Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позовні вимоги з урахуванням уточнень мотивовані тим, що між сторонами було укладено попередній договір 29 липня 2020 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. Відповідно до п. 1.1. Договору, згідно з цим попереднім договором сторони зобов`язуються в майбутньому в порядку та на умовах, встановлених попереднім договором, в обумовлений п.6.1. цього договору термін, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу на праві приватної власності. Відповідно до п. 2.1. Договору, відповідач зобов`язується в подальшому продати, а позивач купити зазначену у пункту 1.1 нерухоме майно за ціною, що становить 1 245 829,50 грн, що еквівалентно 45 000 доларів США за курсом НБУ на день підписання цього договору. Відповідно до п. 2.2 Договору, позивач в рахунок належного за основним договором платежу, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна та своєї платіжної спроможності, сплачує забезпечувальний платіж, а відповідач отримує забезпечувальний платіж у розмірі 1 245 829,50 грн., що еквівалентно 45 000 доларів США. Відповідно до п. 3.1.1 Договору, відповідач зобов`язується укласти з позивачем основний договір у термін, місці та на умовах, встановлених цим договором та передати нерухоме майно в день укладення основного договору. Відповідно до п. 6.1 Договору, за домовленістю сторін, укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься у термін до 05 серпня 2020 року. За погодженням сторін, нотаріальне посвідчення основного договору здійснюється тим же нотаріусом, що посвідчує цей попередній договір. Так, на виконання вимог попереднього договору позивачем було передано відповідачу 45 000 доларів США під час його укладання. Позивач 05 серпня 2020 року з`явився до нотаріуса з метою виконання взятих на себе зобов`язань за попереднім договором, однак відповідач до нотаріуса не з`явився порушивши умови попереднього договору. З 05 серпня 2020 року по 01 січня 2023 року позивач намагався розшукати відповідача, але спроби не дали позитивних результатів, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з останнього суму забезпечувального платежу в подвійному розмірі відповідно до п. 5.2. Договору з урахуванням штрафних санкцій. Крім того, позивач вказує, що через безвідповідальне ставлення відповідача до позивача, як до сторони договору та ігнорування взятих на себе зобов`язань за договором, [PERSON] було завдано моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., яку він просить стягнути з відповідача. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 29 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. Відповідно до п. 1.1. Договору, згідно з цим попереднім договором сторони зобов`язуються в майбутньому в порядку та на умовах, встановлених попереднім договором, в обумовлений п.6.1. цього договору термін, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу на праві приватної власності. Відповідно до п. 2.1. Договору, відповідач зобов`язується в подальшому продати, а позивач купити зазначену у пункту 1.1 нерухоме майно за ціною, що становить 1 245 829,50 грн, що еквівалентно 45 000 доларів США за курсом НБУ на день підписання цього договору. Відповідно до п. 2.2 Договору, позивач в рахунок належного за основним договором платежу, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна та своєї платіжної спроможності, сплачує забезпечувальний платіж, а відповідач отримує забезпечувальний платіж у розмірі 1 245 829,50 грн., що еквівалентно 45 000 доларів США. В момент розрахунків за основним договором, сума в розмірі 1 245 829, 50 грн., що еквівалентно 45 000 доларів США за курсом НБУ на день підписання цього договору, буде зарахована в належний позивачем платіж за основним договором, якщо інше не буде передбачено умовами цього договору або основним договором. Забезпечувальний платіж не є оплатою предмету цього договору чи основного договору чи будь-яких інших товарів, послуг, робіт. Відповідно до п.2.3. Договору, сторони домовилися про те, що ціна продажу нерухомого майна, яка вказана в п.2.1. цього договору, буде сплачена позивачем відповідачу в момент підписання основного договору. Відповідно до п. 3.1.1 Договору, відповідач зобов`язується укласти з позивачем основний договір у термін, місці та на умовах, встановлених цим договором та передати нерухоме майно в день укладення основного договору. Відповідно до п.5.2. Договору, у випадку невиконання умов цього договору [PERSON] , в тому числі не укладення та/або ухилення від нотаріального посвідчення основного договору у термін, встановлений п. 6.1. цього договору, та/або у випадку порушення або недійсності наданих гарантій, [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] протягом 3 днів з дати встановленої п.6.1 цього договору суму коштів в подвійному розмірі від фактично сплаченої суми коштів за цим договором. Відповідно до п. 6.1 Договору, за домовленістю сторін, укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься у термін до 05 серпня 2020 року. За погодженням сторін, нотаріальне посвідчення основного договору здійснюється тим же нотаріусом, що посвідчує цей попередній договір. Так, на виконання вимог попереднього договору позивачем було передано відповідачу 45 000 доларів США під час його укладання. Позивач 05 серпня 2020 року з`явився до нотаріуса з метою виконання взятих на себе зобов`язань за попереднім договором, однак відповідач до нотаріуса не з`явився порушивши умови попереднього договору. З 05 серпня 2020 року по 01 січня 2023 року позивач намагався розшукати відповідача, але спроби не дали позитивних результатів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, незалежно від того складено його в усній чи письмовій формі. Частина 1 ст. 509 ЦК України встановлює, що зобов`язання є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України). Так, судом встановлено, що [PERSON] були виконані всі взяті на себе зобов`язання, при цьому [PERSON] не було вчинено дій, щодо продажу об`єкту нерухомого майна в термін обумовлений попереднім договором , а саме до 05 серпня 2020 року. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зокрема, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2ст. 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч . 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказані висновки суду узгоджуються з постановою Верховного суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13. Враховуючи вище викладене та те, що [PERSON] в обумовлений термін згідно п. 6.1 Договору до нотаріуса не з`явилася, про причини неявки [PERSON] не повідомила, чим порушила взяті на себе зобов`язання за попереднім договором, суд дійшов висновку, що відповідно до п. 5.2 Договору [PERSON] має право на повернення суми забезпечувального платежу в подвійному розмірі, яка складає 90 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день подання заяви про збільшення позовних вимог 3 290 400 грн., а відтак позов в даній частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, вимоги позову про стягнення 3% річних на користь позивача в розмірі 8 558,63 доларів США. за період з 05.08.2020 року по 06.10.2023 рокує обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн., судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та тривалість страждань позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму 1 000 000 грн. значно завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 10 000 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial