Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

02 липня 2021 року на адресу Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 14.07.2021 року, зазначено, що 01 листопада 1985 року [PERSON] згідно Договору найму було надано в найму квартиру [ADDRESS] , загальною площею 27.3 м.кв. В даній квартирі зареєстровано троє осіб, а саме: [PERSON] ,: [PERSON] та [PERSON] . Водночас, відповідачі з 2015 року не проживають за місцем реєстрації, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію та не мають в квартирі особистих речей Місцезнаходження відповідачів, на даний час позивачу невідомо. Також відповідачі не подавали заяв про те, що вони будуть відсутні за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування за цим житлом. Враховуючи зазначене, позивач просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 05 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків. 14.07.2021 року від [PERSON] до Краматорського міського суду Донецької області надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 15 липня 2021 року позов прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2023 року, для розгляду цивільної справи № 234/8655/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , визначено суддю Ісаєву Д.А. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Ісаєвої Д.А. від 17 жовтня2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 234/8655/21 до судового розгляду по суті. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи № 234/8655/21 надійшли в провадження судді Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. прийнято цивільну справу № 234/8655/21 до спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідачі не скористалась. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість в матеріалах справи наявна заява [PERSON] про розгляд справи без її участі, в якій позивач зазначила, що просить задовольнити позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору від 01 листопада 1985 року, укладений між житлово-комунальним управлінням та [PERSON] на підставі посвідчення 91 від 1.11.1985 про здачу в найм в користування житлове приміщення по [ADDRESS] , площею 27,3 кв.м. Про здачу та приймання квартири [ADDRESS] складено відповідний акт здачі та приймання квартири, кімнати від 01.11.1985 року,. Відповідно до Довідки № 32262 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 01 липня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї/зареєстрованих входять: позивач [PERSON] , [INFO] ; та відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Довідки про непроживання від 24.06.2021 року вих. № 01-25/59, виданої головою комітуту мікрорайону № 3 Краматорської міської ради , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , з 2015 року по теперішній час. Отже, у вказаній квартирі відповідачі [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані, але не мешкають. При цьому, позивач вказує, що відповідачі не оплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, не мають у житлі особистих речей та не отримують кореспонденції за вказаною адресою. Дані обставини, в ході розгляду справи відповідачами не оспорювались та не були спростовані. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Приписами статті 379\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 4 статті 311\~ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 327\~ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 61\~ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно частини 1 статті 71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Аналізуючи отримані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі тривалий час, а саме з 2015 року не проживають в спірній квартирі, не сплачують комунальні послуги та не несуть будь-яких витрат на утримання вказаного житла. При цьому, доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідачів у жилому приміщенні понад визначені ст. 71 ЖК України строки та доказів на вчинення їм перешкод у користуванні квартирою, суду не надано. За таких обставин, відсутні підстави для збереження за відповідачами [PERSON] , [PERSON] житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки під час судового розгляду справи, достовірно встановлено, що відповідач тривалий час, а саме з січня 2019 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання квартири, а перешкоди у користуванні даним житлом відповідачу не чиняться, суд доходить висновку про відсутність підстав для збереження за [PERSON] цього житлового приміщення. Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За звернення до суду з даною позовною заявою, [PERSON] були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 908,00 гривень. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908,00 гривень в рівних частках, по 454,00 гривень з кожного

Outcome: approved