Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 03 лютого 2024 року державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0627 га, кадастровий номер 3222481202:005:0230, розташовану за адресою: Київська обл., Фастівський район, с. Юрівка. Так підставою для відмови стало те, що спадкодавець на час смерті не зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,0627 га, кадастровий номер 3222481202:005:0230. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Віта-Поштової сільської ради від 19 червня 1998 року, відповідно до цього виданий Державний акт від 11 листопада 1989 року серії IV-КВ № 095676. 20 червня 2007 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області був встановлений факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу та визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,063 га, розташовану на території Віта-Поштової сільської ради. [PERSON] за життя не оформила Державний акт на землю, який посвідчує право власності на землю. Станом на час подання позову фактичним власником майна є [PERSON] , в зв`язку з чим виявила бажання реалізувати своє право власності. Враховуючи наведене, позивач вважає, що такі обставини порушують її цивільне право на отримання у власність земельної ділянки, в зв`язку з чим просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку площею 0,063 га, кадастровий номер 3222481202:005:0230, цільове призначення для індивідуального садівництва, розташовану в селі Юрівка Фастівського району Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Правом на подання відзиву інший учасник справи не скористався. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду. В судове засідання [PERSON] та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до\~вимог частини\~першої,\~третьої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу частиною другою статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що на підставі рішення виконавчого комітету Віта-Поштової сільської Ради народних депутатів від 19 червня 1998 року № 5-14/2 [PERSON] видано Державний акт від 11 листопада 1998 року серії IV-КВ № 095676 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,063 га., зареєстрований у Книзі записів на право власності на землю за номером 775. Рішенням від 20 червня 2007 року Києво-Святошинський районний суд Київської області задовольнив позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно. Рішенням встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входила, зокрема, земельна ділянка площею 0,063 га. Зазначеним рішенням крім іншого визнано право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,063 га, розташовану на території Віта-Поштової сільської ради в порядку спадкування за законом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 360/2017, спадкоємцем якого зазначена [PERSON] . Факт надання [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0627 га для ведення садівництва підтверджується архівною довідкою Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 03 листопада 2017 року №\~06-04/1211. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 174/2022. За змістом витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27 вересня 2022 року № НВ-0001000452022 право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481202:02:005:0230, розташовану в селі Юрівка Фастівського району Київської області, площею 0,0627 га, призначення для індивідуального садівництва, зареєстроване 16\~вересня 2021 року за [PERSON] . Документом, який посвідчує право приватної власності на земельну ділянку, зазначений Державний акт від 11 листопада 1998 року серії IV-КВ №\~095676. Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості виготовлено [PERSON] у відповідь на звернення [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом. Згідно з частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилається на те, що державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва на право на спадщину, а саме на спірну земельну ділянку. Отже, відмова нотаріуса порушує її цивільне право на набуття права власності на спадкове майно, яке спадкодавець за життя не оформила у визначеному законом порядку. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і ця обставина унеможливила отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька в нотаріальному порядку. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З доданих до позову документів суд встановив, що право приватної власності на спірну земельну ділянку було зареєстроване за [PERSON] . Після його смерті рішенням від 20 червня 2007 року Києво-Святошинський районний суд Київської області визнав право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,063 га, розташовану на території Віта-Поштової сільської ради в порядку спадкування за законом. За життя [PERSON] право власності належним чином не оформила, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27 вересня 2022 року № НВ-0001000452022, за змістом якого право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481202:02:005:0230, розташовану в селі Юрівка Фастівського району Київської області, площею 0,0627 га, призначення для індивідуального садівництва, зареєстроване 16\~вересня 2021 року за [PERSON] . В ході вирішення питання про вчинення нотаріальної дії державний нотаріус встановив коло спадкоємців, які могли набути право власності в порядку спадкування на майно, яке входило до спадкової маси після смерті [PERSON] . Встановивши факт смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , державний нотаріус не встановив наявність інших спадкоємців крім позивача [PERSON] . Відповідно до приписів статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). За таких обставин суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , фактично набувши право власності на спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка замовляла технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, позбавлена можливості належним чином оформити право власності на спірне нерухоме майно з огляду на відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження права власності спадкодавця на цю земельну ділянку. Оскільки право приватної власності на спірну земельну ділянку фактично перейшло до позивача в порядку спадкової трансмісії, то позовні вимоги про визнання в судовому порядку права власності на зазначене нерухоме майно є єдиним належним способом захисту порушеного права. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved