Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивує ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Ухвалою суду від 17.06.2024 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.08.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнає та просить відмовити [PERSON] у їх задоволенні. У судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні позову наполягала. Пояснила, що батько дитини не сплачує аліменти з 2017 року, життям доньки не цікавиться, школу не відвідує. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, взагалі не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що певний час дійсно не виконував своїх батьківських обов`язків. Проте, причини з яких це відбувалось, перестали існувати, наразі він бажає піклуватись про дитину, утримувати її та займатися вихованням доньки. Підтвердив, що дійсно тривалий час не сплачував аліменти на дитину, але зазначає, що заборгованість по аліментам, яка виникла у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та проблемами зі здоров`ям, буде поступового погашатися. [PERSON] має бажання підтримувати зв`язок з донькою, але враховуючи воєнний стан, територіальну віддаленість місця проживання з дитиною та особисті конфліктні стосунки з позивачкою, налагодити постійний зв`язок наразі проблематично. Окрім того, відповідач [PERSON] повідомив, що постійно відвідує церкву християн віри Євангельської (Релігійна організація «Релігійна громада християн віри Євангельської» Благовістя «м. Полтави» ) та є служителем. Постійно спілкується з дітьми, які приходять на служіння до храму. Отже, незважаючи на складні життєві обставини, він змінив свою поведінку, спиртні напої та наркотичні засоби зараз не вживає, влаштувався на роботу, періодично спілкується з доньокою через мессенджер. Запевнив суд, що в майбутньому на належному рівні буде піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток своєї доньки та створювати належні умови для її проживання. Представник органу опіки та піклування Дзябенко С.І., пояснила, що [PERSON] не бере участі у вихованні та навчанні дитини, не спілкується з вчителем, не забирає дитину додому, не бере участь у батьківських зборах. [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, з дитиною не проживає та участі у вихованні дитини вже майже 8 рокуів не приймає. З пояснень сусідів з`ясовано, що дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням самостійно. Батька [PERSON] сусіди взагалі ніколи не бачили. Позов [PERSON] просила задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [INFO] у м. Марганець Дніпропетровської області народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно копії довідки № 218 від 13.11.2023, виданої директором Марганецької початкової школи № 8 Марганецької міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] [INFO] , навчається у Марганецькій початковій школі № 8 у 3 класі. Зі слів матері, батько [PERSON] з ними не проживає, участі у вихованні доньки не приймає. За час навчання [PERSON] у школі, батько не спілкується з вчителем, не забирає дитину додому, не бере участь у батьківських зборах. (а.с.11). Згідно розрахунку зі сплати аліментів, виданого Горішньоплавнівським міським ВДВС, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2015 року народження, за період з квітня 2017 року по жовтень 2023 року складає 272 222 грн 00 коп (а.с.5). До відзиву було додано докази поступової сплати аліментів [PERSON] , з яких вбачається, що відповідач намагається матеріально забезпечувати свою доньку [PERSON] (а.с.52-56). Відповідно до висновку виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 06.02.2024 № 15/20-240, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Марганецької міської ради, розглянувши перелік документів щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , а саме інформації з Марганецької початкової школи № 8, довідки управителя ОСББ «Лермонтова 25» [PERSON] вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Отже, при визначенні доцільності застосування такої виключної міри як позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області керувався лише інформацією зі школи, ОСББ та ВДВС. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] проживає у [ADDRESS] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи воєнний стан, [PERSON] позбавлений можливості забирати дитину зі школи, відвідувати батьківські збори, про що зазначену у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Крім того, при складенні висновку були опитані сусіди, які повідомили, що мати [PERSON] (позивач у справ) самостійно виховує дитину. Суд критично ставиться до таких показань. Крім того, у висновку відсутня будь-яка інформація, чи запрошували [PERSON] на засідання з вирішення питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, чи з`ясовувалась його думка та ставлення до виконання батьківських обов`язків, причини, з яких виникла заборгованість зі сплати аліментів. Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи зазначене, суд не бере зазначений висновок виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області до уваги. З характеристики [PERSON] , наданої релігійною організацією «Релігійна громада християн віри Євангельської» Благовістя «м. Полтави» від 24.07.2024 вбачається, що [PERSON] працелюбний, активно приймає участь в роботі церкви, дійсно хоче допомагати іншим змінити своє життя і відновити свою особистість. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150, 151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Відповідно до ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач життям дочки не цікавиться, не відвідує її вдома. Аліменти з квітня 2017 року взагалі не платив, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою для встановлення ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Суд знову підкреслює, що тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, й у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. При цьому, суд ще раз наголошує, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду, від цього висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом на рівні з іншими доказами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, не приймає участі у її вихованні та не утримує її. Суд в черговий раз наголошує, що ухиленням від виконання обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена положеннями п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дочки в матеріалах справи відсутні. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. У даному випадку відповідач [PERSON] з`являвся у суд у кожне судове засідання, категорично заперечував проти задоволення позовних вимог, надав докази, що він налагоджує спілкування зі своє донько., перераховує кошти на її утримання.Отже , незважаючи на попередню поведінку відповідача, зараз [PERSON] проявляє інтерес до своєї дитини, бажає піклуватися про неї, виховувати її та виконувати інші батьківські обов`язки. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої доньки є свідомим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, та здійснюючи захист найвищих інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку не є доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Outcome: dismissed