Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

02 вересня 2024 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшов позов представника приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 8 388 грн 39 коп., та судові витрати, які складаються із витрат зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. В обґрунтування позову вказано, що 24 січня 2024 року об 11 год 45 хв в м. Івано-Франківськ на вул. Юності, 25 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу марки "КРАЗ", державний номерний знак [NUMBER] . Крім того, 24 січня 2024 року об 11 год 45 хв в м. Івано-Франківськ по вул. Юності, 25, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "КРАЗ", державний номерний знак [NUMBER] , в порушення вимог п. 2.10 А) Правил дорожнього руху України, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП за, що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки "КРАЗ", державний номерний знак [NUMBER] , застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213405712. Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2024 року по справі №344/1679/24 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП. До ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" із заявою про настання страхового випадку звернулась потерпіла особа, якій позивач здійснив виплату страхового відшкодування, згідно страхового акту №G-19711-1 у розмірі 8\~388,39 грн. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно з статті 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Оскільки відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то, як відповідальна за нанесення шкоди особа, повинен відшкодувати позивачеві у порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 8\~388, 39 грн. Ухвалою від 05 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику сторін), призначено судове засідання. Представник позивача у позовній заяві просила розгляд справи провести без участі позивача за наявними матеріалами справи. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами за зареєстрованим місцем його проживання). Крім того, інформація щодо розгляду справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Своїм правом на подання відзиву [PERSON] не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні факти і відповідні їм правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту\~ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] \~24 січня 2024 року об 11 год 00 хв у м. Івано-Франківськ по вул. Юності, 25, керуючи транспортним засобом марки "КРАЗ", державний номерний знак [NUMBER] , в порушення вимог\~п. 2.3 б); 10.9 Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час руху заднім ходом не переконався в безпечності маневру та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , який припаркував [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль марки "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім того, 24 січня 2024 року об 11 год 45 хв в м. Івано-Франківськ по вул. Юності, 25, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "КРАЗ", державний номерний знак [NUMBER] , в порушення вимог п. 2.10 А) Правил дорожнього руху України, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП за, що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП. Дана постанова суду набрала законної сили 24 лютого 2024 року(а.с.5). У відповідності до ч. 6 ст. 82\~ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наведеним також стверджується, що вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини [PERSON] , який порушив п.п. 2.3 б); 10.9 \~Правил дорожнього руху\~України, та що автомобіль марки "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , у цій дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений. Крім того, водій [PERSON] будучи причетним до даної дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП. Відповідальність відповідача [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до\~Закону України\~"Про\~обов`язкове\~страхування\~цивільно-правової\~відповідальності\~власників\~наземних транспортних\~засобів" у ПРАТ СК "Універсальна". Згідно договору страхування №ЕР-213405712 франшиза становить 0,00 грн (а.с.20). Також встановлено, що 24 січня 2024 року [PERSON] звернувся в\~ПАТ "СК "Універсальна"\~із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту(а.с.8-10). 25 січня 2024 року складено акту огляду транспортного засобу автомобіля марки "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , про що складено акт та ремонтна калькуляція №OY123137 (а.с.12-14). Згідно з аварійним сертифікатом (ЦВ) визначення обставин та причини настання події, яка відбулася 24 січня 2024 року за участі транспортного засобу марки "КРАЗ", державний номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу автомобіля марки "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , вартість страхової виплати автомобіля марки "Volkswagen", державний номерний знак [NUMBER] , склала 8388,39 грн (а.с.15). Відповідно до страхового акту N G9711-1 сума страхового відшкодування становить 8388,39 грн, яка була перерахована\~ [PERSON] \~згідно з платіжною інструкцією N 25235 від 29 січня 2024 року (а.с.17-18). Таким чином,\~ПАТ "СК "Універсальна"\~набуло право вимоги у порядку регресу до [PERSON] , щодо збитку і відновлювального ремонтом пошкодженого транспортного засобу у сумі 8388,39 грн, оскільки останній після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Статтею 1 Закону України "Про страхування" N 85/96-ВР від 07.03.93 року передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 979\~ЦК України за\~договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988\~ЦК України страховик\~зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Із статті 8\~Закону України "Про страхування "\~вбачається, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частиною 1 ст. 1166\~ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із ст. 1188\~Цивільного кодексу\~України вбачається, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до\~Постанови Великої палати Верховного Суду N 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року,\~стаття 1191\~ЦК\~України та стаття\~38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993\~ЦК України та стаття\~27\~Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного\~Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Статтями 993\~ЦК\~України та\~27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 993\~ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у даній справі, так як позивач\~ПрАТ "СК "Універсальна", виплативши страхове відшкодування потерпілому [PERSON] за договором добровільного страхування, отримало від нього права кредитора до [PERSON] , а тому між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації. Відповідно до частин першої та\~другої статті 509\~ЦК\~України зобов`язанням\~є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього\~Кодексу. З огляду на зазначені положення\~статті 509 ЦК України\~та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168\~ЦК\~України факт\~завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187\~ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999\~ЦК України законом\~може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6\~Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом\~статті 38.1.1.\~цього Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як передбачено статтею 1191\~ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з відповідача підлягають стягненню матеріальні збитки 8388,39 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Згідно з вимогами\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі\~"Надточій проти України" та п. 23 рішення\~ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved