Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

13.08.2024 ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.02.2007 між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 21/П/РП/2007-840, на підставі якого банк надав [PERSON] кредитні кошти на суму 117\~350\~доларів США. 27.02.2007 між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором у повному обсязі за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.11.2011 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1\~123\~828,89\~грн. (еквівалент 142\~437,12 доларів США). 05.08.2020, за результатами відкритих торгів, між ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений договір №\~GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840 (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо). 30.12.2020 між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений договір № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги. За умовами цього договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840 (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо), укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» та договорами забезпечення. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.02.2022 замінено стягувача ПАТ КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». На сьогодні відповідачі не виконали рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.11.2011 у справі № 2-107/11 та не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840 від 27.02.2007, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» понесені витрати у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, що відповідно розрахунку становить: 67\~522,05\~грн 3% річних та 259\~232,51\~грн. інфляційних втрат за період з 01.05.2017 до 01.05.2019. Посилаючись на викладене, з урахуванням уточненої позовної заяви від 07.10.2024, просив позов задовольнити у повному обсязі, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 326\~754\~грн. суми інфляційних витрат, витрати на оплату судового збору та правову допомогу. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.09.2024 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.11.2024 підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 03.12.2024 представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, згідно з п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду за адресою реєстрації, однак не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин. Відзив відповідачами не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов такого висновку. 27.02.2007 між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 21/П/РП/2007-840, на підставі якого банк надав [PERSON] кредитні кошти на суму 117\~350\~доларів США. 27.02.2007 між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором у повному обсязі за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.11.2011 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1\~123\~828,89\~грн. (еквівалент 142\~437,12 доларів США). 05.08.2020, за результатами відкритих торгів, між ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений договір №\~GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840 (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо). 30.12.2020 між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений договір № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги. За умовами цього договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840 (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо), укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» та договорами забезпечення. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.02.2022 замінено стягувача ПАТ КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». Обставини, які встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, тобто обставини, встановлені у вказаних вище рішеннях суду додатковому доказуванню не підлягають, що відповідає положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є правонаступником ПАТ КБ «НАДРА» за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840 від 27.02.2007, укладеним між ВАТ КБ «НАДРА» (правонаступником якого є ПАТ КБ «НАДРА») та [PERSON] , та договором поруки, укладеним між ВАТ КБ «НАДРА» та [PERSON] відповідно. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати не доодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.\~599 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 у справі №\~916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №\~703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. При розгляді цієї справи судом встановлено, що після ухвалення рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.11.2011 у справі № 2-107/11 зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ними грошового зобов`язання у вказаному розмірі не відбулось. Станом на 03.12.2024 це рішення суду не виконано. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення виконання зобов`язання. Як вказує позивач, нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України здійснюється в межах строку загальної позовної давності у три роки з врахуванням його продовження на строк дії карантину, введеного 19.12.2020. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Разом з тим, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2» карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 та діяв до 30.06.2023. Також суд зазначає, що з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено. В своєму позові позивач вказує, що стягнення здійснюється за період з 01.05.2017 до 01.05.2019. З урахування наведеного вище, суд дійшов висновку, що стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат за період з 01.05.2017 до 01.05.2019 заявлено позивачем в межах визначеного законодавством строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому вимога щодо стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат розглядається за вказаний позивачем період. Згідно з розрахунками, що надані позивачем на підтвердження сум заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України, внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за кредитним договором № 21/П/РП/2007-840 від 27.02.2007 ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» просить суд стягнути з відповідачів солідарно 67\~522,05\~грн. 3% річних та 259\~232,51\~грн. інфляційних втрат за період з 01.05.2017 до 01.05.2019 на загальну суму 326\~754\~грн. Розрахунки позивача перевірені судом та судом встановлено, що дійсно 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний період складає 67\~522,05\~грн., нараховані на заборгованість інфляційні втрати становлять 259\~232,51\~грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. При зверненні до суду з позовною заявою через систему «Електронний суд», з урахуванням коефіцієнту 0,8, позивачем ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було сплачено судовий збір в розмірі 3921,10 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 5175 від 06.08.2024. Сплачений розмір судового збору відповідає п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 3921,10 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25\~000 грн.

Outcome: approved