Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Представник позивача адвокат Семенюк А.В. звернувся до суду з даним позовом, та просить суд: звільнити [PERSON] від сплати аліментів присуджених згідно судового наказу від 19.05.2020р. №454/1467/20 на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів та від заборгованості зі сплати аліментів щодо виконання даного судового наказу за період з 01.12.2022р. по день набрання рішенням законної сили; надалі стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів та не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 09.11.2010р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який було розірвано згідно рішення суду від 01.04.2020р. В період шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 15.10.2012р. 19.05.2020 року Сокальським районним судом Львівської області видано судовий наказ №454/1467/20 яким стягнуто аліменти із позивачки на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів (заробітку). Після видачі судового наказу діти проживали як із матір`ю так із батьком, тому у позивачки виникла заборгованість зі сплати аліментів. Оскільки діти вже тривалий час проживають разом із матір`ю, відповідач з 2021 року проживає за межами України, тому наявні всі підстави для припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дітей. Позивач та її представник, в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують повністю, просять розглядати справу у їхній відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов, заяви про відкладення розгляду справи або проведення такого у його відсутності суду не надав, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01.04.2020р. згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області №454/2374/19. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] виданих повторно. 19.05.2020 року Сокальським районним судом Львівської області видано судовий наказ №454/1467/20 яким стягнуто аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів (заробітку) та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На виконання вказаного судового рішення Сокальським відділом ДВС ЗМУМЮ відкрито виконавче провадження ВП №62292360, та згідно наданого розрахунку заборгованість по аліментах становить 205634,89грн. Однак із оглянутого Акту про встановлення факту від 19.07.2024р., підписаний членами комісії,\~ встановлено, що діти проживають у [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю - [PERSON] з грудня 2022р. а [PERSON] з травня 2023р. Даний акт виданий органом місцевого самоврядування зі слів сусідів Суд констатує, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, вирішуючи які суд виходить з того, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Також згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. За умовами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст. 188 СК України батьки, за рішенням суду, можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Отже, повне звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом, за наявності встановлених судом вищезазначених обставин. Статтею 197 СК України визначено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц зроблено висновок, що: «сімейне законодавство України не містить підстав для припинення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягуються аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним». Відповідно до Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно змісту постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача». Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з даним позовом\~ позивач та її представник обґрунтовували свої вимоги тим, що діти після розірвання шлюбу з відповідачем і на даний час проживають разом з матір`ю - позивачем по справі та знаходиться на її утриманні, що підтверджено матеріалами справи, в той час батько знаходиться за межами України, обставин, що свідчать про протилежне, судом не встановлено. Таким чином враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин та способи захисту сімейних прав, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача на утримання дітей , що стягуються на підставі судового наказу від 19.05.2020р. №454/1467/20. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення на її користь аліментів на утримання\~ дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд враховує, що на даний час діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідност.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідност.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч.1, 2ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених обставин, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів у її користь із відповідача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 гривень (за вимогу про стягнення аліментів) та 1211,20 гривень на користь позивача (сплачена сума судового збору при зверненні до суду). Виходячи з наведеного,

Outcome: approved