Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.11.2013 №711/8199/13 та в подальшому стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3\~000 грн. щомісячно від дня винесення рішення і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також провести індексацію стягуваних з відповідача аліментів за останні десять років і зобов`язати відповідача щорічно проводити індексацію аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до рішення суду від 11.11.2013 відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі 516 грн. на місяць. Натомість на теперішній час істотно погіршився матеріальний стан позивача, що обумовлено збільшенням витрат на задоволення потреб дитини, у той час як суттєво збільшився рівень прожиткового мінімуму для дитини, зросли потреби дитини, а також істотно змінилися обставини фінансово-економічного стану в Україні. В той же час індексація аліментів не проводиться, а визначений судом їх розмір в твердій грошовій сумі не задовольняє потреби дитини, внаслідок чого позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 14.10.2024 відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відзив відповідача проти позову до суду не надходив. За клопотанням позивача 14.11.2024 судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою суд зобов`язав Головне управління ДПС у Черкаській області надати суду інформацію щодо доходів відповідача, а також інформацію щодо місця, де такі доходи останнім отримуються. На виконання відповідної ухвали суду 22.11.2024 від ГУ ДПС у Черкаській області надійшла витребувана судом інформація щодо доходів відповідача за період з 01.10.2021 по 30.09.2024. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-виклику засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання. Натомість судові повістки про виклик повернулись до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за адресою проживання. Додатково судом здійснювався виклик відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті судової влади /а.с. 22, 28/, а також шляхом надсилання судової повістки на номер мобільного зв`язку через застосунок Viber, що в контексті положень ст.ст. 128, ст.130 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає належним повідомленням відповідача. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судові засідання 11.11.2024 та 26.11.2024 та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 26.11.2024 позовні вимоги в частині проведення індексації стягуваних з відповідача аліментів за останні десять років та зобов`язання відповідача щорічно проводити індексацію аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України залишені без розгляду на підставі відповідної заяви позивачки. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги про зміну розміру стягуваних аліментів та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що відповідач в порядку добровільного виконання рішення суду періодично сплачує їй аліменти лише в розмірі 516 грн., а такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Тому, просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1598 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.10.2013 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 23.09.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи таке рішення та визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що відповідач є батьком дитини, дитина проживає з матір`ю, а відповідач в добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому враховуючи відсутність у відповідача будь-яких доходів та рівність обов`язків батьків по утриманню дитини суд визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі, що відповідає 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на 2013 рік. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за період з 01.10.2021 по 30.09.2024 відповідач до 17.10.2022 був працевлаштованим на ПАТ «ЮРІЯ» та отримував заробітну плату в середньому розмірі близько 6000 грн. на місяць, а з листопада 2023 року по теперішній час відомості про наявність у відповідача доходів відсутні. Зазначені обставини підтверджуються листом ГУ ДПС у Черкаській області від 19.11.2024 за вих. №8888/5/23-00-12-01-04-6. Син сторін [PERSON] проживає з матір`ю і внаслідок дорослішання має потребу у більшому матеріальному забезпеченні, а стягувані з відповідача аліменти не забезпечують таких потреб дитини. Індексація стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів до теперішнього часу не проводилась. За таких обставин позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо розміру аліментів, що стягуються з батька на утримання дитини, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із зміною матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. За змістом ст. 192 СК відповідна норма закону вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, то на теперішній час матеріальний стан позивача істотно змінився, оскільки збільшились матеріальні витрати на задоволення потреб дитини, яка в силу вікового цензу потребує більшого матеріального забезпечення. В цьому контексті обґрунтованими є доводи позивача, що дитина у віці від 6 до 18 років потребує більшого матеріального забезпечення ніж дитина у віці до 6 років. Зазначена теза визнається на законодавчому рівні, оскільки законом визначено істотно більший розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років ніж для дітей молодшого віку. Так відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2024 році складає: -для дітей віком до 6 років 2563 грн.; -для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн. Враховуючи зазначене цілком обґрунтованими є доводи позивача про те, що розмір аліментів на рівні 516 грн. на місяць є недостатнім для задоволення потреб та гармонійного розвитку сина сторін [PERSON] , якому на теперішній час вже виповнилося 12 років, оскільки покриває лише 1/6 частку встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У свою чергу, за твердженням позивача, відповідач не надає матеріального забезпечення своєму синові в розмірі, що перевищує визначений судом розмір аліментів на рівні 516 грн. на місяць, а також не має зобов`язань по утриманню інших осіб, окрім свого сина [PERSON] . Отже підставами для зміни розміру стягнення аліментів є погіршення майнового стану позивача (обумовлено збільшенням витрат на утримання дитини), зміна майнового стану відповідача (який на момент визначення розміру аліментів не мав доходів, а згодом отримував стабільний дохід у вигляді заробітної плати, проте не сплачував аліменти в більшому розмірі) та збільшення матеріальних потреб дитини внаслідок істотних змін фінансово-економічного стану в державі (істотне збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), що відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 192 СК є підставою для зміни розміру стягнення аліментів. Надаючи оцінку доводам позивача щодо визначення нового розміру аліментів суд виходить з наступного. В законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду. При визначенні такого розміру визначальним є якнайкраще забезпечення інтересів дитини і її потреб. Окремо слід звернути увагу, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є належним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є конкретно визначеним та відповідає засадам правової визначеності. Відповідно до ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином слід виснувати, що законодавчо визначено імперативний припис, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За обставинами справи судом встановлено, що на теперішній час мінімальний гарантований законом розмір аліментів на дитину сторін складає 1598 грн. В позовній заяві позивачка просила визначити розмір аліментів на рівні 3000 грн., але у своїй письмовій заяві від 26.11.2024 та в судовому засіданні просила визначити розмір аліментів на рівні 1598 грн. Таким чином, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), відповідач зобов`язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі 1598 грн. на місяць, що є належним та достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме справедливий баланс забезпечення інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. При цьому суд звертає увагу, що визначений у цьому рішенні розмір аліментів в твердій грошовій сумі на рівні 1598 грн. на підставі ч. 2 ст. 184 СК щорічно підлягає індексації відповідно до закону. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навів обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлених судом обставин справи. Разом з тим, слід звернути увагу, що аналіз змісту положень СК свідчить, що на правовідносини про зміну розміру стягуваних аліментів (ст.192 СК) не розповсюджуються правила, передбачені ст. 191 СК щодо часу, з якого присуджуються аліменти, а відтак у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання законної сили рішенням про зміну розміру аліментів. Зазначений висновок узгоджується з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За таких обставин необґрунтованими є позовні вимоги в частині, що передбачає вимогу про стягнення аліментів у зміненому розмірі з дати винесення судового рішення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява надійшла до суду 09.10.2024, а отже за розгляд такої заяви відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Оскільки позов підлягає до задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial