого опалення та гарячої води за період з 01.02.2020 року по 31.01.2022 року у сумі 102220 гривень 62 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та отримує за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячої води згідно чинного законодавства. Відповідачка не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за нею виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.02.2020 року по 31.01.2022 року у сумі 102220 гривень 62 копійок, яку сторона позивача просить суд стягнути з відповідачки на свою користь. 14.11.2023 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачки, отримана в порядку ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.11.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судове засідання порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.11.2023 року від [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшов відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідачка просить відмовити КП «ХТМ» в позовних вимогах в частині стягнення заборгованості в сумі 83242,35 грн. в обґрунтування відзиву посилалася, що в додатках до позовної заяви знаходиться розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання та підігрів води в квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить відповідачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2019 року за реєстраційним номером №3882 посвідченого ПНХМНО Лавіндою Н.О., в якому не міститься застережень про переведення боргу. Також вказує, що з вимогами позивача та розрахунком заборгованості не можна погодитися в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованим, виходячи з того, що відповідно до розрахунку, в грудні 2020 року, на о/рахунок [NUMBER] прийнято борг з іншого о/рахунку в сумі 83242,35 грн. Правомірність переведеного боргу не необґрунтована та визиває сумнів. По перше незрозуміло з якого іншого рахунку прийнята ця заборгованість та за який період вона утворилась. Не надано жодного документа на підтвердження на підставі яких вона утворилась та на підставі яких вона прийнята на особистий рахунок відповідача. По друге, якщо мало місце переведення боргу, договір про переведення боргу повинен був оформлюватися у тій самій формі, що й первісний договір, у якому здійснюють заміну боржника. Наголосила, що якщо первісний договір було оформлено письмово, то й договір про переведення боргу необхідно було оформлювати в письмовому вигляді (ст. ст. 513, 521 ЦК України). Повідомлень про переведення боргу [PERSON] ніяких не отримувала. Відповідачкою не вчинялися будь-які правочини, щодо зобов`язання сплати боргу в сумі 83242,35 грн., який утворився по оплаті послуг за теплопостачання ні від попереднього власника квартири, ні по переведенню боргу. Таким чином, відповідачка вважає, що факти, викладені КП «ХТМ» у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог не підтвердженні, не є достовірними та необґрунтованими, не підтверджені письмовими доказами. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24.07.2024 року витребувано у Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» належним чином завірені копії договорів та розрахунків, на підставі яких утворилась заборгованість за адресою: [ADDRESS] в сумі 102220,62 грн. 11.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності, надійшли пояснення по справі, зі змісту яких вбачається, що борг в сумі 83242,35 грн. утворився за адресою [ADDRESS] , що випливає з «Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб» від 02.12.2020 р. де [PERSON] була зареєстрована з 31.10.2008 р. по 23.05.2019 р. Також згідно з ухвалою Фрунзенського районного суду від 09.01.2023р. по справі № 645/6644/21 встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] , де проживала відповідачка, знаходилась у іпотеці. Право власності від боржника [PERSON] перейшло до іпотекодержателя 02.04.2019 р. 10.12.1020 р. КП «ХТМ» направило відповідачці листа за № 36/14-56 де їй пропонувалось сплатити борг у сумі 83242,35 грн., який виник за адресою [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ). У випадку несплати боргу вказана сума буде переведена на особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] де на теперішній момент проживає [PERSON] . Таким чином борг [PERSON] за адресою [ADDRESS] складає - 83242,35 грн. Позивачем КП «ХТМ» було подано позовну заяву до [PERSON] за адресою [ADDRESS] де вона зараз проживає. В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив об`єднати вимоги по стягненню боргу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . 06.12.2024 року через систему «Електронний суд» [PERSON] подано заяву, зі змісту якої вбачається, що відповідачка просить відмовити КП «ХТМ» в задоволенні в частині позовних вимог на суму боргу 83242,35 грн. Крім того, просить застосувати строки позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив справу розглядати за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує, наслідки винесення заочного рішення йому відомі. Частиною 3 ст.\~211\~ЦПК\~України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, якою просила слухати справу за її відсутності, просила відмовити КП «ХТМ» в задоволенні в частині позовних вимог на суму боргу 83242,35 грн., а також застосувати строки позовної давності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримує теплову енергію у вигляді опалення та гарячої води, які надаються Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі». За адресою [ADDRESS] відкритий абонентський рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів\~України\~від 21\~липня\~2005\~року\~№\~630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Статтею 19\~Закону\~України\~«Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. З наданої позивачем відомості нарахувань та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу вбачається, що за період з 01.02.2020 року по 31.01.2022 року [PERSON] має заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячої води, що виникли за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 18978 гривень 27 копійок. В обґрунтування розміру заборгованості за вищевказані послуги позивачем надано відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. Згідно зі ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стосовно позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» в частині стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 83242,35 грн. суд відмовляє, оскільки дана заборгованість виникла за іншою адресою, а саме [ADDRESS] , та дані вимоги не підтвердженні та необґрунтовані відповідними письмовими доказами, а саме розрахунками, довідками та іншим. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідачкою [PERSON] під час розгляду справи подана заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка не в повному обсязі виконувала свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі». Позивачем нарахована заборгованість за період з 01.02.2020 року по 31.01.2022 року, відповідачкою заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржниками оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові за № 6-43цс17 від 22 березня 2017 року. Вирішуючи питання про розмір стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, судом враховується, що відповідачка просила про застосування строку позовної давності. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено покладення обов`язку по сплаті за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (комунальні послуги) на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідачкою не надано доказів погашення заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у зазначений період. З позовом у цій справі КП «Харківські теплові мережі» звернулося 06.11.2023 року. Відповідачка просила суд застосувати позовну давність. Згідно з частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і тривав по 01 липня 2023 року. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом №540-IX\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~було доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Крім того, 17 березня 2022 року набув чинності\~Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до\~ЦК України, а саме\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022 року Указом\~Президента України\~№64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час. Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (06 листопада 2023 року) про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності\~Закон №540-IX\~щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, відповідно до п.п. 12, 19\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України позивач не пропустив позовну давність, визначену\~статтею 257 ЦК України, підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має. Такі правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 21червня 2023 року у справі №727/4133/22,від 21 червня 2023 року у справі №201/11583/21 (провадження№61-811св23), від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22). Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає сума заборгованості в розмірі 18978,27 грн. за послуги з теплопостачання, що виникла за період з 01.02.2020 року по 31.01.2022 року. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №22931 від 28.09.2023 року, під час звернення до суду з позовом КП «ХТМ» сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача, судовий збір, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, у сумі 498,31 грн.=(18978,26 х 2684/102220,62). На підставі викладеного,

Outcome: partial