Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

06.05.2024 року представник позивачки звернувся до суду з позовом про захист спадкових прав на нерухоме майно за відсутності належної державної реєстрації речового права, в якому просить: - встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 р., видане Охтирською районною державною адміністрацією, про набуття у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартири зазначеної як [ADDRESS] , стосується квартири [ADDRESS] ; - встановити факт, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р., видане Охтирською райдержнотконторою (наразі Друга охтирська державна нотаріальна контора), про прийняття [PERSON] спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/3 частину спадкового майна у квартирі зазначеної як [ADDRESS] , стосується квартири [ADDRESS] ; - встановити факт, що за договором міни від 27.09.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Зіньківським І.М., укладеного набувачами (покупцями) [PERSON] , [PERSON] , діючих від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з однієї сторони та відчужувачем (продавцем) [PERSON] , з другої сторони, стосовно 1/3 частини двокімнатної квартири зазначеної як [ADDRESS] , фактично проведена міна та укладено договір міни стосовно 1/3 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , набутої у приватну спільну часткову власність на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 р., на 1/3 частину квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р., на 1/9 частину квартири набутої [PERSON] у приватну спільну часткову власність на підставі договору міни від 27.09.2002 р., та на 1/9 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , набутої у приватну спільну часткову власність на підставі договору міни від 27.09.2002 р., загалом на 89% зазначеної квартири. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 р. у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передана квартира [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р., виданим Охтирською райдержнотконторою, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємець [PERSON] набув право власності на 1/3 частину спадкового майна у виді квартирі [ADDRESS] . Отже, станом на 05.09.2002р. [PERSON] належало 1/3 частка, а [PERSON] 1/6 частка у квартирі [ADDRESS] . За договором міни від 27.09.2002 р. [PERSON] , [PERSON] , діючих від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклали договір про те, що [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , міняють двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на належну [PERSON] 1/3 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] . Вказані квартири належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1999 р., [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 р. Отже, [PERSON] набула право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] , [PERSON] , неповнолітня [PERSON] набули право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] . За реєстраційним написом на правовстановлюючому документі у вигляді договору міни від 27.09.2002 р. за кожним з співвласників квартири [ADDRESS] , зареєстровано по 1/9 частині. При цьому [PERSON] окремо належить 1/6 частина у даній квартирі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р. [INFO] померли [PERSON] та [PERSON] . Спадщина відкрилася за законом. Спадкові права реалізовані дочкою померлих співвласників квартири [PERSON] . Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.02.2024 р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] через відсутність реєстрації права власності на спадкове майно відповідно до норм чинного законодавства. Як з`ясувалося, квартира [ADDRESS] , яка є предметом правовстановлюючих документів у вигляді свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р. та договору міни від 27.09.2002 р., фактично має юридичну адресу: квартира [ADDRESS] . Позивачка починаючи з 27.09.2002 р. (дата укладення та реєстрації договору міни) постійно проживала у цій квартирі разом з батьками, але питаннями правильного зазначення адреси квартири ніхто не займався. По досягненню 16-річного віку та у наступному повноліття позивачка була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Оскільки в позасудовому порядку [PERSON] не має можливості оформити спадкові права на квартиру [ADDRESS] , вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив задовольнити. Судові витрати просив залишити за позивачкою. Представник третьої особи - Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» Міняйло Л.В. в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] , на яку 24.12.1993 р. отримали свідоцтво про право власності на житло. В послідуючому був укладений договір міни між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поміняли належну їм на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] на 1/3\~частку квартири\~ [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] . Правовстановлюючі документи у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] існують на квартиру [ADDRESS] , та знаходяться в інвентарній справі на цей будинок. Відповідно до інвентарної справи на будинок [ADDRESS] будинок складається з 4-х квартир, право власності зареєстровано на три квартири: на квартиру [ADDRESS] площею 55,3 кв.м. право власності зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] площею 63,5 кв.м. - за [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] площею 47,1 кв.м. - за [PERSON] . Зі слів власників вона ( [PERSON] ) знає, що будинок [ADDRESS] згорів. До КП ОМР «БТІ та АПР» для оформлення спадкових прав на квартиру [ADDRESS] зверталася [PERSON] . Однак відповідно до матеріалів інвентарної справи на будинок [ADDRESS] реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за сім`єю [PERSON] відсутня. На звернення [PERSON] . Комунальним підприємством ОМР «БТІ та АПР» було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] в паперовому та електронному вигляді та надана довідка про те, що ця квартира реєстрації права власності не має. Будинок [ADDRESS] є двоповерховим та складається з 4-х квартир, із цих квартир лише квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 23.07.1992 р. Відповідно до технічної інвентаризації, проведеної за зверненням [PERSON] та [PERSON] , квартира [ADDRESS] 75,4 кв.м. Отже, квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та квартира [ADDRESS] це різні квартири, які знаходяться у різних будинках за різними адресами та мають різні площі. Правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в матеріалах інвентарної справи відсутні, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за сім`єю [PERSON] відсутня. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, про причини неявки не повідомила, право на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Від Охтирської РДА, Другої Охтирської державної нотаріальної контори надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників, правом на подання відзиву на позовну заяву та пояснень не скористалися. Приватний нотаріус Зіньковський І.М. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 р. Охтирська районна державна адміністрація посвідчила, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири становить 55,3 кв.м (а.с. 15). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р., зареєстрованим в реєстрі за №1627, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , 1/3 частину двохкімнатної квартири, загальною площею 55,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до договору міни від 27.09.2002 р., зареєстрованого в реєстрі за №1231, [PERSON] , [PERSON] , що діяли від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , поміняли свою двохкімнатну квартиру загальною площею 33,5 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , яка їм належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1999 р., реєстр. №172 (а.с. 104), на 1/3 частину двохкімнатної квартири, загальною площею 55,3 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1994, реєстр. №157 (а.с. 16 зворот 17, 103). Відповідно до відповіді КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 23.02.2024 №114, згідно з матеріалами інвентарної справи на багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] - 1/3 частина згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Охтирською райдержадміністраціею 24.12.1994 р. та 1/3 частина згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Охтирською районною держнотконторою 05.09.2002 р., реєстр. №1677; [PERSON] - 1/9 частина, [PERSON] - 1/9 частина та [PERSON] - 1/9 частина згідно з договором міни, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М. 27.09.2002 р., реєстр. №1231. Станом на 31.12.2012 р. реєстрація права власності за сім`єю [PERSON] по [ADDRESS] відсутня. В матеріалах підприємства існує дві різні інвентарні справи на багатоквартирні житлові будинки [ADDRESS] (а.с. 13). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданих 03.10.2022 р. виконавчим комітетом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області вбачається, що батьки позивачки - [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] (а.с. 20 зворот, 21). Згідно з довідкою № 02-20/300, виданою 19.08.2024 Сонячненським старостинським округом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, заповіт від імені [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Сонячненським старостинським округом (Сонячненською сільською радою) не посвідчувався. Заповіт від імені [PERSON] , який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Сонячненським старостинським округом (Сонячненською сільською радою) не посвідчувався. До старостату 07.10.2022 р. зверталася за довідками для оформлення спадкових справ на [PERSON] , яка померла [INFO] , та на [PERSON] , який помер [INFO] , їх донька - [PERSON] (а.с. 124). Постановою державного нотаріуса Другої охтирської державної нотаріальної контори від 15.02.2024 р. №165/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлим [PERSON] та [PERSON] , так як відсутня реєстрація права власності на спадкове майно відповідно до норм діючого законодавства. Зі змісту цієї постанови вбачається, що представником спадкоємця не було надано оригінали документа (інформації) щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 21 зворот 22). З інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.10.2023 №350478784, №350482120 та №350473338 вбачається, що відомості про будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] у вищезазначених реєстрах відсутні (а.с. 26-27). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом наведених положень закону судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право позивача. Статтею 315\~ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. ст. 1216, 1217 ЦК України). Згідно зі ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування\~(ч.2\~ст.\~78\~ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). В позовній заяві [PERSON] просить встановити факти, що свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 р., свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р., а також договір міни від 27.09.2002 р. стосується квартири [ADDRESS] , а не квартири [ADDRESS] . Разом з цим, з досліджених матеріалів судової справи та інвентарних справ на будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] вбачається, що будинок [ADDRESS] є одноповерховим дерев`яним, а будинок [ADDRESS] цегляним двоповерховим, отже ці будинки є різними. Квартира [ADDRESS] має загальну площу 75,4 кв.м, а квартира [ADDRESS] має загальну площу 55,3 кв.м. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та квартира [ADDRESS] це різні квартири, які знаходяться у різних будинках за різними адресами та мають різні площі. Правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивачкою та її представником не надані, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за сім`єю [PERSON] відсутня. Позивачкою та її представником не доведений факт належності на праві власності позивачці [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] . Та обставина, що позивачка та її батьки були зареєстровані та фактично проживали в квартирі [ADDRESS] , не підтверджує їх право власності на дану квартиру. Таким чином, твердження позивачки, що правовстановлюючі документи, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 24.12.1993 р., свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.09.2002 р. та договір міни від 27.09.2002 р., стосуються саме квартири [ADDRESS] (а не квартири [ADDRESS] , яка зазначена в даних правовстановлюючих документах), - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З огляду на викладене, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed