Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

04.10.2023\~року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на його користь матеріальну шкоду в сумі 15046,55 грн. 55 коп., з відповідача [PERSON] - моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. 00 коп., а також з останнього стягнути понесені ним судові витрати на правову допомогу адвоката по даній справі. Згідно ухвали від 05.03.2024 року судом прийнято відмову представника позивача [PERSON] , адвоката Куцого О.С. від позову в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] по даній справі та закрито провадження у\~справів цій частині. У зв`язку з наведеним, 25.06.2024 року [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 15046 грн. 55 коп., та понесені ним судові витрати на правову допомогу адвоката по даній справі. В судовому засіданні представник позивача вимоги [PERSON] , з урахуванням заяви про їх уточнення, підтримав з підстав, наведених у них і просив їх задоволити. Представник відповідача: ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не прибула, натомість надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить проводити розгляд справи без участі представника даного відповідача та відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», з підстав, викладених у ньому (відзиві). Отже, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи представника ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», викладені у відзиві на позов, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 31.10.2018 року близько 18 год. 30 хв., у темну пору доби, суху погоду [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався ділянкою автодороги «Мукачево-Львів», а саме в м.Надвірна по вул.Соборна, Івано-Франківської області, у напрямку м.Львів. Перед початком розвороту ліворуч останній не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки для інших учасників руху, та допустив зіткнення із мотоциклом марки «Suzuki», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , тобто позивача по даній справі. При цьому, [PERSON] порушив вимоги ПДР України, зокрема: п.2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.10.1., згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Як з`ясовано судом, в результаті порушення [PERSON] ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої руки у вигляді перелому променевої кістки та шиловидного відростку, перелому IV-V пальця п`ясткових кісток, що згідно висновку експерта №314 від 17.12.2018 року відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя у момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я; забій м`яких тканин ділянки лівого колінного суглобу у вигляді набряку та саден відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості, [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України. Судом перевірено, що по даному факту було зареєстроване кримінальне провадження, відомості про яке 01.11.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018090200000758. В подальшому, відповідно до ухвали Надвірнянського районного судом Івано-Франківської області від 22.06.2023 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження №12018090200000758 від 01.11.2018 року за ч.1 ст.286 КК України щодо нього, закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України. Дана ухвала набрала законної сили 30.06.2023 року (а.с.17-18). Також судом встановлено, що внаслідок спричинення позивачу тілесних ушкоджень в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, останній з 31.10.2018 року по 15.11.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Надвірнянської ЦРЛ, а після цього змушений був продовжувати амбулаторне лікування в поліклініці Надвірнянської ЦРЛ та вдома. В ході судового розгляду з`ясовано, що на своє лікування, придбання пластини для операції променевої кістки, на час подання позовної заяви, [PERSON] витратив кошти в розмірі 15046 грн. 55 коп., що підтверджується чеками, виписним епікризом та іншими документами, що містяться в матеріалах справи (а.с.7, 8-13). Як вбачається із позовних вимог і не спростовано в ході судового розгляду, завдану позивачу майнову шкоду на даний час не відшкодовано. Разом з\~тим,\~судом встановлено,\~що на\~час вчинення\~дорожньо-транспортної\~пригоди цивільно-правова\~відповідальність [PERSON] ,\~як водія,\~була застрахована\~згідно полісу\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №АК/8573211\~від 05.07.2018 року, копія якого долучена до позовної заяви (а.с.6). Проте, зазначену вище майнову шкоду в розмірі 15046 грн. 55 коп., відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивачу також відшкодовано не було. З огляду на викладене, суд констатує, що ч.6 ст.82 ЦПК України закріплено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Преюдиційні обставини, що установлені вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, постановлено ухвалу або прийнято постанову суду, лише в питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони цією особою. Ці обставини доказуванню не підлягають. Усі інші обставини повинні бути доведені учасниками справи в загальному порядку. Вказана вище\~ухвала Надвірнянського\~районного суду\~Івано-Франківської\~області від\~22.06.2023\~року у\~кримінальному провадженні №12018090200000758 від 01.11.2018 року, є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони даною особою. З огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, та обставина, що [PERSON] керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження, доказуванню не підлягає, тобто вина [PERSON] є встановленою. В той же час, як перевірено судом, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер\~ [NUMBER] -\~ [PERSON] ,\~на момент\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди була\~застрахована в\~ПрАТ «УСК\~«Княжа Вієнна\~Іншуранс Груп»,\~що підтверджується\~полісом обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №АК/8573211\~від 05.07.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6), яке відповідно і зобов`язане виплатити потерпілому страхове відшкодування замість завдавача шкоди, у визначеному порядку. Суд констатує, що відносини, пов`язані із відшкодування шкоди є цивільними правовідносинами, оскільки шкоду було завдано здоров`ю, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), а тому застосуванню підлягають положення глави 82 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст.16\~ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Реалізуючи передбачене ст.64\~Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захист. Статтею 3\~Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як вбачається із позовної заяви [PERSON] , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить cтягнути з відповідача ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 15046 грн. 55 коп. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За правилами ч.2\~ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як визначено ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Суд звертає увагу, що згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст.2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. В той же час, пунктом 22.1 ст.22 даного Закону закріплено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, відповідно до статті 21 Закону №1961-IV, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому\~статтею 33\~ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Пункт 17 даної постанови визначає про те, що необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Суд констатує, що згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.1.4 ст.1 даного Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. У відповідності до п.23.1 ст.23 вказаного закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Суд звертає увагу, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки. У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Особа, якій завдано збитків ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування та завданої їй моральної шкоди. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, а також їх розмір і необхідність здійснення повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Такими доказами можуть бути довідки медичних закладів і фінансово-касові документи про понесення витрат, які, як зазначено вище, містяться в матеріалах даної справи і досліджені судом. Згідно п.24.1 ст.24 ЗУ №1961-ІV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Отже, за змістом Закону №1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов`зання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Статтею 9\~цього Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик забов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування за договором страхування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована. Таким чином, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» порядку. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що в результаті наведеної вище ДТП та наслідків від неї, потерпілому, тобто позивачу по даній справі було завдано шкоди, у зв`язку з чим у нього виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Судом перевірено, що позивач [PERSON] підставно звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, оскільки саме внаслідок винних дій водія автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] було завдано шкоду і саме відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, тобто даного транспортного засобу. Суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного\~ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, підлягає до задоволення. Зокрема, з відповідача на користь позивача слід стягнути 15046 грн. 55 коп. завданої матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення злочину. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3\~ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача договору №09 про надання правової допомоги від 28.01.2020 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 01.03.2021 року, квитанції про сплату грошових коштів №004/2021 від 01.03.2021 року та квитанції про сплату грошових коштів №027/2023 від 29.09.2023 року, витрати [PERSON] на правничу допомогу склали 11300 грн. 00 коп. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11300 грн. 00 коп., згідно квитанцій про сплату грошових коштів №004/2021 від 01.03.2021 року та №027/2023 від 29.09.2023 року, які містяться в матеріалах даної справи (а.с.16, 19). Також, відповідно до п.2 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. За таких обставин позивач у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141\~ЦПК України 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі\~вищевикладеного ст.ст.16,\~22,\~979,\~1166,\~1187\~ЦК України,\~ЗУ «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальносиі власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~

Outcome: approved