Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Представниця ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] \~про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.09.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та\~\~ [PERSON] \~\~в електронній формі в особистому кабінеті позичальника було укладено кредитний договір №103708943, відповідно до якого позичальнику надано кредит у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти, наданими позичальником. 29.01.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №29012024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором в розмірі 23\~652,60 грн., з яких: 6390,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17 262,60 грн. сума заборгованості за відсотками. Крім того, 03.10.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №76217132, згідно якого позикодавець зобов`язався перерахувати позичальнику на його картковий рахунок у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти від суми позики. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК« 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним договором на суму 35\~500,00 грн., з яких: 10\~000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 25\~500,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Посилаючись на вищевикладене, а також на невиконання відповідачем зобов`язань перед кредиторами з повернення позичених кредитних коштів та несплаті відсотків за користування кредитними коштами, а також, з огляду на перехід права вимоги до відповідача, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 59 152,60 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 06.08.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи по суті, витребувано у позивача детальний розрахунок відсотків за кредитним договором від 03.10.2022 року № 76217132, а також докази отримання кредиту відповідачем за обома кредитними договорами та виписку з рахунку відповідача. 27 серпня 2024 року на адресу суду надійшов відзив, згідно з яким відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідач зазначив, що за наданим позивачем договором факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21 вбачається перехід права вимоги до відповідача, в той час як, кредитний договір № 76217132 між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було пізніше, а саме: у жовтні 2023 року. Отже, на момент укладання такого договору факторингу, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором ще не настав. Також, відповідно до реєстру боржників, наданих позивачем до договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, позивач набув право вимоги до відповідача на суму 35\~500,00 грн., з яких: 10\~000,00 грн сума заборгованості; 25\~500,00 грн сума заборгованості за відсотками, в той час як сума процентів за користування кредитом повинна була нараховуватись протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, що складає 7500,00 грн. Крім цього, відповідач вказав, що до матеріалів справи не було надано жодних доказів: отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами; застосування відповідачем електронного підпису при підписанні кредитного договору; реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відповідач у відзиві також звернув увагу, що витяги з реєстру боржників, надані позивачем до договору факторингу № 29012024 від 29.01.2024 року та договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21 містять лише підпис представника позивача. Відтиски печатки на таких реєстрах також відсутні. Надані розрахунки заборгованості позивачем не містять будь-яких пояснень стосовно розрахунку заборгованості. Дані стосовно розрахунку заборгованості, наданого первісними кредиторами також відсутні. 03 вересня 2024 року позивачем було надано відповідь на відзив, де він зазначив, що кредитні договори, укладені відповідачем були в електронній формі за допомогою дотримання певного алгоритму, який включає в себе самостійне обирання клієнтом суми кредиту, бажаний строк отримання кредиту, заповнення заявки. На підставі поданої заявки, інформаційна система фінансової установи здійснює реєстрацію такого клієнта на сайті та оформлює Особистий кабінет де споживач має змогу ознайомитися з договорами, поточним станом заборгованості, сплатити кредит тощо. Додатково проводиться верифікація банківської карти клієнта, що дає змогу встановити ідентичність власника банківської карти та особу, яка заповнює заявку. Про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та можливості отримати кредит споживач інформується за допомогою смс-повідомлення, направлене на номер телефону визначений споживачем в поданій ним заявці. Таке смс-повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має особисто внести у спеціальне поле на сайті для завершення реєстрації на генерацію Особистого кабінету, а також для підтвердження умов отримання кредиту. Таким чином, як вказує позивач, то кредитний договір укладається шляхом приєднання клієнта до умов договору, який надається йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному сайті кредитора. За таким алгоритмом позивачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, після чого було виявлено намір вступити з кредитодавцем в договірні відносини. Що стосується електронного підпису, то позивач вказує, що його було відтворено відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаному ним при укладанні договору. Також позивачем було зазначено, що нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту є правомірним, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16. Крім того, в запереченні проти відзиву відповідача, до відповіді на відзив відповідачем було надано копії витягів з реєстру боржників за кредитними договорами та зазначено, що укладеним договором факторингу між позивачем та ТОВ «ФК« 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не було заборонено відступлення права вимоги до боржників, які виникають у майбутньому. Не заборонено відступлення права майбутніх вимог також законодавством. 19 вересня 2024 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, з огляду на які, відповідач зазначає, що позивачем не було надано жодних доказів вчинення відповідачем дій відносно укладення кредитного договору, проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, реєстрації його в інформаційній телекомунікаційній системі тощо. За відсутності первинних бухгалтерських документів неможливо встановити достовірність видачі кредиту відповідачу, розмір заборгованості за кредитом та розмір внесених відповідачів платежів за кредитними договорами. Що стосується права вимоги позивача, то відповідач вказує, що право вимоги передається із зобов`язання яке не припинилось на момент вчинення передачі прав вимоги новому кредитору, а в даному випадку, на право вимоги, що повинно було існувати на момент передачі права вимог до боржників. Тобто, передача права вимоги до відповідача за договором факторингу укладеного раніше виникнення зобов`язань у відповідача не виникає. Ухвалами суду від 24 вересня 2024 та від 22 жовтня 2024 року судом було витребувано від АТ «ТАСКОМБАНК» документи та відомості, що стосуються наявних карткових рахунків у відповідача та надходжень на них грошових коштів на певну дату. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотань щодо відкладення судового засідання суду не надходило. Згідно поданих заяв, представники позивача та відповідача просили проводити судовий розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Що стосується Договору споживчого кредиту від 27.09.2023 року № 103708943. Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2023 року між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір споживчого кредиту № 103708943 (а.с. 7-12), предметом якого є сума кредиту, яка становить 7100,00 грн., яку кредитодавець зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплативши комісію та проценти за користування кредитом. Згідно з пп. 1.3, 1.4 кредит надається загальним строком на 105 днів з 27.09.2023 року, що складається з пільгового періоду, строком 15 днів (пп. 1.3.1), який завершується 12.10.2024 року та поточного періоду, строком 90 днів (пп. 1.3.2), який завершується 10.01.2024 року. Дата остаточного погашення кредиту 10.01.2024 року. За змістом п. 1.5 вказаного договору визначено, що загальні витрати позичальника за кредитом складають: за пільговий період 10.65 грн в грошовому виразі та 4.00 відсотків річних у процентному значенні; за весь строк кредитування 19 180,65 грн, в грошовому виразі та 9 358,00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період, складає 7 110.65 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за поточний період, складає 26 280,65 грн. Пунктами 1.5.2 та 1.5.3 вказаного договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 10.65 грн, які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 19\~170,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Пункт 2 вказаного Договору містить умови виконання, зокрема, з огляду на п. 2.1 визначено, що кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] *29. Пункт 2.3 Договору містить положення, якими передбачено можливість пролонгації пільгового періоду та збільшення строку кредитування, за умов, в тому числі, але не виключно, сплати комісії за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Строк продовження пільгового періоду складає: 3, 7, 15 днів з максимальним строком комісії 3.00, 6.00 та 10.00 відсотків від суми наданого кредиту. За змістом п. 2.3.2 Договору дата остаточного погашення кредиту та строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Нові дати разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені графіком. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 6 Договору, судом встановлено, що порядок укладання цього договору включає наступне. Договір укладається електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в ІКС Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства (п. 6.1 Договору). Розміщені в Особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або посилання на нього є пропозицією Товариства про укладення договору (офертою). Прийняття пропозиції про укладення договору надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (СМС) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього кредитного договору (п. 6.2 Договору). Згідно з графіком платежу за Договором про споживчий кредит № 103708943 від 27.09.2023 року розмір платежу за кредитом складає 26\~280.65 грн, який підлягає сплаті до 10.01.2024 року включно (а.с. 12). Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту № 103708943, який є додатком № 2 до Договору про споживчий кредит № 103708943 від 27.09.2023 року (а.с. 13), основними умовами кредитування з урахуванням побажання споживача складаються з: суми кредиту в розмірі 7100.00 грн; строку кредиту 105 днів, пільговий період 15 днів, поточний період 90 днів. Пункт 3 даного Паспорту містить інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача аналогічні умовам п. 1.5 Договору про споживчий кредит, а саме, процентна ставка: 0.01 відсотків за кожен день користування кредитом в межах пільгового періоду; стандартна ставка 3.00 відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом поточного періоду; тип процентної ставки фіксована; загальні витрати позичальника за кредитом складають: за пільговий період 10.65 грн; за весь строк кредитування - 19180,65 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період, складає 7110.65 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за поточний період, складає 26280,65 грн; реальна річна процентна ставка за пільговий період 4.00 відсотків річних; реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування 9358.00 грн. Дата надання інформації 27.09.2023 року. Інформація зберігає чинність та є актуальною протягом 2-х днів. Додатком 3 до Договору про споживчий кредит є заява на отримання кредиту № 103708943 від 27.09.2023 року (а.с. 14) згідно якої заявник [PERSON] просив надати кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 7100 грн; загальний строк кредитування 105 днів, з них: пільговий період 15 днів та поточний період 90 днів; денна процентна ставка протягом пільгового періоду 0.01%, протягом поточного періоду 3.00%. Платіжна картка, на яку має бути перерахована сума кредиту VISA CREDIT PLATINUM 414939*29. Як вбачається з копії платіжного доручення № 73315592 від 27.09.2023 року ТОВ «Мілоан» було здійснено платіж на суму 7100.00 грн на рахунок 414939*29, на ім`я [PERSON] (а.с. 121). Факт надходження грошових коштів в розмірі 7100.00 грн на банківську карту, яка належить відповідачу підтверджується листом від 14.10.2024 року № 5024/47.7.-БТ та випискою, наданою суду АТ «ТАКСОМБАНК» за період з 27.09.2023 року по 27.09.2023 рік (а.с.22-23, Т ІІ). З огляду на надану відомість позивачем «про щоденні нарахування та погашення» за кредитним договором № 103708943, сформовану ТОВ «Мілоан», вбачається надання кредиту відповідачу 27.09.2023 року та нарахування йому відсотків протягом пільгового та поточного періоду. З вказаної відомості судом встановлено, що в період з 28.09.2023 року по 12.10.2023 рік Товариством було нараховано на суму кредиту 0.71 грн щодня. 12 жовтня 2023 року пільговий період було пролонговано на 15 днів, про що свідчить сплата споживачем тіла кредиту в розмірі 710.00 грн та комісії за пролонгацію в сумі 710.00 грн. Таким чином, станом на 12 жовтня 2023 рік, розмір кредиту складав 6390.00 грн (а.с. 118). Пільговий період було продовжено до 27 жовтня 2023 року, у зв`язку з чим на суму кредиту в розмірі 6390.00 грн нараховувались щоденні відсотки в розмірі 0.64 грн з розрахунку 0.01% на залишок суми кредиту (п. 1.5.2 Договору). З 28 жовтня 2023 року нарахування відсотків проводилось за поточний період з розрахунку 3% (191.70 грн) від суми залишку кредиту. Вбачається, що строк кредитування було продовжено до 25 жовтня 2023 року з огляду на проведену пролонгацію пільгового періоду у відповідності до п. 3 Договору. Таким чином, з наданих позивачем відомостей вбачаються наступні нарахування: з 28.09.2023 року по 12.10.2023 року в розмірі 10.65 грн, які були сплачені 12.10.2023 року; комісію за пролонгацію в розмірі 710.00 грн, яка була сплачена 12.10.2023 року; з 13.10.2023 року по 27.10.2023 року в розмірі 9.60 грн та з 28.10.2023 року по 25.01.2024 року в розмірі 17 253.00 грн, які не були сплачено позичальником. Загальна сума несплачених відсотків складає 17\~262.60 грн. (9.60 грн + 17 253.00). Виходячи з встановлених судом обставин, вбачається, що позивач є власником банківської карти [NUMBER] *29 на яку 27 вересня 2023 року отримав 7100.00 грн. Сукупність досліджених судом доказів вказує, що саме за Договором про споживчий кредит від 27.09.2023 року № 103708943 укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, останній отримав на підставі платіжного доручення від 27.09.2023 року відповідну суму в розмірі 7100.00 грн. Будь-яких інших надходжень на банківську карту відповідача 27.09.2023 року не вбачається, що свідчить надана АТ «ТАКСОМБАНК» виписки по рахунку відповідача. Натомість, відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити за користування кредитом відсотки в строк до 10.01.2024 року, що передбачено умовами Договору та графіком платежу. Будь-яких відомостей щодо проведення пролонгації умов пільгового періоду, про що було наведено вище позивачем не надано. Зокрема, незалежно від дослідженої судом відомості «про щоденні нарахування та погашення» конкретних доказів пролонгації умов пільгового періоду позивачем надано не було, а отже, вбачається факт того, що після 10.01.2024 року нарахування відсотків відповідачу було продовжено до 25.01.2024 року включно безпідставно. Суд звертає увагу, що за умовами Договору пролонгація пільгового періоду, яка передбачає продовження строку кредитування та дати погашення кредиту відбувається за зміненими (оновленими) графіками відповідних платежів, які б мали встановити відповідні зміни у строках виконання зобов`язань відповідачем. Оскільки відповідні докази пролонгації позивачем надано не було, то суд позбавлений підстав вважати, що граничний строк погашення кредиту настав 25.01.2024 року замість визначеного в Договорі 10.01.2024 року. За період з 11.01.2024 року по 25.01.2024 року включно, відповідачу було нараховано розмір відсотків на суму 2875.5 грн. Як також вбачається з матеріалів справи, 29.01.2024 року між позивачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір факторингу № 29012024, згідно умов якого позивач отримав право грошової вимоги до третіх осіб боржників згідно реєстру боржників, що є додатком до такого договору (а.с.15-16). З копії акту прийому передачі Реєстру боржників № 2 за договором факторингу № 29012024 від 29.01.2024 року та Витягу з реєстру боржників № 2 від 29.01.2024 року вбачається передання позивачу право вимоги, зокрема до відповідача на суму заборгованості в розмірі 23\~652.60 грн за договором № 103708943 (а.с.17-18). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 103708943 від 27.09.2023 року, розмір заборгованості за кредитом відповідача складає 23\~652.60 грн, в тому числі: 6390.00 грн за кредитом та 17\~262.60 грн за відсотками (а.с. 19). З огляду на встановлені судом обставини, описані вище, суд приходить до висновку, що розмір нарахованих відсотків у сумі 17\~262.60 грн повинен бути зменшеним на 2875,50 грн та складати 14 387,10 грн нарахованих за період, не пізніше 10.01.2024 року. Що стосується Договору позики від 03.10.2023 року № 76217132. Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики № 76217132 згідно умов якого, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням електронного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики (п. 1 Договору). З п. 1.1 Договору вбачається, що сторони узгодили, що проценти грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є сплатою за користування такою позикою. Договором передбачено базову процентну ставку, знижену процентну ставку (відносно базової) та процентну ставку за понадстрокове користування позикою, яка не застосовується в період воєнного стану (а.с. 26-28). З п. 1.2 Договору вбачається, що сума позики складає 10\~000.00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 2.5% в день. Дата надання позики 03.10.2023 року, дата повернення 01.11.2023 року. Знижена процентна ставка/день складає 1%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2.70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 2617.16%, орієнтована загальна вартість позики складає 13000.00 грн (а.с. 26-28). В реквізитах договору позичальником вказано банківський рахунок № [NUMBER] . Згідно з п. 14 Договору вбачається, що у разі якщо позичальник не дотримується умов Офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг, для таких споживачів знижена процентна ставка припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п. 2.3 п. 2 Договору (2.5%). В такому разі, проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою, підлягають перерахуванню за базою процентною ставкою та сплачуються позичальником в повному обсязі за весь період строку позики. Пунктами 20 та 21 Договору визначено порядок укладення Договору у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням ІТС та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Порядок створення та накладення електронного підпису передбачає алгоритм дій, зокрема: створення одноразового ідентифікатора та надсилання його до особистого електронного кабінету позичальника разом із Договором. Приймаючи пропозицію укласти договір, позичальник підписує його в ІТС таким одноразовим ідентифікатором. З додатку № 1 до вказаного Договору вбачається Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яким визначено, що станом на 01.11.2023 року позичальник повинен сплатити позикодавцю суму кредиту за договором в розмірі 10\~000.00 грн та проценти за користування кредитом в розмірі 3000.00 грн (а.с.28-29). Факт надходження грошових коштів в розмірі 10000.00 грн на банківську карту, яка належить відповідачу підтверджується листом від 28.10.2024 року № 5265/47.7.-БТ від 28.10.2024 року та випискою, наданою суду АТ «ТАКСОМБАНК» (а.с. 39-40, Т.ІІ). Таким чином, досліджені судом докази в сукупності вказують на отримання відповідачем позики за договором позики укладеного 03.10.2023 року з ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок банківської карти в розмірі 10\~000.00 грн зі строком користування наданою позикою 30 днів та під зобов`язання її повернення 01.11.2023 року (або достроково) зі сплатою відсотків в розмірі 3000.00 грн. 14 червня 2021 року між позивачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу № 14/06/21 за умовами якого, позивач отримав право грошової вимоги до третіх осіб боржників строк виконання яких настав (а.с. 30-31). З наданої суду копії додаткової угоди від 27.02.2024 року № 20 позивач та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» узгодили передачу позивачеві права вимоги до боржників за реєстром від 27.02.2024 року № 18 (а.с. 33). За актом прийому-передачі Реєстру боржників № 18 від 27.02.2024 року позивач прийняв реєстр боржників з кількістю боржників 3706 та право вимог заборгованості від боржників (а.с. 34). З копії витягу з реєстру боржників № 18 від 27.07.2024 року вбачається, що позивач отримав право вимоги заборгованості відповідача за договором позики № 76217132 в розмірі 35\~500.00 грн, в тому числі: 10\~000.00 грн заборгованості за кредитом та 25\~500.00 грн заборгованості за відсотками (а.с. 35). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03.10.2023 року відповідач має загальну заборгованість в розмірі 35\~500.00 грн, в тому числі: 10\~000.00 грн заборгованості за кредитом та 25\~500.00 грн заборгованості за відсотками (а.с. 36, 240-241). З наданого суду розрахунку ставки відсотків, встановлено, що за період з 03.10.2023 року по 01.11.2023 року відповідачу було нараховано щоденні проценти в розмірі 100.00 грн, або 1% від суми наданої позики. З 02.11.2023 року по 27.02.2024 рік відповідачу було нараховано щоденно 250.00 грн, або 2.5% від суми позики (а.с. 123-124). Таким чином, судом встановлено, що за договором факторингу та додатковою угодою до нього, позивач отримав право вимоги до боржників ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі заборгованість відповідача за договором позики на загальну суму 35\~500.00 грн. Проте, з огляду на встановлені судом обставини, описані вище, суд приходить до висновку, що розмір нарахованих відсотків у сумі 25 000.00 грн повинен складати 7500,00 грн з огляду на 30-ти денний строк кредитування (10000*2,5%/100=250 грн на добу; 250*30=7500 грн). Враховуючи визначені сторонами договору позики умови, суд дійшов в даному випадку, що, оскільки строк кредитування було визначено тривалістю в 30 днів, то саме в цей строк повинні були нараховуватись проценти за користування кредитом. В той же час, оскільки відповідачем не було виконано умови фінансових послуг, то за п. 15 Договору визначена ставка відсотку в 1% підлягала зміні та перерахуванню на 2,5% за весь період кредитування на суму непогашеного кредиту. Висновки суду за результатами встановлених обставин та норми матеріального права, якими керується суд. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на статтю 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчених. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладенним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Проаналізовані судом докази дають підстави для висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів. Відповідач отримав на належний йому банківський (картковий) рахунок суми позики, що свідчить про укладення відповідних договорів. При цьому, як зі змісту самих кредитних договорів так і зі змісту наведених вище правових норм, убачається дотримання певного алгоритму дій, супутніх підписанню договорів (документів) в електронному, що мало б відбутись лише за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачем. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини першої статті 1049 та статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі\~№444/9519/12). Зі змісту правового висновку Великої Палати ВС убачається, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Зазначена правова позиція є сталою та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 та інш. В ході розгляду справи встановлено, що фінансові установи виконали свої зобов`язання за договорами, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, в порушення умов кредитних договорів, відповідач свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитними договорами. Натомість, нараховані відповідачу проценти фінансовими установами, виходили за межі встановленого строку кредитування (правомірного періоду користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування), що на думку суду є необгрунтованим. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 103708943 від 27.09.2023 року складає 20\~777.10 грн, в тому числі: 6390.00 грн за кредитом та 14 387,10 грн за відсотками, а за договором позики від 03.10.2023 року № 76217132 заборгованість відповідача складає 17500,00 грн., в тому числі: 10000 грн за позикою та 7500,00 грн за відсотками. Що стосується доводів відповідача про те, що позивач не мав змоги отримати заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, в той час як, кредитний договір № 76217132 між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено пізніше, а саме: у жовтні 2023 року, то суд проаналізувавши наведене вважає за необхідне зазначити наступне. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, згідно умов цього договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно відбувається додатку № 1 є невід`ємною частиною договору. Згідно п. 1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Вказаний договір фактично слугував основою для подальших змін шляхом укладення між сторонами такого договору факторингу додаткових угод, як наприклад за № 20 від 27.02.2024 року (а.с. 33) за якою, в межах укладеного договору факторингу, позивачу було також відступлено боржників згідно реєстру № 18 від 27.02.2024 року. Відповідно до реєстру боржників №18 від 27.02.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 500,00 грн., з яких: 10000,00 гри. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 35, 240). Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» була відступлена відповідно умов додаткової угоди до існуючого договору факторингу, а саме: 27.02.2024 року. На момент відступлення права вимоги позивачу, заборгованість за договором позики відповідача вже існувала, що спростовує протилежну позицію відповідача. З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість, на загальну суму 38 277,10 грн, а саме: - за кредитним договором № 103708943 від 27.09.2023 року в розмірі 20\~777,10 грн, в тому числі: 6390,00 грн за кредитом та 14 387,10 грн за відсотками; - за договором позики від 03.10.2023 року № 76217132 в розмірі 17500,00 грн., в тому числі: 10000 грн за позикою та 7500,00 грн за відсотками. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати сторін у даній справі складаються з: суми судового збору сплаченого позивачем за звернення до суду в розмірі 3028,00 грн; витрат на професійну правничу допомогу відповідача в розмірі 6000,00 грн. Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, який покладається на відповідача у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. Ціна пред`явленого позову складає 59 152,60 грн, а розмір задоволених позовних вимог складає 38 277,10 грн, тобто 64,71% від ціни позову. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 1959,42 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно правової позиції Великої Палати ВС, викладеної у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 зазначається, що Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а з огляду на рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 підкреслюється, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У відповіді на відзив позивач вказує на неспівмірність заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність документального підтвердження вказаних витрат, зокрема: відсутність розрахунку наданих послуг. У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу та надає на підтвердження понесених витрат наступні документи в копіях: договір про надання правничої допомоги від 22.08.2024 року № 50/24; додаток № 1 до вказаного договору із зазначенням наданих адвокатських послуг відповідачу; квитанція до прибуткового касового ордеру № 50 від 22.08.2024 року на суму 6000,00 грн; акт виконаних робіт від 16.09.2024 року на суму 6000,00 грн. Оцінюючи вказані обставини, судом встановлено, що витрати на отримані послуги адвоката становили 6000,00 грн станом на 22.08.2024 року, про що свідчить прибутковий касовий ордер № 50. На момент понесення зазначених витрат, отриманні послуги відповідачем від адвоката визначені в додатку 1 до договору про надання правничої допомоги від 22.08.2024 року № 50/24, які складалися із підготовки процесуальних документів по справі № 478/968/24. За змістом акту виконаних робіт від 16.09.2024 року до переліку підготовлених процесуальних документів увійшли відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь. Натомість, передбачити майбутню підготовку заперечень проти відповіді та наперед узгодити її вартість, станом на 22.08.2024 року сторони мали можливість лише імовірно. Отже розмір витрат на підготовку адвокатом заперечень на відповідь на відзив не можна вважати об`єктивним. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). Виходячи з встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що розмір послуг адвоката отриманих відповідачем за критеріями реальності, розумності та співмірності у справі слід визначити у розмірі 2500 грн, що також відповідає ціні позову та складності справи. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial