Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

У травні 2024 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Соколовську О.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування позову вказано, що сторони перебувають у шлюбі з 25.10.2013 року, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1501. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки подружжя має різні погляди на сімейне життя та обов`язки, через що в сім`ї відбувалися сварки. Ведення спільного господарства та сумісне життя припинено. Позивач вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі є формальним та порушує їх права. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 01.07.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 12.09.2024, копії ухвали надіслані сторонам. 26.08.2024 від представника позивача поштою надійшло клопотання, в якому остання просить проводити розгляд справи без позивача та його представника, позов підтримує в повному обсязі. 16.09.2024 від відповідача поштою на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі, в якому остання проти розірвання шлюбу не заперечує. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2013 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1501, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних дітей, про що зазначається позивачем в позовній заяві. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77). Згідно ст. 55 Закону України "Про міжнародне приватне право" право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Згідно із статтями 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Матеріалами справи підтверджується, що позивач є громадянином України, а відповідач, згідно копії свідоцтва про шлюб, копії паспорта та копії посвідки на постійне місце проживання, є громадянкою російської федерації. Остання була зареєстрована за адресою на території України в селі Шкарівка Білоцерківського району Київської області до 22.03.2023, при цьому шлюб між сторонами був укладений та припинився також на території України, отже до правовідносин у даній справі слід застосовувати законодавство (право) України. Згідно з ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що з позовом про розірвання шлюбу позивач звернувся у травні 2024 року, відповідач позов визнає, будь-яких інших заяв (клопотань) на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved