Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка 18.06.2024 звернулась з позовом до суду, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., зареєстрований в реєстрі за №14883 від 15.04.2020 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» (далі - Товариство), заборгованості за кредитним договором №619/8091DCLRKPT від 18.08.2014 в розмірі 11330,51 грн (далі Виконавчий напис) та стягнути з Товариства суму стягнених грошових коштів 11330,51 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі Виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є. О. від 26.05.2020 було відкрито виконавче провадження №62182540. Вважає, що Виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства України, оскільки нотаріусом було допущено порушення порядку вчинення виконавчого напису та не перевірена безспірність наявності боргу та його розміру. Разом з тим, за Виконавчим написом з неї на користь відповідача вже було стягнуто грошові кошти в сумі 11330,51 грн. Враховуючи те, що Виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, існують підстави для стягнення з відповідача на її користь безпідставно набутих коштів в сумі 11330,51 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Інші учасники процесу до суду не прибули, про дату слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Вислухавши учасника справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що 15.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. винесено виконавчий напис про стягнення із [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №619/8091DCLRKPT від 18.08.2014 на користь Товариства заборгованість за період з 26.10.2017 по 21.02.2020 у розмірі 11030,51 грн. та за вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» у сумі 300 грн, що в загальному розмірі становить 11330,51. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №14883. На підставі Виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62182540 від 26.05.2020. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 із змінами та доповненнями (надалі Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місце знаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, пункт 2 вказаного переліку був визнаний незаконним та нечинним у повному обсязі згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі №826/20084/14. Вказана постанова суду є чинною. В пункті 1 вищевказаного Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суду не надано доказів, що сторонами укладено нотаріально посвідчений договір, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц , від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, які відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.04.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Оскільки позивач не укладав кредитного договору, посвідченого нотаріально, то наявні підстави для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів, суд дійшов до наступних висновків. В рамках вказаного виконавчого провадження №62182540 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є. О. з позивача на користь Товариства було стягнуто грошові кошти в сумі 11330,51 грн, що підтверджується відповіддю приватного виконавця від 10.05.2024 №62182540/37782/1. Відповідно до частин 1, 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч.3 ст.1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Згідно з матеріалами справи, суд звертає увагу, що правовою підставою для набуття Товариством грошових коштів став оспорюваний виконавчий напис нотаріуса на підставі якого було відкрито виконавче провадження, однак, який в судову порядку був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому відпадала правова підстава для отримання таких коштів, відповідні грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України, а позовні вимоги в цій частині необхідно також задовольнити повністю. Також відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved