Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою,\~яку обґрунтовує\~тим,\~що відповідач\~ [PERSON] \~неодноразово зверталась\~до нього\~із проханням\~надати в\~борг грошові\~кошти.\~Відповідно до\~умов розписки\~від 18.09.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~1000,00\~доларів США\~терміном на\~2\~місяці з\~дня написання\~даної розписки.\~Згідно з\~умовами розписки\~від 18.09.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~1000,00\~доларів США\~терміном на\~1\~рік з\~дня написання\~даної розписки.\~Відповідно до\~умов розписки\~від 13.12.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~3000,00\~грн терміном\~на 1\~місяць з\~дня написання\~даної розписки.\~Згідно з\~умовами розписки\~від 13.12.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~400,00\~доларів США\~терміном на\~6\~місяців з\~дня написання\~даної розписки. Відповідно до\~умов розписки\~від 31.03.2020,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~200,00\~доларів США\~терміном на\~3\~місяці з\~дня написання\~даної розписки.\~Вказані розписки\~за своєю\~правовою природою\~є договором\~позики.\~Даний договір\~містять умови\~отримання позичальником\~в борг\~із зобов`язанням\~її повернення\~та дати\~отримання коштів.\~При цьому,\~зважаючи на\~реальний характер\~договорів позики,\~вказаний договір\~підтверджує факт\~передачі грошових\~сум позичальнику. Грошові\~кошти,\~надані відповідачу\~на підставі\~вищезазначених розписок\~не повернуті.\~Так,\~відповідно до\~умов розписки\~від 18.09.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~1000,00\~доларів США\~терміном на\~2\~місяці з\~дня написання\~даної розписки.\~Крім того,\~відповідач зобов`язувалася\~сплатити позивачу\~3,2%\~від суми\~позики за\~кожен місяць\~користування коштами.\~Отже,\~на день\~звернення із\~позовом до\~суду заборгованість\~по даній\~розписці складає\~1000,00\~доларів США\~основного боргу;\~67\~місяців ?\~32\~доларів США\~(3,2%\~від 1000)\~=\~2144,00\~доларів США.\~Загальна заборгованість\~по розписці\~від 18.09.2018\~складає 3144,00\~доларів США,\~що станом\~10.05.2024\~складає 124345,20\~грн.\~Згідно з\~умовами розписки\~від 18.09.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~1000,00\~доларів США\~терміном на\~1\~рік з\~дня написання\~даної розписки.\~Крім того,\~відповідач зобов`язувалася\~сплатити позивачу\~5%\~від суми\~позики за\~кожен місяць\~користування коштами.\~Отже,\~на день\~звернення із\~позовом до\~суду заборгованість\~по даній\~розписці складає\~1000,00\~доларів США\~основного боргу;\~67\~місяців ?\~50\~доларів США\~(5%\~від 1000)\~=\~3350,00\~доларів США.\~Загальна заборгованість\~по розписці\~від 18.09.2018\~складає 4350,00\~доларів США,\~що станом\~на 10.05.2024\~складає 172042,50\~грн.\~Відповідно до\~умов розписки\~від 13.12.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~3000,00\~грн терміном\~на 1\~місяць,\~з дня\~написання даної\~розписки.\~Борг по\~розписці не\~повернутий.\~Згідно з\~умовами розписки\~від 13.12.2018,\~позивачем надано\~відповідачу позику\~на суму\~400,00\~доларів США\~терміном на\~6\~місяців з\~дня написання\~даної розписки.\~Крім того,\~відповідач зобов`язувалася\~сплатити позивачу\~5%\~від суми\~позики за\~кожен місяць\~користування коштами.\~Отже,\~на день\~звернення із\~позовом до\~суду заборгованість\~по даній\~розписці складає 400,00 доларів США основного боргу; 64 місяців ? 12,8 доларів США (3,2% від 400) = 819,20 доларів США. Загальна заборгованість по розписці від 18.09.2018 складає 1219,20 доларів США, що станом на 10.05.2024 складає 48219,36 грн. Згідно з умовами розписки від 31.03.2020, позивачем надано відповідачу позику на суму 200,00 доларів США терміном на 3 місяці з дня написання даної розписки, що станом на 10.05.2024 складає 7910,00 грн. Борг по розписці не повернутий. Загальна заборгованість по розписках, за якими позика надавалась у доларах США, складає 8913,20 доларів США, що станом на 10.05.2024 складає 352517,06 грн, а також 3000,00 грн за розпискою від 13.12.2018. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по розписці від 18.09.2018 в сумі 3144,00 доларів США, що станом 10.05.2024 складає 124345,20 грн; заборгованість по розписці від 18.09.2018 в сумі 4350,00 доларів США, що станом на 10.05.2024 складає 172042,50 грн; заборгованість по розписці від 13.12.2018 в сумі 3000,00 грн; заборгованість по розписці від 18.09.2018 в сумі 1219,20 доларів США, що станом на 10.05.2024 складає 48219,36 грн; заборгованість по розписці від 31.03.2020 в сумі 200,00 доларів США, що станом на 10.05.2024 складає 7910,00 грн; стягнути з відповідача витрати, понесені на сплату судового збору та на правничу допомогу. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 15.05.2024 відкрив провадження у даній справі та призначив підготовче засідання. Підготовче засідання відкладалося з поважних причин. