Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визначити місце проживання [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ), [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ) разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем по справі в них є спільні діти, шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. Діти проживають з позивачем, відповідач на даний час проживає окремо. Позивач вказує, що відповідач тривалий час не цікавиться дітьми, які проживають з позивачем та знаходиться на його повному утриманні та має належні умови проживання, що відповідає інтересам дітей оскільки діти бажають проживати з позивачем з яким у них склалися дуже теплі відносини, тому оскільки діти фактично проживають з матір`ю, вона звернулася до суду з заявою про визначення місця проживання дитини. На судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. На судове засідання представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. На судове засідання відповідач позовні вимоги визнав, погодився з їх задоволенням. Представник третьої особи органу опіки та піклування на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ), [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 березня 2023 року шлюб між подружжям Лепугів було розірвано. 12 липня 2023 року рішенням Ватутінського міського суду з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на спільних дітей. Сторони по справі проживають окремо, діти, проживають з матір`ю, вона займається її вихованням та піклуванням, діти прив`язаний до неї, їм створені відповідні умови проживання. Відповідно висновку органу опіки та піклування від 04.10.2024 року визначено про доцільність визначення проживання дітей разом з матір`ю. Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дітей, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дітей, їх віку, умов проживання, здоров`я батьків дітей зокрема матері, яке є добрим та таким що дає змогу виховувати дітей, матеріального забезпечення, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню, що буде відповідати в першу чергу інтересам дітей, а як наслідок і інтересам батьків. Своєю поведінкою відповідач як батько не проявив належної уваги до дітей, що при цьому було здійснено матір`ю, яка вжила усіх заходів для забезпечення найкращих інтересів дітей за умов, що склалися. Відповідач не надав доказів на підтвердження дій які ним були здійснені з метою повернення дітей до нього. та При вирішенні спору суд також врахував, що за встановлених обставин та звикання дітей до інших умов життя, знаходження їх в комфортному для них соціальному середовищі, за відсутності протилежних аргументів, різка зміна оточуючої обстановки та залишення за батьком активної ролі у їх вихованні, який до цього не прагне, не відповідатиме найкращим інтересам дітей та може призвести до створення для них негативних факторів у подальшому вихованні та розвитку. Відповідач на судовому засіданні визнав позовні вимоги, що не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відтак з відповідача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, що відповідає ст.ст.141,\~142 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу регламентований статтею 137 ЦПК України, а представником позивача на підтвердження обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що підлягає\~сплаті відповідачем\~надано:\~Договір про\~надання правничої\~допомоги №\~300\~та додаток\~до нього\~№ 2\~ (Акт\~виконання робіт\~по вказаному\~договору),\~з визначення\~загальної суми\~витрат на професійну правничу допомогу 6500 грн. Із вказаних документів вбачається, що адвокатом в межах даної цивільної справи було надано адвокатські послуги з приводу складення цивільного позову. Із вказаних документів вбачається, що представник позивача недотримався вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, адже ним не була доведена співмірність заявлених ним витрат на оплату послуг адвоката та із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг (відповідний спір на сьогоднішній день є типовим щодо якого висловлено правову позицію, яка усталено застосовується судами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), щодо чого представником позивача не надано жодних відомостей; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони. Отже, враховуючи наведене, користуючись наданими суду дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу заявлені до відшкодування представником позивача у сумі 6500 грн підлягають задоволенню в частині суми в розмірі 2000 грн. Рішення про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами в даному випадку прийнято у відповідності до частини п`ятої статті 137 ЦПК України. Крім того, про правильність позиції суду із вказаного питання свідчить і практика Херсонського апеляційного суду відображена зокрема в ухвалі від 01 листопада 2023 року № 650/125/22. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved