Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилався на те, що перебуває із відповідачем із 06 жовтня 2010 р. перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу у них є дитина - [PERSON] . [INFO] У 2024 році у них суттєво погіршилися сімейні відносини, оскільки виявилися різні уявлення про сім`ю та сімейні цінності. Через різницю у характерах та темпераментах він з Відповідачкою постійно сперечались, конфліктували, у результаті чого у травні 2024 року прийняли рішення жити окремо. На сьогоднішній день він разом з сином, [PERSON] , проживають за адресою [ADDRESS] . З Відповідачем так і не відновили шлюбні відносини, кожен з них вже давно живе своїм особистим життям, і про відновлення шлюбних відносин у них мова не йде. Тому шлюб між ними на сьогоднішній день існує виключно на папері. Подальшого сенсу перебувати з Відповідачкою у зареєстрованому шлюбі немає. Кожен з них уже давно живе своїм життям. Вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими та подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам та інтересам їхньої дитини. Примирення сторін є неможливим. Окрім того, починаючи з\~травня 2024\~року,\~неповнолітній [PERSON] \~постійно проживає\~з ним.\~Дитина перебуває\~на повному\~його утриманні,\~він самостійно\~займається вихованням\~дитини.02 листопада 2024 року з Відповідачкою уклали нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого погодили, що [PERSON] проживає з батьком - [PERSON] . Факт того,\~що саме\~він самостійно\~займається вихованням\~та повним\~утриманням сина\~підтверджується також\~такими документами:Довідкою Чернівецької\~обласної федерації\~панкратіону;Заявою [PERSON] ;Заявою [PERSON] . Разом з тим, договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком та наведених документів недостатньо для юридичної визначеності його як батька, що самостійно виховує дитину, тому він вимушений звертатися до суду для встановлення даного факту. Метою встановлення факту самостійного виховання та утримання ним сина є необхідність оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується одним із батьків, а також можливості переміщення дитини без документальної згоди матері, яка з дитиною не проживає. Просив розірвати шлюб та встановити факт самостійного виховання сина. Позивач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач також у судове засідання не з`явилася. Від відповідача надійшов відзив, у якому остання визнала повністю позовні вимоги, підтвердила факт самостійного виховання та утримання позивачем його сина. Просить розглянути справу у її відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 06 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1770 (а.с.7). Від цього шлюбу у них є дитина - [PERSON] . [INFO] (а.с. 13). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина, суд зазначає наступне. Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих позивачем, а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до нотаріально посвідченого Договору від 02.11.2024 року сторони визначились, що син [PERSON] залишається проживати із батьком [PERSON] на його самостійному вихованні та утриманні /а.с.15-16/. Зі змісту нотаріально посвідченої заяви від 02.11.2024 року неповнолітній [PERSON] дав згоду на постійне проживання та реєстрацію його місця проживання за фактичним місцем проживання його батька (а.с.17-18). Відповідно до наданих письмових нотаріально посвідчених пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що позивач займається вихованням та утримує самостійно свого неповнолітнього сина, а також підтверджується довідкою з Чернівецької обласної ДЮСШ (а.с.22-24). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідноч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем те, що неповнолітній син проживає з своїм батьком, який створив всі умови для його проживання, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про його стан здоров`я, дитина проживає окремо від матері. За таких обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved