Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту смерті. Подану заяву обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько заявника - [PERSON] [INFO] . Факт смерті зареєстровано 28.12.2023 відділом РАГС адміністрації Яковлєвського міського округу м. Бєлгород російської федерації, актовий запис про смерть № 170239310027700812007. Оригінал свідоцтва про смерть та довідка про смерть № с-01663 від 28.12.2023 на даний час знаходяться у м. Бєлгород, фотокопії цих документів заявнику вдалося отримати через електронні засоби зв`язку. Протягом останніх років, батько заявника за життя періодично їздив до рф на заробітки. У 2020 році [PERSON] в черговий раз виїхав до рф. Батько заявника за станом здоров`я не мав змоги повернутися до України. Померлий місце реєстрації не міняв, хоча у відповідній графі свідоцтва про смерть помилково вказано, що померлий був громадянином рф, що не відповідає дійсності. 03.01.2024 [PERSON] був похований на території сільського кладовища села Бобриця Бучанського району Київської області. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина - нерухоме та рухоме майно. У зв`язку із відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть та помилково вказаною інформацією про громадянство померлого, у заявника виникли труднощі у реалізації його спадкових прав. На підставі викладеного, заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянина України [PERSON] , який помер у м. Бєлгород рф, [INFO]. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.04.2024 відкрито провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.05.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, в якості заінтересованих осіб залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.07.2024 витребувана копія спадкової справа щодо майна [PERSON] . Представником [PERSON] - адвокатом Бибка Т.Я. подано письмові пояснення, відповідно до яких вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні. Чинним законодавством України передбачено чіткий порядок реєстрації факту смерті, водночас поряд із загальними нормами визначено спеціальні правила для встановлення факту смерті особи на території України, якщо остання відбулась на території іноземної держави. Оскільки смерть спадкодавця відбулась на території іноземної держави, належним підтвердженням даного факту є офіційний документ на підтвердження факту смерті, виданий органом іноземної держави за місце смерті спадкодавця. Повторна реєстрація факту смерті в Україні за встановленою законодавством процедурою - не передбачена. Представник [PERSON] вважає, що неможливість отримання заявником свідоцтва про смерть не тотожно неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, як визначено п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України підстави для вирішення судом України питання про встановлення факту смерті особи. Крім того не існує перешкод використання іноземного свідоцтва про смерть особи - спадкодавця при вчиненні нотаріальних дій. Натомість заявником не надано докази звернення до компетентних органів та/або отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи положення Постанови КМУ від 04.02.023 № 107 документи, виготовлені або засвідчені на території рф, приймаються на території України без спеціального посвідчення, в тому числі проставленні штампу апостелю, оскільки така практика існувала станом на 24.02.202 відповідно до міжнародних договорів України, зокрема Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.21993. Представником [PERSON] - [PERSON] подані додаткові пояснення, в яких - посилається на постанови ВС від 13.05.2022 у справі № 478/1072/21 та від 28.02.2024 у справі № 506/358/22. Відповідно до яких, факт смерті особи в певний час встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану ц реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним звернення до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті. Враховуючи наведене, представник [PERSON] посилається на порушення заявником порядку подання заяви, відтак заява про встановлення факту смерті є передчасною. В судовому засіданні представники [PERSON] - адвокати Мельнікова І.Г., Кашигін М.С. подану заяву підтримали, просили задовольнити з викладених підстав. Представники [PERSON] - адвокати Бибка Т.Я., Варєнікова В.Ю. заперечували щодо задоволення заяви, вказали, що заява про встановлення факту смерті є передчасною, а відтак відсутні підстави для звернення до суду. Представник [PERSON] , [PERSON] - адвокат Гаврилюк С.Г. подану заяву підтримала, вказала, що заявник та заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] не мають оригіналу свідоцтва про смерть батька, після смерті якого залишилась спадщина, а відтак позбавлені можливості реалізувати спадкові права. Представник заінтересованої особи Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмові матеріали справи містять лист про проведення розгляду справи у відсутність представника відділу. Вислухавши вступне слово представників заявника, заінтересованих осіб, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, з наступних підстав. Судом встановлено, заявник [PERSON] та заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] є синами [PERSON] про що свідчать копії свідоцтв про народження (Т. 1 а.с. 10, 83, 84). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 16.09.2016 [PERSON] - дружина [PERSON] (Т. 1 а.с. 75). Відповідно до копії довідки про смерть № С-01663, [PERSON] [INFO] помер у рф, м. Бєлгород - [INFO]. Причина смерті - набряк головного мозку, кров виявлення внутрішньомозкове не травматичне, гіпертонічна хвороба серцево-судинна атеросклеротична (Т. 1 а.с. 12). На підтвердження факту смерті [PERSON] [INFO] у м. Бєлгород рф, актовий запис про смерть № 170239310027700812007, представник заявника надав копію свідоцтва про смерть від 28.12.2023, видане [NUMBER] відділом РАЦС адміністрації Яковлевського міського округу (Т.1 а.с.11). Відповідно до заяви [PERSON] , останній просить встановити факт смерті, посилаючись на положення п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Положенням ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину. Положенням п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Цивільний процесуальний кодекс України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів». Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь. Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Так, Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 у справі № 643/8133/23 «погодився з рішенням судів про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті на території іноземної держави , виснувавши, що станом на день розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Установивши, що свідоцтво про смерть видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявника, підстав для встановлення факту смерті немає». Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Проте, відповідно до письмових матеріалів справи, факт смерті [PERSON] [INFO] на території Бєлгородській області м. Бєлгород російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділ запису актів громадянського стану адміністрації Яковлевського міського округу російської федерації склав актовий запис про смерть [PERSON] № 170239310027700812007 від 28 грудня 2023 року та видав відповідне свідоцтво № [NUMBER], копія якого є у заявника. Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтво про смерть видане на території Бєлгородській області м. Бєлгород російської федерації є таким, що видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої помер батько заявника, а відтак відсутні підстави для встановлення факту смерті. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до показів свідків [PERSON] та [PERSON] , поховання [PERSON] , який помер у м. Бєлгород російської федерації [INFO] , здійснено на сільському кладовищі села Бобриця Бучанського району Київської області. Відповідно до довідки від 08.05.2024 директора КП «Ритуальні послуги» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] похований [INFO] на кладовищі села Бобриця Бучанського району Київської області - свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (Т. 1 а.с. 67). Відповідно до положення статті 11 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі. У разі смерті громадянина на території іноземної держави та за наявності письмового волевиявлення про поховання його тіла на території України, посвідченого належним чином, поховання здійснюється у відповідних місцях поховань на території України виконавцем волевиявлення померлого або особою, яка зобов`язалася поховати померлого, за сприяння консульської установи чи дипломатичного представництва України. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Таким чином, аналіз чинного законодавства України свідчить про те, що поховання особи здійснюється на підставі свідоцтва про смерть, яке наявне в одному екземплярі, а повторне видача свідоцтва про смерть здійснюється у випадку його втрати, проте вказане не є предметом розгляду даної заяви. Доводи представників заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] про передчасність подачі заяви про встановлення факту смерті у зв`язку із відсутністю відмови органів РАЦС у реєстрації факту смерті суд до уваги не приймає з огляду на лист Верховного Суду від 22.04.2021 № 985/0/208-21. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed