Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

У вересні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення в порядку спадкування суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.08.2011 у розмірі 30 927,05 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2011 [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 01.08.2011, відповідно до якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено. Таким чином, внаслідок підписання вказаної заяви між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банк взяті на себе зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав позичальникові можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями позичальника, які проживали з нею на час відкриття спадщини, є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями паспорта позичальника та відповідачів, де адресою реєстрації зазначено: [ADDRESS] . 18.01.2023 позивачем направлено до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора. З відповіді нотаріуса від 07.02.2023 встановлено, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. 15.02.2023 позивачем на адресу відповідачів було направлено лист-претензію з вимогами, однак жодних дій ними виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 01.08.2011 становила 30 927,05 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідачів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2023 головуючим суддею у справі було визначено Рибалку Ю.В. Ухвалою суду від 11.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Ухвалою суду від 02.11.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 03.01.2024 на виконання ухвали суду від Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №62/2023, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О., оскільки згідно з наказом № 4/02-02 від 11.01.2024 суддю Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області Рибалку Ю.В. відраховано за штату Подільського районного суду міста Києва. 19.06.2024 від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив, в якому вони просять у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх заперечень вказали, що вони дійсно є батьками [PERSON] , однак спадщину після її смерті вони не приймали, свідоцтво про право на спадщину не отримували, а тому у них відсутнє будь-яке майно померлої, за рахунок якого вони могли б задовольнити вимоги кредитора. Крім того, відповідачі зазначають, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом. Таким чином, матеріали справи не містять підтвердження, що саме додані до позову Умови та правила надання банківських послуг розуміла їх дочка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. 10.10.2024 від представника відповідачів через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів, у якому він надав до суду копію свідоцтва про смерть відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі. Відповідачі та їхній представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідачів надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі відповідачів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, 01.08.2011 з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке 14.06.2018 змінило своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 01.08.2011. На підставі поданої заяви [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 1 000,00 грн., який відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки 05.02.2020 був збільшений до 39 000,00 грн., та відповідачем було отримано платіжні картки типу «Універсальна» та «Універсальна GOLD». В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» стверджує, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Встановлено також, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивач стверджує, що за життя позичальник [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим на момент її смерті у неї утворилася заборгованість по тілу кредиту у розмірі 30 927,05 грн., які він просить стягнути з відповідачів, як спадкоємців померлого позичальника. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених у позовній заяві, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Таким чином, у разі смерті боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до її спадкоємців. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищенаведене, спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 16.10.2022 по 16.04.2023. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Матеріалами справи підтверджується, що 18.01.2023 на виконання вимог вищезазначеної норми закону банк направив претензію кредитора до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори. 07.02.2023 від Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла відповідь, з якої встановлено, що нотаріальною конторою заведено спадкову справу №62/2023 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Крім того зазначено, що у випадку звернення спадкоємців до нотаріальної контори, на виконання вимог ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора будуть доведені до їхнього відома. Як встановлено судом із матеріалів спадкової справи №62/2023, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , 14.03.2023 [PERSON] та [PERSON] звернулися до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті їхньої дочки [PERSON] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не є такими, що прийняли спадщину [PERSON] . Із урахуванням наведеного, вимоги позивача до [PERSON] та [PERSON] є такими що пред`явлені до неналежних відповідачів, оскільки, враховуючи факт відмови останніх від прийняття спадщини їхньої дочки [PERSON] , до них не перейшли права та обов`язки спадкоємця [PERSON] , у тому числі й обов`язки останньої як боржника за кредитним договором, укладеним із позивачем. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно зі ст. 51 ЦПК України належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Вказана позиція неодноразово підтверджена Верховним Судом, а також Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, від 27.03.2019 у справі №520/17304/15-ц. На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з пред`явленням позову до неналежних відповідачів. Що стосується позовних вимог, пред`явлених АТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] , то суд зазначає наступне. Як з`ясовано судом, відповідач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За змістом статей 46 та 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Виходячи зі змісту наведених статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність. Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. При цьому суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.04.2021 у справі №200/21020/15-ц, у якому зазначено, що ЦПК України не містить норм, які б передбачали можливість здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 37 ЦПК України можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства, є порушенням прав, свобод та інтересів третіх осіб. Ураховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] помер до відкриття провадження у справі, однак така обставина була встановлена судом в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed