Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

07 листопада 2024 року представник позивача звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що 14.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис №3841 щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості у розмірі 65701,63 гривень. Приватний нотаріус на даний час припинив свою діяльність і відсутній в єдиному державному реєстрі нотаріусів. Постановою приватного виконавця Голяник Оксани Юріївни від 10.02.2022 року було відкрито виконавче провадження №68595478 по вказаному вище виконавчому напису. Постановою приватного виконавця від 27.09.2022 року № 68595478 року [PERSON] було вчинено передачу виконавчого провадження до приватного виконавця Гуріної Т.В. Позивач вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчий напис напис №3841 виданий 14.01.2022 року, вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Вказані вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису не могли бути дотримані нотаріусом при вчинені спірного виконавчого напису, оскільки, стягнення заборгованості проводиться відповідно до умов кредитного договору. ТОВ «Бізнес Позика» не направив позивачу жодних офіційних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «Бізнес Позика», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Крім того, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не отримував від нього первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення; виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого представником ТОВ «Бізнес Позика», який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог кредитора до боржника. Отже, представниками ТОВ «Бізнес Позика» нотаріусу надано не всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушення. На підставі викладеного представник позивача прохав суд визнати виконавчий напис №3841 від 14.01.2022 року, щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 65701,63 грн, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн. 02 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання в якому вона прохала зменшити розмір витрат на професійну допомогу по справі до 2000 гривень. У судове засідання позивач та представник не з`явились, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ТОВ «Бізнес Позика» та третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В., будучи повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач не подав відзив на позовну заяву. Згідно ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка в судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 січня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., вчинив виконавчий напис, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, яким звертається стягнення з [PERSON] , [INFO] , рнокпп: [NUMBER] , є боржником за кредитним договором №108664-КС-003 від 01.06.2021 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.07.2021 року по 13.12.2021 року. Сума заборгованості становить 65101,63 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту становить 31116,91 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 33984,72 грн (а.с. 16). Вказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Голяник О.Ю., яка 10 лютого 2022 року відкрила виконавче провадження №68595478 з виконання виконавчого напису № 3841 виданого 14 січня 2022 року, також постановила стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця. (а.с. 17-18). 27 вересня 2022 року приватним виконавцем Голяник О.Ю. винесено постанову про передачу виконавчого провадження №68595478, відповідно до якої на підставі договору про заміщення приватного виконавця від 23.03.2022 приватний виконавець Гуріна Т.В. тимчасово заміщує приватного виконавця Голяник О.Ю. (а.с. 19-20). Згідно ч.1\~ст.14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~не передбачає можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем [PERSON] заперечується безспірність грошових вимог кредиторів до боржника. Проаналізувавши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду факт вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису з порушенням вимог\~ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»\~та всупереч чинній редакції Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом отримано від ТОВ «Бізнес Позика» первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитів та здійснення їх часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесенні виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Отже, вчинений виконавчий напис приватного нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, з підстав викладених вище. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату правничої допомоги в сумі 4000 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представник позивача до позову додав договір про надання правничої допомоги від 05 листопада 2024, ордер про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) та акт прийому-передачі наданих послуг від 06 листопада 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №26 від 06 листопада 2024 року. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 2000,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання судових витрат, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн та заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн, а всього 1816,80 грн, оскільки згідно ч.3\~ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial