Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , на обґрунтування якої зазначено, що з 10.10.2014 по 05.02.2021 він перебував в шлюбі з [PERSON] 05.01.2018 ними був придбаний будинок [ADDRESS] , покупцем була зазначена [PERSON] . Зазначає, що відповідач категорично відмовляючи йому у доступі до будинку і праві користуватися житлом, оскільки на думку останньої, саме вона є покупцем та власницею. [PERSON] відмовляється добровільно поділити будинок. Посилаючись на ст. 60-63 Сімейного кодексу України, зазначає, що будинок був набутий під час шлюбу, тому є їхньою спільною власністю, тому просить визнати спірний будинок об`єктом спільної власності подружжя та визнати за ним право власності на частку спірного будинку. 10.12.2021 до провадження була прийнята зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] яка обґрунтована тим, що спірний будинок є особистою власністю [PERSON] , як придбаний за особисті кошти. Спірний будинок розташований поруч з будинком її батьків, після смерті власниці батьки доглядали за будинком. В 2016 році спадкоємець власниці будинку надав її матері довіреність та вона отримала свідоцтво про право власності. Щоб придбати спірний будинок вона з батьками [PERSON] , [PERSON] продали належну їм трьом однокімнатну квартиру, за що отримали кожен по 592 дол. США. Оскільки власник будинку [PERSON] виїхав на постійне проживання в іншу країну, а єдиною довіреною особою [PERSON] була її матір, що перешкоджало придбанню будинку у власність матері, а тому, вона з батьками вирішили оформити спірний будинок на її ім`я - [PERSON] . За спірний будинок необхідно було сплатити 1000 доларів США, які її матір перераховувала частками, по можливості здійснення переказів. Фактично в день укладення договору купівлі продажу будинку грошові кошти продавцю не передавалися, а перераховувалися пізніше частинами. Свою частину коштів вона вклала в купівлю будинку та частину грошей їй надав батько в подарунок за договором пожертви. В лютому 2018 вона оформила свої права на земельну ділянку, шляхом приватизації. Після придбання будинку батьки так і продовжували доглядати за земельною ділянкою, ремонтні роботи в будинку не велися, оскільки вона перебувала до серпня 2018 у відпустці по догляду за дитиною. В серпні 2020 вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини та 05.02.2021 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона прийняла рішення відремонтувати будинок на що нею було витрачено 139073,60 грн. Отже, спірний будинок було придбано нею за особисті кошти за рахунок проданого майна, яке вона набула до укладення шлюбу та за рахунок подарованих батьком грошей, а тому, просить визнати житловий будинок [ADDRESS] її особистою приватною власністю. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на обставини, що викладені у первинній позовній заяві. Доповнив, що саме батьки [PERSON] наполягли оформлення права власності на спірний будинок на ім`я останньої. Гроші, які отримала [PERSON] від продажу квартири, вони поклали до бюджету родини, а батьки [PERSON] свою часту витратили на власні потреби. Ремонт спірного будинку після його придбання робив він за кошти сімейного бюджету. Вказав, що письмову розписку, яку написав батько [PERSON] , він раніше не бачив. [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечувала, свої вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що доводиться матір`ю [PERSON] . Свідок з чоловіком опікувались сусідньою земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , власниця якої померла. Згодом вона зв`язалася з спадкоємцем - [PERSON] та вони домовились про купівлю цього будинку за 1000 доларів США. Щоб придбати будинок вони продали належну їм з чоловіком та дочкою однокімнатну квартиру та її чоловік свою частку від продажу квартири передав доньці на придбання будинку. Ще раніше 25.12.2017 року вони отримали завдаток за вказану квартиру в сумі 34\~000 грн. гроші за придбаний будинок [PERSON] вона перераховувала трьома сумами у січні 2018 року. Також зазначає, що після припинення між сторонами шлюбних відносин, в будинку були проведені ремонтні роботи, вкладено особисті кошти [PERSON] . [PERSON] зі своїм батьком робили в будинку систему опалення, прибирали прибудинкову територію. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він доводиться батьком [PERSON] . Його донька вирішила придбати будинок за гроші, які вона отримала від продажу квартири. Свою частку вартості квартири від також подарував особисто дочці для придбання будинку, про що вони склали розписку. Покупець залишила їм задаток за квартиру в сумі 34\~000 грн, та саме за ці гроі був придбаний будинок. Повна вартість квартири складала 49,5 тисяч гривень. [PERSON] жодної участі у придбанні та ремонті спірного будинку не приймав, оскільки фінансової можливості у нього на це не було . Суд, вислухавши позиції сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2014 по 05.02.2021, що підтверджується копією рішення суду від 05.02.2021 № 243/10335/20. [PERSON] уповноважив [PERSON] прийняти спадщину та вести спадкову справу з правом одержання свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилась після померлої [INFO] [PERSON] , що видно з копії довіреності, посвідченої нотаріусом нотаріального округу міста Черноголовка Московської області, яку перекладено українською мовою та посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 5055, 5056. 05.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] , і інтересах якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , було укладено договір купівлі продажу будинку загальною площею 80,6 м2, житловою площею 56,6 м2 № 26 по [ADDRESS] , що вбачається з відповідного договору купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 71, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу. Вищевказане також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.07.2021. З довідки № 2260-180/0.46/01 від 10.08.2024 КП «Бюро технічної інвентаризації» видно, що вартість будинку [ADDRESS] станом на 14.07.2021 становить 194006 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 20.01.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 171, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали [PERSON] належну їм на праві спільної часткової приватної власності квартиру [ADDRESS] за ціною 49700 грн. Згідно розписки від 25.12.2017 [PERSON] передала [PERSON] 34000 грн у якості авансу за купівлю квартири [ADDRESS] загальною вартістю 49700 грн. З рішення Слов`янcької міської ради № 65-XLI-7 від 28.02.2019 вбачається факт затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та факт передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0511 га, кадастровий номер 1414100000:01:020:0342 за адресою: [ADDRESS] . З копій квитанцій від 10.01.2018, 11.01.2018 та 12.01.2018 видно, що [PERSON] перерахувала [PERSON] 200, 300 та 500 доларів США відповідно. З висновку ТОВ «Центр незалежної оцінки «Експерт» вбачається, що ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] станом на 13.01.2021 становить 81809 грн. Згідно договору пожертви від 25.12.2017 року [PERSON] безоплатно передав [PERSON] 16566 грн. Свідоцтвом про народження [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , [PERSON] . У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність\~дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно з ч. ч. 1-5\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду"»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~ЗК України. Особистою приватною власністю дружини\~та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Нормою ч. 7\~ст. 57 СК\~передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За приписами\~ст. 60 СК України\~та ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц). Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~ст. 70 Сімейного кодексу України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 71\~Сімейного кодексу України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі досліджених доказів суд прийшов до переконання, що спірний будинок набутий сторонами в період шлюбу, та відсутність правових підстав для відступу від рівності часток подружжя, тому, в порядку поділу спільного майна, слід визнати за кожною стороною по 1/2 частці в будинку. Набуваючи вказаного висновку, суд виходить з того, що [PERSON] у судовому засіданні не наведено належних та достатніх доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності майна у вигляді спірного будинку, а тому, позовні вимоги [PERSON] визнаються судом доведеними , обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню. Разом з тим, у задоволенні зустрічних позовних вимого [PERSON] слід відмовити. Доводи [PERSON] про те, що спірний будинок придбаний за гроші, отримані від продажу квартири, на думку суду, не є слушними, оскільки з письмових доказів вбачається, що придбання спірного будинку відбулося раніше, ніж продаж квартири, що належала [PERSON] та її батькам на праві спільної сумісної власності. При цьому, показання свідків [PERSON] та [PERSON] як в цілому, так і в частині, що стосуються строків передачі грошей, викликають сумнів у їх об`єктивності, оскільки останні є батьками [PERSON] , що може безпосередньо впливати на їх зацікавленість у результатах розгляду справи. За аналогічного обґрунтування суд не приймає до уваги й договір пожертви грошових коштів від 25.12.2017 року Надаючи оцінку розписці [PERSON] від 25.12.2017 , згідно якої остання передала [PERSON] 34000 грн. у якості авансу за купівлю квартири [ADDRESS] , суд звертає увагу на алогічність вказаного документу, оскільки юридична суть будь якої розписки полягає в тому, щоб підтвердити факт отримання активів (гроші, коштовності) їх набувачем (тобто [PERSON] ), а не відчужувачем ( [PERSON] ) Проте, зміст вказаної розписки направлений на зворотній результат, що, на думку суду, свідчить про штучний характери її складання з метою створення по справі доказів на користь [PERSON] . Крім того, вказана розписка не відповідає формі, передбаченої ст. 635, 657 ЦК України. Інші доводи та докази, що надані сторонами по справі, не приймаються судом до уваги, оскільки є необґрунтованими, недоведеними, такими, що не стосуються предмету спору та не мають доказового значення по справі. Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. При зверненні до суду з позовом, позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 970,03 грн., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Оскільки зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, судові витрати, що пов`язані зі зверненням до суду з зустрічним позовом, слід покласти на [PERSON] .

Outcome: approved