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 09.10.2024 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 28.11.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Грабік М.С. попередньо подав до суду заяву, у якій просить судовий розгляд проводити за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В частині третій статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання.Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет (вебадреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За згодою сторони позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 28.11.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що 18.09.2018 відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму коштів у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США терміном на 1 (один) рік з дня написання розписки; за користування коштами зобов`язалася сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен місяць користування коштами, що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 65). 18.09.2018 відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму коштів у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США терміном на 2 (два) місяці з дня написання розписки; за користування коштами зобов`язалася сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 3,2% від суми позики за кожен місяць користування коштами, що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 66). 13.12.2018 відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму коштів у розмірі 400 (чотириста) доларів США терміном на 6 (шість) місяців з дня написання розписки; за користування коштами зобов`язалася сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен місяць користування коштами, що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 68). 13.12.2018 відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму коштів у розмірі 3000 (три тисячі) грн терміном на 1 (один) місяць з дня написання розписки, що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 69). 31.03.2020 відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму коштів у розмірі 200 (двісті) доларів США терміном на 3 (три) місяці з дня написання розписки, що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 67). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.08.2019 (справа № 369/3340/16-ц), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 (справа №143/280/17) додатково звернута увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц). У статті 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. У статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У частинах першій та другій статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа № 761/12665/14-ц), від 16.01.2019 (справа № 373/2054/16-ц), від 11.09.2024 (справа №500/5194/16). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа № 761/12665/14-ц) зазначає, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У даній справі встановлено та підтверджено належними доказами, зокрема представленими оригіналами розписок, що [PERSON] для підтвердження отримання у [PERSON] грошових коштів надавала власноручно написані розписки із зазначенням дати повернення коштів. Зокрема, відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 18.09.2018 суму коштів у розмірі 1000 доларів США терміном на 1 рік з дня написання розписки, за користування коштами зобов`язалася сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен місяць користування коштами; 18.09.2018 суму коштів у розмірі 1000 доларів США терміном на 2 місяці з дня написання розписки, за користування коштами зобов`язалася сплатити відсотки з розрахунку 3,2% від суми позики за кожен місяць користування коштами; 13.12.2018 суму коштів у розмірі 400 доларів США терміном на 6 місяців з дня написання розписки, за користування коштами зобов`язалася сплатити відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен місяць користування коштами; 13.12.2018 суму коштів у розмірі 3000 грн терміном на 1 місяць з дня написання розписки; 31.03.2020 суму коштів у розмірі 200 доларів США терміном на 3 місяці з дня написання розписки. Установлено, що вказані боргові зобов`язання відповідачем [PERSON] не виконано, грошові кошти [PERSON] не повернуто, про що вказує наявність боргових розписок у позивача. Відповідач [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача або ж сплати нею боргу у визначеному в розписках розмірі суду не надала. Враховуючи викладене,\~а також\~те,\~що боргові\~розписки від\~18.09.2018,\~13.12.2018\~та 31.03.2020\~підтверджують факт\~укладання договору\~позики між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~а відтак\~і отримання\~коштів [PERSON] ,\~та виникнення\~у неї\~обов`язку щодо\~їхнього повернення,\~який,\~в свою\~чергу,\~нею не\~виконано,\~оскільки оригінали\~розписок знаходяться\~у позивача,\~тому судвважає позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості за розписками обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача [PERSON] слід стягнути загальну заборгованість в сумі 3000 грн та 2600 доларів США (1000 доларів США по розписці від 18.09.2018 + 1000 доларів США по розписці від 18.09.2018 + 400 доларів США по розписці від 13.12.2018 + 3000 грн по розписці від 13.12.2018 + 200 доларів США по розписці від 31.03.2020). Щодо вимог сторони позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування коштами слід зазначити таке. [PERSON] , звертаючись до суду з даним позовом, розраховуючи суму, що підлягає сплаті за користування коштами, здійснив обрахунок за кожен місяць користування коштами з дня написання розписок до моменту звернення до суду з даним позовом. Суд частково не погоджується з вказаним розрахунком, а саме: в частині періоду нарахування процентів, виходячи з такого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами розписки від 18.09.2018 відповідач [PERSON] за користування коштами зобов`язалася сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен місяць користування коштами; грошові кошти надаються терміном на 1 рік з дня написання розписки. Згідно з умовами розписки від 18.09.2018, відповідач [PERSON] за користування коштами зобов`язалася сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 3,2% від суми позики за кожен місяць користування коштами; грошові кошти надаються терміном на 2 місяці з дня написання розписки. Відповідно до умов розписки від 13.12.2018, відповідач [PERSON] за користування коштами зобов`язалася сплатити [PERSON] відсотки з розрахунку 5% від суми позики за кожен місяць користування коштами; грошові кошти надаються терміном на 6 місяців з дня написання розписки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) вказала, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже, і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Оскільки встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами розписок [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти терміном на 1 рік по розписці від 18.09.2018, терміном на 2 місяці по розписці від 18.09.2018, терміном на 6 місяців по розписці від 13.12.2018, таким чином, [PERSON] має право стягнути заборгованість по процентах за користування коштами у межах погодженого сторонами строку. Після закінчення строку, визначеного у розписках, відсутні правові підстави нараховувати передбачені проценти. Таким чином, заявлена стороною позивача вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування коштами після закінчення визначеного у розписках строку є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відтак вимоги сторони позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] процентів слід задовольнити частково, а саме: за період з дня надання позики до передбаченого розписками дня повернення позики. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за процентами по розписці від 18.09.2018 складає 600 доларів США (12 місяців ? 50 доларів США, що становить 5% від 1000 доларів США); за процентами по розписці від 18.09.2018 64 доларів США (2 місяці ? 32 доларів США, що становить 3,2% від 1000 доларів США); за процентами по розписці від 13.12.2018 280 доларів США (6 місяців ? 20 доларів США, що становить 5% від 400 доларів США). Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] за процентами по всіх розписках становить 944 доларів США. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця враховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13-ц), від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц). Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення позики настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Вказане свідчить, що права та інтереси позикодавця [PERSON] могли бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак вимоги щодо стягнення з [PERSON] інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України за невиконання зобов`язань стороною позивача не заявлялися. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір, який пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1386,50 грн. В частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 01.05.2024 між адвокатом Грабіком Максимом Сергійовичем та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги, в якому зазначено, що клієнт сплачує адвокату плату в розмірі 10000,00 грн. На підтвердження оплати за договором про надання правничої допомоги від 01.05.2024 стороною позивача надано квитанцію №103-ц/2024 від 01.05.2024. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, понесені останнім на правничу допомогу, в сумі 3900,00 грн, яка є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial