Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - Відповідач) на свою користь грошову компенсацію за моральну шкоду, заподіяну внаслідок професійного захворювання, в сумі 160000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 06 червня 1996 року працює на підприємстві Відповідача за професією слюсар-ремонтник в сортопрокатному цеху №2. Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 15.05.2023 року №ПС/3.1/11698-23, складеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248, умови праці позивача відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»: по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по шуму - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі». Так, у зазначених умовах праці позивач працював 27 років та 2 місяці. Протягом 2015-2022 років позивач один раз на два роки регулярно проходив періодичні медичні огляди та за рішеннями лікарських комісій визнавався придатним для роботи за професією. Однак, з 2021 року у позивача почали виникати проблеми зі слухом, зокрема зниження слуху на обидва вуха, періодичний шум у вухах, з приводу чого він з 2021 року перебуває під диспансерним наглядом у Криворізькій міській лікарні №4. Так, в липні 2022 року та у вересні 2023 року лікарська комісія визнала позивача непридатним для роботи за професією, а під час обстеження та лікування позивача в ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» у період з 09 серпня 2023 року по 18 серпня 2023 року, згідно медичного висновку лікарської комісії від 15.08.2023 року №845, йому було встановлено наступний діагноз професійного захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа третього ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва четвертого ступеня (з вираженим зниженням слуху). Так, на підставі повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність у позивача професійного захворювання на підприємстві Відповідача було проведено розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання, за результатами якого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.09.2023 року форми П-4, у п.п.17, 18 якого було зазначено, що під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на позивача діяв шкідливий виробничий фактор такий як шум, який і є причиною виникнення професійного захворювання. 14 грудня 2023 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності та показано медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного характеру. Так, у зв`язку з вказаним професійним захворюванням позивач переживає фізичні та душевні страждання, позаяк у нього знижений слух на обидва вуха, через що йому складно спілкуватись з оточуючими його людьми та в сімї, у зв`язку з чим він відчуває сором та пригнічення, у нього порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості повноцінно реалізовувати свої звички та бажання, що вносить істотні вимушені зміни у його життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи викладене позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у 160000 грн. Ухвалою суду від 10.10.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Так, представник Відповідача надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, позаяк будь-яких порушень законодавства про працю та охорону праці відносно позивача з боку підприємства, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, Відповідач не вчиняв. Позивач, у свою чергу, не дбав належним чином про особисту безпеку та здоров`я, у зв`язку з чим його безвідповідальне ставлення призвело до встановлення йому професійного захворювання, прогресування хвороби, погіршення самопочуття та встановлення ступеню втрати працездатності за професійним захворюванням. Крім того також зазначено, що розмір моральної шкоди, що визначений позивачем до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості. Відповідь на відзив до суду не надходила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно трудової книжки на ім`я позивача, останній з 06 червня 1996 року працює слюсарем-ремонтником в сортопрокатному цеху №2 підприємства Відповідача. Згідно медичних довідок про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника №571 від 07.06.2021 року та №301 від 19.05.2022 року, позивач проходив періодичні медогляди та за їх результатами був визнаний придатним працювати за професією, а згідно медичних довідок про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника №518 від 15.07.2022 року та №766 від 04.09.2023 року, позивач за результатами пройдених періодичних медоглядів був визнаний не придатним працювати за професією. Згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 15.05.2023 року №ПС/3.1/11698-23, складеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248, умови праці позивача за даними протоколів лабораторно-інструментальних досліджень умов праці на робочому місці відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»: по вмісту хімічних речовин в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по шуму - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі». Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15.08.2023 року (протокол №845) ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» та виписки із медичної карти №2315 стаціонарного хворого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 18.08.2023 року, позивачу було встановлено професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа третього ступеня (з помірним зниженням слуху), зліва четвертого ступеня (з вираженим зниженням слуху). Згідно п.п. 17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.09.2023 року форми П-4, працюючи слюсарем-ремонтником сортопрокатного цеху №2 прокатного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг`у період з 06 червня 1996 року по 08 вересня 2022 року (простій за межами підприємства), позивач виконував ремонт механічного обладнання шпинделів, редукторів, роликів, шестиренних клітей, штанг штовхачів, шестиренних вузлів, сполучних валів, аварійних ножиць, а також металоконструкцій огороджень та перекриттів, приймав участь у проведенні поточних ремонтів станів та агрегатів, займався перевезенням обладнання для ремонту в ремонтні цехи комбінату, а також поверненням обладнання з ремонту, виконував комплектування ремонтів матеріалами та запчастинами з баз та складів підприємства. Під час виконання своїх трудових обов`язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на позивача діяв шкідливий виробничий фактор такий як шум, еквівалентний рівень якого складає 83 дБА при ГДР 80 дБА. Крім того, у п. 15 зазначеного вище Акту встановлено, що у позивача не було раніше виявлено хронічних професійних захворювань (отруєнь). Згідно п. 12 цього ж Акту встановлено, що позивач пропрацював на підприємстві Відповідача за професією у вказаному цеху в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 02 місяці. 14 грудня 2023 року позивачу висновком МСЕК було первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності з 20 листопада 2023 року до 01 грудня 2024 року з призначенням дати чергового переогляду. Згідно ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Крім того, ч. 4 ст. 43 та ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. У ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~положень ст.\~237-1\~КЗпП України\~відшкодування роботодавцем\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав,\~призвели до\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У п. 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, як убачається із зазначеного вище Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.09.2023 року, причиною виникнення професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів - виробничого шуму. Отже, роботодавець, під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. При цьому, суд не приймає до уваги доводи викладені у відзиві щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою Відповідача, оскільки, як убачається з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.\~173, ч. 1 ст.\~237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Посилання представника Відповідача у відзиві на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються судом до уваги, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з Відповідача обов`язку виконати вимоги ст. 153\~КЗпП України\~та\~ст.\~13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Отже, судом установлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, має необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №210/5258/16-ц прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншою, ніж просив позивач. Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі ст. 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування\~моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Так, враховуючи викладене, ступінь первинно встановленої позивачем втратити професійної працездатності у розмірі 25% без встановлення йому групи інвалідності та з наявністю потреби в наступному переогляді, тривалість трудових відносин між сторонами у справі, зокрема 27 років 02 місяці роботи позивача в умовах впливу шуму та шкідливих факторів, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тяжкість вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~час та\~зусилля,\~необхідні для\~відновлення попереднього\~стану,враховуючи критерії розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з Відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 40000 грн. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Виходячи з викладеного, з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial