Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що він є рідним дядьком малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] , по лінії матері. Наказом управління-служби у справах дітей адміністрації Амур- Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 14 від 06.06.2024 р. «Про тимчасове влаштування у сім`ю родичів малолітнього [PERSON] , [INFO] » малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано на проживання у сім`ю позивача, на якого покладено відповідальність за збереження життя та здоров`я дитини. Факт родинних відносин, а саме, що позивач доводиться рідним дядьком дитині по лінії матері, підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] (серія [NUMBER] від 04.06.1985 р.) та [PERSON] (серія [NUMBER] від 16.09.1975 р.). Зважаючи на те, що малолітня дитина наказом управління-служби у справах дітей тимчасово влаштована та проживає в сім`ї позивача, останній має право на звернення до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, в актовому записі про народження [PERSON] батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 25.12.1999 р., який було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2015 р. (справа № 199/10270/14). 18 грудня 2015 року, тобто коли малолітньому [PERSON] виповнилось майже один рік, мати дитини - [PERSON] уклала новий шлюб з [PERSON] , від якого у подружжя народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Отже, фактично з річного віку малолітній [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю, її чоловіком (вітчимом) та неповнорідною сестрою за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] - [PERSON] , з народження дитини участі у її вихованні, розвитку та утриманні не, приймав, з дитиною ніколи не проживав та не спілкувався. Малолітній [PERSON] у період з 2019 року по 2021 рік виховувався у комунальному закладі дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 240 Дніпровської міської ради. Зазначеним закладом надано письмову інформацію про те, що дитина виховувалась в неповній родині. Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав. Дитину у садочок приводила і забирала мати [PERSON] . Дитина опікувалась тільки матір`ю. Далі, у вересні 2021 році малолітнього [PERSON] було зараховано до першого класу Дніпровської гімназії № 88 Дніпровської міської ради, де він навчається по сьогодні. З наданої адміністрацією навчального закладу інформації вбачається, що мати [PERSON] займалася вихованням сина: приводила в школу, відвідувала батьківські збори, водила на гуртки, допомагала синові у навчанні. Також зазначено, що тато дитини зв`язок із класним керівником не підтримував. За час навчання дитини в школі вихованням і навчанням дитини не цікавився. За медичною допомогою, згідно інформації, наданої лікарем амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 8 КНП «ДЦПМСД № 5» ДМР [PERSON] , малолітній [PERSON] звертався у супроводі матері та інколи вітчима. Рідного батька в медичному закладі також ніколи не бачили. Отже, відповідач не приймав та не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання своїм сином освіти. Неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованні свого сина має системний та винний характер. Дитиною опікувалась виключно мати, при цьому позивач кожні вихідні проводив час із племінником, з п`ятниці до неділі кожного тижня позивач забирав племінника до себе і організовував йому дозвілля. [INFO] [PERSON] раптово померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 травня 2024 року. З 17.05.2024 р. малолітній [PERSON] , де-факто, залишився без батьківського піклування. Вітчим дитини - [PERSON] , повідомив управління - службу у справах дітей про відсутність намірів опікуватись малолітнім [PERSON] у зв`язку зі станом свого здоров`я, про що надав письмову заяву. У зв`язку із смертю матері дитини позивач забрав малолітнього племінника у свою сім`ю, і в подальшому управлінням-службою у справах дітей адміністрації Амур- Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради було видано наказ № 14 від 06.06.2024 р. «Про тимчасове влаштування у сім`ю родичів малолітнього [PERSON] , [INFO] ». Згідно акту обстеження умов приживання від 06.06.2024 р., складеного управлінням-службою у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, за адресою проживання позивача: [ADDRESS] , створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що у зв`язку з тим, що [PERSON] залишився без батьківського піклування (мати померла, батько участі у вихованні дитини ніколи не приймав та не приймає) позивач має намір у разі задоволення цього позову стати опікуном своєму племіннику, виховувати його у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, під опікуванням та відповідальністю позивача. Малолітній [PERSON] під час розмови зі спеціалістами управління- служби у справах дітей висловив згоду на проживання в сім`ї позивача, про що надав письмову заяву. Отже, з метою захисту прав та інтересів дитини, забезпечення її влаштування в сімейні форми виховання, зокрема, під опіку, позивач звернувся до суду із даним позовом. Просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) або державної установи, де може знаходитись дитина, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09 липня 2024 року Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року було відкрито провадження по справі. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 1968 р.н., та [PERSON] , 1975 р.н., перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.12.1999 року, видане відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1239. 10.02.2015 року шлюб розірвано заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. У шлюбі народився [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, від 20.01.2015 року, актовий запис №86). Стосунки між [PERSON] , 1968 р.н., та [PERSON] , 1975 р.н., припинились, а малолітній син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю. Мати дитини [PERSON] , 1975 р.н., померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виданим 20 травня 2024 року, актовий запис № 1956. Відповідно до наказу управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 06.06.2024 № 14 «Про тимчасове влаштування у сім`ю родичів малолітнього [PERSON] , [INFO] » тимчасово влаштовано малолітнього [PERSON] , [INFO] , до сім`ї [PERSON] , 1985 р.н., за адресою: [ADDRESS] . Наразі малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з дядьком [PERSON] , 1985р.н., за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному його утриманні. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.06.2024 року №02/2031 складеного спеціалістами управлінням - служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради встановлено, що для проживання та розвитку дитини створені належні умови: є відокремлена кімната для [PERSON] , [INFO] , з ліжком для сну, шафа для одягу, стіл для навчання, приладдя для навчання, іграшки. Батько дитини: [PERSON] , 1968 р.н., жодним чином не приймає участі у її вихованні, не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його соціальний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином взагалі; не надає сину доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Відповідно до характеристики з Комунального закладу освіти Дніпровської гімназії №88 Дніпровської міської ради зазначено, що мати [PERSON] займалась вихованням сина, приводила в школу, відвідувала батьківські збори, водила на гуртки, допомагала синові [PERSON] , [INFO] , у навчанні. Батько [PERSON] не підтримував зв`язок з класним керівником. За час навчання дитини в школі вихованням і навчанням дитини не цікавиться. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із роз`яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок Органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 15.11.2024 року № 4/5-902 про доцільність та відповідність інтересам дітей позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки оцінюючи докази у зазначеній справі, суд дійшов висновку про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, він взагалі не приймає участі у вихованні сина, його не відвідує та не спілкується з ним, ухиляється від утримання дитини. Судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або що відповідач не виконує батьківські обов`язки з поважних причин, тому, з урахуванням інтересів дитини суд вважає, що батько дитини свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому вимогу щодо позбавлення останнього батьківських прав підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо стягнення аліментів суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході дослідження матеріалів справи, не досягли. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням віку та потреб неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити та стягнути з відповідача аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на користь особи, яка буде виконувати обов`язки опікуна (піклувальника) або державної установи, де може знаходитись дитина, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09 липня 2024 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн., а також судовий збір на користь позивача в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved