Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У березні 2024 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 21.04.2023 року між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН» укладено кредитний договір №8875031, який вчинено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. В подальшому, 28.09.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №28092023. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №28092023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8875031 у розмірі 21780 грн., 00 коп. з яких 5600 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 15780 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 400 грн. 00 коп. заборгованість за комісією. Крім того, зазначав, що 18.04.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №103740613. 27.10.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27102023/1. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №27102023/1, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103740613 у розмірі 28137 грн., 40 коп. з яких 7200 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 20574 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками; 363 грн. 40 коп. сума заборгованості за комісією. Окрім того, 11.06.2023 року між відповідачем та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено ще один договір позики №5704882, який підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, та був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] . В подальшому, 18.10.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №18-10/2023. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №18-10/2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №5704882 у розмірі 4870 грн., 50 коп. з яких 1500 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 3370 грн. 50 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою. При цьому, зазначав, що всупереч умовам Кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконав своїх зобов`язань, та після відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. На підставі вищевикладеного, посилаючись на умови договорів, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №8875031 у розмірі 21780 грн., 00 коп. з яких 5600 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 15780 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 400 грн. 00 коп. заборгованість за комісією, за кредитним договором №103740613 у розмірі 28137 грн., 40 коп. з яких 7200 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 20574 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками; 363 грн. 40 коп. сума заборгованості за комісією, та за договором позики №5704882 у розмірі 4870 грн., 50 коп. з яких 1500 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 3370 грн. 50 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою, а також судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп. На вказану позовну заяву надійшов письмовий відзив, в якому представник відповідача [PERSON] позов не визнав вказуючи на те, що позивачем не надано суду жодного первинного бухгалтерського документу, який би підтверджував факт надання кредиту чи позики [PERSON] . Зазначав, що розрахунки заборгованості на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, та укладення договорів на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому вважає, що не є належними доказами наявності заборгованості. При цьому, вказував, що зазначені розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документами, що створені самим позивачем, а відтак інформація зазначена в них не може бути доказами наявності заборгованості, на яких наполягає позивач. Крім того, просив визнати неналежними доказами, а саме платіжні доручення №98666492 від 21.04.2023 року Платник ТОВ «Мілоан» отримувач [PERSON] на суму 8000 гривень та платіжне доручення №83138923 від 18.04.2023 платник ТОВ «Мілоан» отримувач [PERSON] на суму 12000 гривень, які не завірені банківськими печатками та підписами банківських уповноважених осіб, а також не завірені належним чином: «згідно з оригіналом». З урахуванням наведених у відзиві обставин просив відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивача вказував, що відзив є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому, зазначав, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника. Крім того, вказував, що вони не є банківською установою, а отже на підтвердження зарахування кредитних коштів перерахованих відповідачу [PERSON] за кредитними договорами не можуть надати жодної інформації, оскільки згідно ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформацію про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта - є банківською таємницею. Однак, зазначав, що [PERSON] як тримач карткового рахунку на який було перераховано кредитні кошти може власноручно отримати виписки по рахунку для підтвердження та/або спростування факту перерахування кредитних коштів по вищенаведених договорах. Також зазначав, що ними було долучено до матеріалів справи платіжні доручення, згідно яких вбачається, що кредитні кошти були перераховані на рахунки, які вказані клієнтом, та відповідають умовам договорів, а також інформаційну довідку про перерахування коштів за кредитним договором № 5704882 від 11 червня 2023 року. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак просив розгляд справи проводити без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 21.04.2023 року між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» укладено кредитний договір №8875031 (а.с.10-15). Відповідно до умов Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній п.1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Крім того, умовами договору визначено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 900 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 0,75% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 21600 грн. 00 коп., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2, 2.3 цього договору (п.1.5.2, п.1.5.3, п.1.6 Договору). Також, умовами договору визначено, що відповідно до п.2.1 Кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані [PERSON] первісному кредитору з метою отримання кредиту. Вказаний договір укладено між сторонами в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п.6 Кредитного договору, Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника. Відповідно до платіжного доручення № 98666492 від 21 квітня 2023 року кошти в сумі 8 000 грн. були перераховані ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок позивача (а.с. 123) й відповідно належними доказами даний факт відповідачем не спростовано. Таким чином, наданими позивачем доказами достовірно встановлено, що товариство виконала свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надано. Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань згідно договорів не виконав та у встановлені договором строки не здійснив повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Також, з матеріалів справи вбачається, що 18.04.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №103740613, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого Кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані [PERSON] первісному кредитору з метою отримання кредиту. Крім того, умовами договору визначено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1890 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 32400 грн. 00 коп., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2, 2.3 цього договору (п.1.5.2, п.1.5.3, п.1.6 Договору). Так, згідно з п.1.1. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі, визначеній п.1.2. Кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. Кредитного договору(а.с.23-28). Також відповідно до змісту платіжних доручень №98666492 та №63135923, [PERSON] було перераховано кошти згідно кредитних договорів(а.с.117,123). За змістом до п.2.1. вказаного кредитного договору, Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *20. Відповідно до платіжного доручення № 63135923 від 18 квітня 2023 року кошти в сумі 12 000 грн. були перераховані ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок позивача (а.с.117) й відповідно належними доказами даний факт відповідачем не спростовано. Таким чином, наданими позивачем доказами достовірно встановлено, що товариство виконала свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надано. Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань згідно договорів не виконав та у встановлені договором строки не здійснив повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. 11.06.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено ще один договір позики (а.с.42-46), відповідно до якого Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти від Суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Так, відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок Позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті. Договір позики укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі Позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення Позикодавцем в особистому кабінеті Позичальника Договору позики для вивчення та прийняття його умов Позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого Позикодавцем Договору. Крім того, відповідно до п.п. 10.1.5 та п.п.10.1.6 Договору позики [PERSON] підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання фінансових послуг ТзОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики. Так, на підтвердження того, що [PERSON] відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта є копія платіжного доручення про перерахування коштів на суму 1500 гривень на карту [NUMBER] (а.с.91, 142). Таким чином, наданими позивачем доказами достовірно встановлено, що товариство виконала свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надано. Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань згідно договорів не виконав та у встановлені договором строки не здійснив повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 143). Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Як передбачено частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 даного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). З урахуванням вище наведених норм законодавства щодо особливостей електронних договорів, а також наведених у відзиві та запереченнях доводів представника відповідача, якими останній обґрунтовував свої заперечення проти позову, слід зазначити наступне. Так, первісні кредитора за наведеними вище договорами надали відповідачу одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав, як підтвердження підписання кредитного договору, а також того факту, що останній ознайомлений з усіма умовами отримання коштів в кредит та позику, подав заявку на отримання кредиту за умовами, а тому доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання, користування, та підписання відповідачем договорів та його ознайомлення з їх умовами є безпідставними. Уклавши вказані договори на умовах, викладених в них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах. У відповідності до умов кожного із укладених договорів, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладання договору, при цьому слід зазначити що нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Також, відсутні відомості про те, що персональні дані відповідача, а саме реквізити банківської картки були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, а також відповідачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій шляхом укладення від його імені електронних договорів. Щодо факту надання кредиту та позики [PERSON] , представником позивача на підтвердження надано копії платіжних доручень про перерахування коштів відповідно до зазначених договорів. Таким чином, між первісними кредиторами та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №28092023. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №28092023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8875031 у розмірі 21780 грн., 00 коп. з яких 5600 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 15780 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 400 грн. 00 коп. заборгованість за комісією(а.с.18-22). Крім того, 27.10.2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27102023/1. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №27102023/1, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103740613 у розмірі 28137 грн., 40 коп. з яких 7200 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 20574 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками; 363 грн. 40 коп. сума заборгованості за комісією(а.с.31-35). Також, 18.10.2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №18-10/2023. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №18-10/2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №5704882 у розмірі 4870 грн., 50 коп. з яких 1500 грн. 00 коп. сума заборгованості за основаною сумою боргу; 3370 грн. 50 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою(а.с.52-56). З моменту відступлення права вимоги відповідач вказану заборгованість не погасив, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом. На підтвердження наявності зазначеного боргу позивачем долучено до матеріалів справи детальні розрахунки заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved