Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

У вересні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 29 січня 2021 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вулиць Просьолочної та Самарської у м. Одесі при повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 2.3б, 16.12 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~22\~квітня 2021\~року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постановою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~22\~квітня 2021\~року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача, власника автомобіля «Мерседес» державний реєстраційний номер [NUMBER] на час ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів № АР/0740174. Вказував, що страхувальник звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, та надав всі необхідні документи, у зв`язку з чим було складено страховій акт №210000388664 від 25 березня 2021 року. На підставі страхового акту №210000388664 від 25 березня 2021 року, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 16854,77 грн. \~ \~ \~ \~Стверджував, що оскільки водій забезпеченого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, то у позивача виникле право подати регресний позов на фактично виплачену суму до відповідача, який винен в скоєні ДТП. Оскільки позивач повністю виконав покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування, посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просило суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 16854,77грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Представник позивача, діючий за довіреністю від 28 грудня 2023 року, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (а.с. 33, 34, 43, 44). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.\~128\~ЦПК України (а.с. 45, 46, 47). Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 29-30). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Судом встановлено, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» є юридичною особою та дії на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 24 липня 2024 року (а.с. 4). Встановлено, що 29 січня 2021 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Мерседес» державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вулиць Просьолочної та Самарської у м. Одесі при повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 2.3б, 16.12 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Мерседес» державний реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] ,\~а автомобіль\~марки «Volkswagen»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] належить\~на праві\~власностіна\~підставі свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу [PERSON] (а.с. 7). Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановами Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року, на підставі яких відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 8,9). Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст.\~82\~ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, власника автомобіля марки «Мерседес» державний реєстраційний номер [NUMBER] на час ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів № АР /0740174 (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що за заявою страхувальника ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було складено страховій акт №210000388664 від 28 березня 2021 року (а.с. 18). Встановлено, що на підставі страхового акту №210000388664 від 28 березня 2021 року, позивач здійснив виплату власнику автомобіля марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 16854,77 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 29 березня 2021 року (а.с. 20). \~ \~ \~ \~Постановою Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~22\~квітня 2021\~року встановлено,\~що відповідач [PERSON] після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП (а.с. 9). Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. \~ \~ \~ \~Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Судом встановлено, що матеріальні збитки особисто винуватцем ДТП, а саме відповідачем у справі, відшкодовані позивачу не були. Згідно ст.\~993\~ЦК України\~до страховика,\~який виплатив\~страхове відшкодування\~за договором\~майнового страхування,\~в межах\~фактичних затрат\~переходить право\~вимоги,\~яке страхувальник\~або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до\~п.38.1.1\~ст.38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик після\~виплати страхового\~відшкодування має\~право подати\~регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Оскільки відповідач\~залишив місце\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~до якої\~він був\~причетний,\~то позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь суми, що була виплачена потерпілому в рахунок страхового відшкодування в порядку регресу. Судом встановлено, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зверталося до відповідача із претензією про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, однак останній проігнорував її (а.с. 21). Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засідання відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування в розмірі 16854,77 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у справі складає 3028,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідача (а.с. 3). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved