Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом, позивач [PERSON] просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що вона з відповідачем знаходилась у шлюбних відносинах з 23 червня 2007 року, під час перебування у яких, у них народилася дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21 грудня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Фактично шлюбні стосунки було припинено з грудня 2015 року, вони з відповідачем проживали окремо, дитина проживає з позивачем. Спорів стосовно місця проживання дитини між ними не було, відповідач не заперечував проти проживання дитини з позивачем. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її виховання. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів на момент подачі позову складає 99 245, 25 грн. Жодного разу [PERSON] не відвідував навчальні заклади, де навчалась дитина: ні садочок, а потім і школу. Дитині вже 16 років, однак вона не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки дуже тривалий час його не бачила. Під час спілкування з позивачем дитина ніколи не питала про батька. З 06 травня 2016 року позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] . Між позивачем, дитиною ( [PERSON] ) та [PERSON] склались усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Вони проживають однією дружньою родиною. Фактично з 2016 року [PERSON] виховує [PERSON] , та вона вважає його своїм батьком. [PERSON] має намір та бажання удочерити [PERSON] , щоб дитина росла в повноцінній сім`ї. [PERSON] за ці всі роки не був жодним чином позбавлений інформації стосовно місця перебування його дитини. 20.05.2024 року відповідач підписав заяву про відмову від батьківських прав відносно дитини, а також те, що не заперечує, щоб і надалі вихованням його доньки займався [PERSON] . Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних заяв суду не надав. Представником відповідача [PERSON] до суду надано заяву, в якій остання надає згоду на розсуд суду прийняти відповідне рішення по судовій справі № 229/3881/24. Представник третьої особи Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області як орган опіки та піклування Дружківської міської ради Тирінова Ю.М. у судовому засіданні просила суд прийняти рішення з урахуванням викладеного у висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради № 01-16/6199 від 22 серпня 2024 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 27 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду. Протокольною ухвалою суду від 03.12.2024 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, дійшов таких висновків. Неповнолітня [PERSON] , яка була допитана в якості свідка, суду повідомила про те, що останній раз вона бачила батька у червні 2024 року біля магазину на вулиці, ця зустріч відбулась випадково, однак він натягнув кепку на очі, відвернувся від неї та пройшов мимо. Раніше такі випадки вже траплялись. Вона взагалі не пам`ятає батька, тільки знає як він виглядає. За період часу, який вона пам`ятає, батько не цікавився її життям та нею взагалі, нічого не передавав та не купляв. [PERSON] вона знає приблизно 8 років, він гарна людина, піклується про неї, вона відноситься до нього як до батька. Біологічний батько ніколи не звертався до [PERSON] з будь-якими вимогами. Позовні вимоги матері підтримує, вважає їх справедливими та правильними. Коли вона хворіла біологічний батько також нею не цікавився та не допомагав. Мати ніколи не чинила перешкод для її зустрічей з батьком. Її вихованням займається мати та [PERSON] . Бабуся (мати [PERSON] ) з нею також практично не спілкується, можливо колись це і було, але дуже давно. З тіткою [PERSON] (сестра [PERSON] та його представник за довіреністю) вони якось бачились, але давно, просто побалакали й все. Вони їй нічого не купляли та не дарували. У березні 2024 року вона телефонувала батьку, тому що їй потрібно було взуття, просила на це кошти , але він її послав матом та поклав слухавку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що позивача вона знає з 2005 року, вони разом працювали, від них вона пішла у декретну відпустку та потім повернулась на роботу. [PERSON] вона знає з дня її народження. Відповідача знає ще раніше, він її земляк, вони з одного села, також з ним дружив її син. [PERSON] та [PERSON] жили погано, він її бив, ганяв, сварився, з самого початку їх відносин зловживав спиртними напоями. Коли вони офіційно розлучились він у стані алкогольного сп`яніння приходив до позивача на роботу та влаштовував сварки, погрожував. Їй відомо, що доньку він не виховував, не цікавився її життям, не піклувався про неї, не брав участі у матеріальному забезпеченні дитини. Майже всі гроші він пропивав, мав випадкові підробітки. При зустрічі з відповідачем, свідок його сварила, просила прийти до тями, сплачувати аліменти на утримання дитини, на що отримувала відповідь, що грошей у нього не має та у дитини є інший батько, який нехай її фінансово забезпечує. Відповідач навіть не знає коли день народження дитини. Ніяких об`єктивних перешкод самоусунутись від виховання дитини у нього не було, тільки пияцтво та небажання виконувати свій батьківський обов`язок. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що позивач його невістка, він знає її 9 років, з моменту коли вона почала жити з його сином. [PERSON] росла на його очах. Біологічного батька дитини він ніколи не бачив, з дитиною відповідач не спілкувався та не приходив до неї. Він навіть жодного разу не привітав дитину з днем народження, не подарував ніякого подарку. Позивач ніколи не чинила перепон у його спілкуванні з дитиною. Особисто свідку не відомо ніяких підстав невиконання батьківський обов`язків [PERSON] по відношенню до своєї дитини. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що позивач її невістка, вона знає її 9 років. Між ними добрі відносини, дітей вони з чоловіком не поділяють. Їй відомо, що біологічний батько [PERSON] , якого вона бачила раніше, коли ще був не заборонений продаж спиртних напоїв на території Донецької області, він ходив у « [PERSON] », що знаходиться напроти її з чоловіком місця проживання. Бачила його там не один раз в період з 2018 року до 2022 року, коли відповідач купляв там спиртні напої, тоді вона і дізналася, що це батько [PERSON] . Діти були у них, відповідач проїхав на велосипеді повз, навіть не подивився на [PERSON] , не привітався з нею, тоді позивач сказала, що це батько [PERSON] . Про відповідача їй відомо, що раніше він працював токарем у приватного підприємця та те, що він зловживав спиртними напоями, це вона бачила декілька разів на власні очі. За 9 років відповідач жодного разу не цікавився дитиною, не вітай її зі святами, взагалі був відсутній у її житті. Позивач ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною. Від матері та сестри відповідача у бік [PERSON] також не було ніякого інтересу. Свідок вважає, що відповідач просто самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 грудня 2008 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 червня 2007 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 146. Після реєстрації шлюбу позивач змінила дівоче прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с. 9). Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21 грудня 2015 року (справа № 229/4235/15-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06 травня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис № 66. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с. 11). Витягом № 11/641/11.02-11 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 травня 2024 року, виданого головним спеціалістом сектору реєстрації місця проживання реєстраційного відділу виконавчого комітету Дружківської міської ради Левченко О.С., підтверджується, що у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 29 червня 2017 року; [PERSON] , [INFO] , з 04 грудня 2017 року; [PERSON] , [INFO] , з 17 листопада 2023 року; [PERSON] , [INFO] , з 04 грудня 2017 року; [PERSON] , [INFO] , з 04 грудня 2017 року (а.с. 16). Згідно з довідкою № 26 від 14 травня 2024 року, виданою державним виконавцем Костянтинівського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Валяєвою С.О., за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого 19 липня 2016 року, при виконанні виконавчого листа № 2-299 від 29 березня 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів у розмірі частини з усіх видів доходу, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , який пред`явлено до примусового виконання 19 липня 2016 року, станом на 14 травня 2024 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів, а саме за період з 19 липня 2016 року по 01 травня 2024 року, заборгованість по аліментам складає 99 245, 25 грн. (за цей період сплачено аліменти у розмірі 26 235 грн.) (а.с. 12). Довідкою Дружківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Дружківської міської ради Донецької області № 338 від 20 травня 2024 року, яка надана [PERSON] , що вона дійсно навчається в 9-В класі Дружківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Дружківської міської ради Донецької області. Згідно вищезазначеної довідки утриманням, навчанням та вихованням дитини займається мати, батько дитини [PERSON] не спілкується з вчителями, класним керівником, не приймає участі у батьківських зборах, не забирає дитину додому (а.с. 13). Згідно характеристики з місця роботи позивача, [PERSON] з березня 2019 року працює в комунальному некомерційному підприємстві «Центральна міська клінічна лікарня» Дружківської міської ради, де зарекомендувала себе кваліфікованим спеціалістом, трудова діяльність медичної сестри складає 18 років (а.с. 14). Відповідно до нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 20 травня 2024 року (зареєстровано в реєстрі за № 1076), він надав згоду на удочеріння його неповнолітньої доньки - [PERSON] [PERSON] , при цьому він не заперечує, щоб у свідоцтві про народження дитини їй було присвоєно прізвище « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » (а.с. 15). Зі змісту висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , № 01-16/6199 від 22 серпня 2024 року встановлено, що органу опіки та піклування Дружківської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки з червня по серпень поточного року [PERSON] перебував у м. Київ, де проходив медичне обстеження та двічі лікувався у стаціонарі. У чоловіка діагностовано кілька серйозних захворювань, які потребують тривалого лікування та постійного нагляду з боку профільних спеціалістів. Інформація про стан здоров?я відповідача отримана від його сестри [PERSON] , яка представляє інтереси брата на підставі довіреності, також [PERSON] стверджує, що її брат підписав заяву у нотаріуса під натиском колишньої дружини, розуміючи, що на теперішній час не може належним чином виконувати батьківські обов?язки (а.с. 45-47). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 150 СК України закріплений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч.1), піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2), забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3), поважати дитину (ч. 4). Частиною першою статті 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (указані правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки інформацію про тяжкий стан здоров`я відповідача отримано лише зі слів його представника за довіреністю, яка є його сестрою, та яка також залучена до розгляду справи, однак жодного доказу нею на підтвердження цих обставин суду надано не було, в своїй заяві до суду остання просила прийняти рішення на розсуд суду, без будь-яких пояснень. Викладена інформація про хоробливий стан відповідача у висновку органу опіки та піклування охоплює період з червня по серпень 2024 року, однак згідно пред`явленого позову, матеріалів справи, період ухилення складає багато років. Встановивши у судовому засіданні, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення, суд вважає за необхідне на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При ухваленні даного рішення суд не вирішує питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки дане питання вже розглянуто. За таких обставин позов слід задовольнити.

Outcome: approved