Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку (рік забудови 1969, загальною площею 70 м. кв., з них житлової площі 62 м. кв.) з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [PERSON] , з 1979 року зареєстрована та постійно проживала в будинку, який збудувала сама, за [ADDRESS] . Згідно записів погосподарського обліку сільради власником будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] . Право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. З наведеного вбачається, що в свій час заявниця належним чином на зареєструвала своє право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, яким володіла. 24 лютого 2022 року росія розпочала відкритий воєнний напад із застосуванням усіх видів озброєння на територію України, в тому числі у Чернігівській області. Село Єліне знаходиться в безпосередній близькості до кордону з державою-агресором, село піддається регулярним ворожим обстрілам, тому все населення було вимушено покинути домівки і евакуюватися. У вересні 2024 року внаслідок чергового ворожого обстрілу будинок [PERSON] було знищено (він згорів). Заявниця зазначає, що відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі Закон № 2329-ІХ) вона має право на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна. Відповідно до п. 7 ст. 4 Закону № 2329-ІХ до заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, крім інших документів, необхідно додавати документ, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, якщо право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). [PERSON] зверталася до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав від 24.09.2024 року з метою реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , але отримала рішення про відмову у проведенні державної реєстрації № 75238573 від 26.09.2024 року. у реєстрації відмовлено через відсутність документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку. Пунктом 9 ст. 4 Закону № 2329-ІХ заява про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна може бути подана за відсутності документів, визначених частиною сьомою цієї статті, внаслідок їх втрати або у зв`язку з необхідністю встановлення фактів, що мають юридичне значення. У такому разі отримувач компенсації подає такі документи додатково або звертається до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації з проханням сприяти в отриманні відповідних документів. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 06.11.2024 р. прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні на 27.11.2024 р. 19.11.2024 р. від Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, в якій зазначено, що заінтересована особа проти задоволення заяви не заперечує. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~ [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із копії витягу з реєстру територіальної громади від 14.10.2024 р. (а. с. 8). Як вбачається із копії довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 20.09.2024 р. № 15-06/138, згідно запису погосподарського обліку, а саме запису особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 2 за 2021-2025 роки, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , головою домогосподарства є [PERSON] , [INFO] . Згідно записів погосподарської книги № 2 за 2021-2025 роки особовий рахунок № [NUMBER] , рік забудови будинку 1969, загальна площа житлового будинку 70 м. кв., з неї житлова площа 62 м. кв. Згідно запису погосподарської книги № 2 за 2021-2025 роки особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] має у користуванні земельну ділянку загальною площею 0, 35 га, з них 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0, 10 га для ведення особистого селянського господарства (а. с. 11). Як вбачається із копії довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 20.09.2024 р. № 15-06/139, згідно запису особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки в будинку [ADDRESS] станом на 05.08.1992 р. головою домогосподарства була [PERSON] , [INFO] . Згідно запису особового рахунку № [NUMBER] погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки [PERSON] мала у особистому користуванні земельну ділянку загальною площею 0, 35 га (а. с. 12). На підтвердження своїх вимог заявницею також надано копії рішення Єлінської сільської ради Щорського району Чернігівської області від 24.11.2015 р. «Про перейменування вулиці ім. О. Ф. Федорова в с. Єліне та [ADDRESS] (а. с. 13), договору про користування електричною енергією від 05.07.2001 р. (а. с.14-15), копію документів щодо оплати за вказаним договором (а. с. 16). Згідно копії довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 19.09.2024 р. № 326 станом на 31.12.2012 р. право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а. с. 17). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , згорів [INFO] внаслідок обстрілу з фоку рф, що вбачається з копії довідки Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 13.09.2024 р. № 637 (а. с. 18). [PERSON] звернулася із заявою про державну реєстрацію прав на вищевказаний житловий будинок (а. с. 19), однак рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій № 75238573 їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій (а. с. 19). Надаючи оцінку обставинам справи суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 зазначив, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. З матеріалів справи, враховуючи передусім відсутність заперечень заінтересованої особи щодо задоволення заяви про встановлення факту, не вбачається наявності спору про право. За змістом п. 1 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Згідно п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно абз. 2 п. 2.19.5. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 N 95 (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Державного комітету статистики № 491 від 08.12.2010) роком побудови житлового будинку (квартири) вважається рік, у якому цей будинок було введено в експлуатацію. Наприклад, якщо будівництво житлового будинку почалося в 1987 році, а закінчилось у 1991, то роком побудови буде 1991-й. При перебудовах, надбудовах, розширенні будинку роком уведення в дію вважається рік початкової побудови. Аналогічне положення було закріплене в абз. 2 п. 7.4.5. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 № 491 (далі Інструкція № 491). У відповідності до п. 1.9 Інструкції № 491 форми погосподарського обліку заповнюються один раз. Надалі інформація, що занесена до них, оновлюється, уточнюється, доповнюється у порядку й у строки, встановлені цією Інструкцією. Судом встановлено, що заявниці належить земельна ділянка площею 0. 35 га, з них 0. 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (а. с. 11,12) Також із матеріалів справи будинок в [ADDRESS] був збудований у 1963 році, про що міститься відповідний запис у погосподарській книзі (а. с. 11). Таким чином, з огляду на вищепроцитовані положення чинного на той час законодавства, [PERSON] набула права власності на цей будинок внаслідок його побудови, а наявність відповідних записів погосподарського обліку свідчить про те, що вказаний будинок був введений в експлуатацію у 1969 р. Право власності заявниці на вказаний будинок визнається Сновською міською радою Корюківського району Чернігівської області (а. с. 18), однак заявниці було відмовлено у реєстрації такого права (19-20). Таким чином з матеріалів справи не вбачається, що будівництво цього будинку не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою тобто не встановлено обставин, які виключають можливість розгляду даної справи в порядку окремого провадження. Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц зазначив, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У той\~же час\~судом було\~встановлено,\~щожитловий будинок за адресою: [ADDRESS] був знищений (згорів) 08.09.2024 внаслідок обстрілу з фоку рф (а. с. 18). .Згідно п. 4 ч. 1 ст. 346, ч. 1 ст. 349 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Таким чином, право заявниці на спірний будинок припинилося 08.09.2024 р. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону № 1952 будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1952 розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 925/797/17 зазначив, що суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто, з огляду на вищезазначене, як виникнення, так і припинення права власності на майно внаслідок його знищення підлягають державній реєстрації, а особа, існування за якою такого права не визнається, має право звернутися за захистом свого невизнаного права. Відтак, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню шляхом встановлення факту належності заявниці на праві власності будинку, із зазначенням періоду існування такого права. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial