Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернулася\~до суду\~із позовом\~до Головного\~управління Національної\~поліції в\~Закарпатській області,\~Управління Служби\~безпеки України\~в Закарпатській\~області,\~Закарпатської обласної\~прокуратури,\~в якому\~просить стягнути\~з Державного\~бюджету України\~на її\~користь на\~відшкодування моральної\~шкоди 150\~000,00\~грн. Позов обґрунтовано тим, що їй спричинена моральна шкода протиправними діяннями (діями і бездіяльністю) органами державної влади, а саме Службою безпеки України, Національною поліцією та Прокуратурою України, внаслідок встановленої незаконності прийнятих рішень, систематичної протиправної бездіяльності відносно розслідування кримінального провадження по одному й тому ж факту за № 12013070030002097 внесеного до ЄРДР 17.05.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 190 КК України та за № 12016070030004120 внесеного до ЄРДР 26.11.2016р. за ч.1 ст.190 КК України, 14.09.2017 року перекваліфікованого на ч.5 ст. 191 КК України, надмірно тривалого і неефективного досудового розслідування кримінального провадження, у якому визнана потерпілою, внаслідок чого змушена більше 5-х років переносити душевні страждання. Вказує, що станом на 28.05.2010р. в м. Ужгороді нею було передано 34 000 дол. США (23.07.2007 р.- 20 000 грн. на той час 4 000 доларів США та згодом додатково 30 000 дол. США - 28.05.2010 р.) [PERSON] - батьку [PERSON] , який представляв його інтереси на підставі наявної у нього довіреності, та які він повинен був передати [PERSON] як забудовнику будинку за теперішньою адресою по [ADDRESS] , у якому, відповідно до договору про дольову участь у будівництві цього житлового будинку від укладеного між нею, ПП «Піраміда та СПД ФО [PERSON] вона мала отримати 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , однак не отримала її до сьогодні. Будинок по [ADDRESS] , у якому вона мала отримати квартиру був збудований та вже давно зданий в експлуатацію, проте квартира їй не передана, акт прийому-передачі квартири не складений і їй не вручений, хоч дія вищевказаного договору не припинена, як і не повернуті кошти. Зазначає, що наведене свідчить про привласнення [PERSON] за співучасті його сина [PERSON] її грошовими коштами в особливо великих розмірах - 34 000 дол. США, позаяк, як стало відомо вони так незаконно і не були ними оприбутковані, як її внесок за квартиру, що свідчить про присвоєння ними коштів. Вперше із заявою про вчинення злочину в Ужгородське MB ГУ МВС у Закарпатській області вона звернулася в квітні 2013 р. Лише після її скарги до слідчого судді та ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2013 року було внесено відомості до ЄРДР за №12013070030002097 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, досудове розслідування по якому розпочинала міліція, а завершував слідчий відділ УСБУ у Закарпатській області разом з іншими епізодами справи. 29.08.2013 року вона звернулась зі скаргою на відсутність процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні. Через рік із повідомлення прокурора м. Ужгорода від 12.05.2014 року дізналась, що проведення досудового розслідування цього кримінального провадження вже здійснюється не СВ Ужгородського MB УМВСУ у Закарпатській області, а СВ УСБУ у Закарпатській області. 20.05.2014 року вона звернулась зі скаргою на неефективність досудового слідства СВ УСБУ у даному кримінальному провадженні. Постановою слідчого УСБУ від 08.09.2014р. вказане кримінальне провадження було закрито в т.ч. по факту шахрайського заволодіння її коштами в розмірі 34 000 дол. США, які вона оплатила в якості плати за квартиру. Приймаючи рішення про закриття цього кримінального провадження, слідчий УСБУ вказав у постанові, що оскільки факт передачі грошей підтверджується розпискою та нотаріальною заявою [PERSON] і в ході розслідування останній підтвердив факт отримання від неї цих коштів то назване є свідченням того, що в даному випадку відсутня така кваліфікуюча ознака як обман чи зловживання довірою при заволодінні цим майном, а відтак кримінальне провадження за ч. 3 ст. 190 КК України підлягає закриттю. 27.09.2014 року вказана постанова нею була оскаржена слідчому судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року, у її скарзі відмовлено та таку залишено без змін апеляційним судом Закарпатської області 18.11.2014 року. Враховуючи наведене, вона звернулася із заявою від 27.10.2016 р. в Ужгородський ВП ГУ НП у Закарпатській області про відкриття кримінального провадження по вказаному факту вже не за ознаками кримінального правопорушення у вигляді шахрайства, а за ч.5 ст. 191 КК України, тобто по факту привласнення [PERSON] за співучасті [PERSON] коштами в особливо великих розмірах (ч.5 ст. 191 КК України). Про результати вказаної заяви повідомлена у встановленому законом порядку шляхом надання витягу з ЄРДР не була. 19.12.2016 року звернулась із скаргою щодо не внесення відомостей до ЄРДР та не повідомлення її про результати розгляду заяви. Лише за результатами відповідей на скарги, дізналась, про внесення відомостей до ЄРДР за № 12016070030004120 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, відкритого за її заявою 26.11.2016р. слідчим СВ Ужгородського ВП ГУ НП у Закарпатській області, тобто кримінальне провадження знову було відкрито за ст. 190 КК (шахрайство) правда навіть не за ч. 3, а за ч. 1 ст. 190 КК, при тому, що попередня постанова про закриття кримінального провадження № 12013070030002097 по факту передбаченому ч. 3 ст. 190 КК, яка виносилась слідчим УСБУ не скасована. За її клопотанням від 25.03.2017р., постановою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури від 14.09.2017р. який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному проваджені [PERSON] через майже пів року, було здійснено перекваліфікацію цього кримінального правопорушення з ч.1 ст. 190 КК України на ч.5 ст. 191 КК України. У вказаному вище клопотанні від 25.03.2017р. окрім проведення перекваліфікації, вона просила керівника Ужгородської місцевої прокуратури та начальника СВ Ужгородського ВП ГУ НП у Закарпатській області провести ряд слідчих дій, зокрема про допит свідків, які безпосередньо брали участь, чи яким було відомо про передачу нею коштів Полякам, та їх подальшу долю; допит [PERSON] та [PERSON] , з переліком питань, які необхідно було поставити їм; вилучити у встановленому законом порядку і приєднання до матеріалів справи всю бухгалтерську документацію пов`язану із будівництвом вказаного будинку по [ADDRESS] та сплатою інвесторами коштів згідно договорів про дольову участь у його будівництві, в т.ч. по квартирі [ADDRESS] про яку йдеться, зокрема і касові документи щодо оприбуткування коштів які надійшли від неї; встановити банківські рахунки [PERSON] та перевірити чи здавалися ним готівкові кошти які (він отримував від інвесторів в якості внесків по договорах щодо дольової участі в будівництві будинку в т.ч. і від позивача; проведення документальної ревізії у СПД - ФО [PERSON] з приводу внесених нею коштів відповідно до названого договору та їх використання, та інше. Розглянувши це клопотання, слідчий [PERSON] своєю постановою від 04.04.2017р., задовольнив його частково, та з усього вище переліченого вирішив допитати тільки [PERSON] , а у решті відмовив, в т.ч. і в перекваліфікації кримінального правопорушення, яку 14.09.2017р. здійснив процесуальний прокурор. 02.05.2018 року вона звернулась зі скаргою до Народного депутата України щодо бездіяльності слідчих Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Микулець Ю.В. який здійснював процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, про скерування з даного приводу депутатського звернення. 23.02.2019 року звернулась зі скаргою до Генерального прокурора України та інших щодо бездіяльності слідчих Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Микулець Ю.В. який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні. 17.12.2019 року звернулась зі скаргою на особистому прийомі до начальника ГУНП у Закарпатській області з приводу бездіяльності слідчого Ужгородського ВП. На скарги отримувала відповіді про те, що досудове розслідування та процесуальне керівництво не в повній мірі відповідають основним принципам КПК України. За допущені порушення перед керівником Ужгородської місцевої прокуратури ініційовано вирішення питання про застосування до процесуальних керівників заходів впливу, передбачених Законом. 05.05.2021 року звернулась із скаргою до прокурора вищого рівня щодо порушення розумних строків у даному кримінальному провадженні, на яку на час подання позову відповіді не отримано. На сьогодні кримінальне провадження триває. Підозри не пред`явлено. Позивач вказує, що згідно ст. 28 КПКУ та ст.6 ЄКПЛ, п`ятирічний строк останнього кримінального провадження № 12016070030004120 по подіях (передача грошей) які мали місце у 2006 році (15 років назад) не може вважатись розумним, а право на розслідування цього кримінального провадження в розумний строк вона мала і має, і таке її право системно і постійно порушується, що приводить до душевних страждань, які зумовлені тривалою невизначеністю спірних правовідносин та відсутністю протягом усіх цих років захисту її порушених прав у кримінальному порядку. Загалом же строк кримінальних проваджень по одному і тому ж факту за № 12013070030002097 та за №12016070030004120 разом становить 6 років. Водночас, відповідно до санкції ч. 5 ст. 191 ККУ, за це діяння передбачена відповідальність позбавлення волі від семи до дванадцяти років, а відтак згідно із ч.6 ст. 12 ККУ, є особливо тяжким злочином, строк притягнення до кримінальної відповідальності у якому 15 років, який спливає. Факт отримання коштів відбувся у 2007 та 2010 роках, а відтак строк розпочався саме тоді. Позивач вказує, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є діяння посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків та їх неналежного виконання, зокрема бездіяльність відносно розслідування кримінального провадження, надмірна тривалість і неефективність досудового розслідування кримінальної справи. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин: необхідністю відвідування органів досудового розслідування: неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації, тощо. Крім того, як на підставу для відшкодування шкоди посилається і на те, що станом на час розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому вона є потерпілим в тому числі через заволодіння її майном, як акціонера, триває. Тобто, відсутні обґрунтування того, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння майнової шкоди позивачу (позитивний процесуальний обов`язок). Вказує, що вона змушена переносити негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, через таку триваючу бездіяльність як Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області, який є підрозділом відповідача, Ужгородської окружної прокуратури (раніше Ужгородська місцева прокуратура), яка здійснює організацію та процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, так і УСБУ у Закарпатській області, що є органами державної влади. Вказані органи внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків не вживали заходів до завершення цього кримінального провадження з притягненням винного у заволодінні її майном до відповідальності. Вказані страждання поєднувалися із необхідністю витрачати свій час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів. З урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких вона зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір завданої їй моральної шкоди в сумі 150 000 грн. Процесуальні дії по справі та позиція учасників процесу Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2021 року позовну заяву залишено без руху. 08.06.2021 року позивачем було усунуто зазначені в ухвалі недоліки (т.1, а.с.78-79). Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи (т.1, а.с.85-86). 07 липня 2021 року від відповідача Управління Служби\~безпеки України\~в Закарпатській\~області надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано докази надіслання такого іншим учасникам справи. У відзиві, відповідач не визнає позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що оцінка позовних вимог здійснювалася виключно у частині здійснення досудового розслідування слідчими слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 12013070030002097 у відповідний період, в розрізі зазначених позивачем обставин, які, на її думку, є підставами для задоволення позову та свідчать про протиправні дії (бездіяльність) з боку слідчих СВ Управління. Як зазначає позивач позовні вимоги у даній справі пов`язані із проведенням досудового розслідування у кримінальних провадженнях №12013070030002097 (розпочато 24.05.2013) та № 12016070030004120 (розпочато 26.11.2016). Слідчі СВ УСБУ в Закарпатській області не здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016070030004120. Відповідно, Управління не володіє відомостями про хід та обставини такого розслідування, а також про обставини та підстави прийняття у даному провадженні відповідних рішень, до прийняття яких стосунку не має. У зв`язку з цим у Відповідача-2 об`єктивно відсутні заперечення, а також доводи чи міркування щодо позовних вимог [PERSON] , пов`язаних із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12016070030004120. Управління у цій частині позову є неналежним відповідачем. Натомість, з приводу позовних вимог [PERSON] , пов`язаних із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №12013070030002097 вказано, що слідчі СВ УСБУ, за відповідним дорученням прокурора Закарпатської області, здійснювали досудове розслідування у даному кримінальному провадженні виключно у період з 30.01.2014 по 08.09.2014. Враховуючи наведене у Відповідача-2 також об`єктивно відсутні заперечення, а також доводи чи міркування щодо позовних вимог [PERSON] , пов`язаних із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №12013070030002097, яке здійснювали слідчі іншого правоохоронного органу в період, що передував прийняттю 29.01.2014 прокурором Закарпатської області, в порядку ч. 5 ст. 36 КПК України, рішення про доручення слідчим СВ УСБУ здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні та фактичній передачі 30.01.2014 матеріалів кримінального провадження на адресу СВ УСБУ. Управління не володіє відомостями про фактичні, дійсні обставини здійснення слідчими іншого правоохоронного органу такого досудового розслідування у період до 29-30.01.2014, в т.ч. про обставини прийняття у даному кримінальному провадженні відповідних рішень, до прийняття яких у такий «попередній» період СВ УСБУ стосунку об`єктивно не має. Матеріали кримінального провадження №12013070030002097 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 358 КК України, отримано 30.01.2014 з прокуратури Закарпатської області (на той час) на адресу СВ УСБУ «для організації подальшого досудового розслідування». У даному випадку підслідність у вказаному кримінальному провадженні за СВ УСБУ була визначена постановою прокурора Закарпатської області від 29.01.2014 про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, в порядку ч. 5 ст. 36 КПК України. Попередньо досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювали слідчі СВ Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області та СУ УМВС України в Закарпатській області. До ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), які розслідувались в рамках вказаного вище кримінального провадження, внесені 24.05.2013 слідчим СВ Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області. Після отримання 30.01.2014 матеріалів кримінального провадження № 12013070030002097 та прийняття його до свого провадження слідчим, в подальшому, слідчим СВ УСБУ проводилось відповідне досудове розслідування, яке було закінчене 08.09.2014 в одній із форм, передбачених ст. 283 КПК України. Зокрема, 08.09.2014 слідчим СВ УСБУ прийняте рішення про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, тобто на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, про що слідчим винесено постанову та письмово було поінформовано на адресу позивача за вих. № 58/6/3779 від 08.09.2014. Не погоджуючись з прийнятим слідчим СВ УСБУ рішенням про закриття кримінального провадження позивач 28.09.2014 оскаржила дане рішення (постанову) слідчого до Ужгородського міськрайонного суду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 у справі №308/12489/14-к відмовлено у задоволенні скарги позивача на вказану постанову слідчого СВ УСБУ від 08.09.2014 про закриття кримінального провадження. Дана ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 у справі № 308/12489/14-к залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2014. У своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив «...слідчий з урахуванням вимог ч. 1 ст. 284 КПК України виніс законну та обґрунтовану постанову». При цьому, апеляційний суд також надав оцінку твердженням позивача про нездійснення слідчим і СВ УСБУ (при закритті кримінального провадження) перевірки та ненадання правової оцінки щодо наявності ознак кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 191 КК України. Апеляційний суд зазначив: «...Позивачу (апелянту) необхідно звернутися до суду в порядку ст. 303 КПК України (оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 191 КК України)». По теперішній час вказана постанова слідчого СВ УСБУ про закриття кримінального провадження № 12013070030002097 від 08.09.2014 не скасована. Протягом вказаного періоду позивач із заявами чи повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 191 КК України, встановленим порядком безпосередньо на адресу УСБУ (або СВ УСБУ) не зверталася. Крім цього,\~за період\~здійснення слідчими\~СВ УСБУ\~досудового розслідування\~у кримінальному\~провадженні №\~12013070030002097\~(з\~30.01.2014\~по 08.09.2014)\~також відсутні\~факти:\~оскарження позивачем\~(або\~іншою уповноваженою\~особою/представником),\~в порядку\~ст.ст.\~303,\~304\~КПК України,\~дій чи\~бездіяльності слідчих\~СВ УСБУ\~у даному\~кримінальному провадженні\~(в\~т.ч,\~щодо невнесення\~до ЄРДР\~відомостей про\~вчинення кримінального\~правопорушення (злочину),\~передбаченого ст.\~191\~КК України);\~оскарження позивачем\~(або\~іншою уповноваженою\~особою/представником),\~в порядку\~ст.\~308 КПК України, недотримання розумних строків слідчими СВ УСБУ під час досудового розслідування у такому кримінальному провадженні. Також стан здійснення слідчими СВ УСБУ досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013070030002097 неодноразово вивчався у прокуратурі Закарпатської області (процесуальними керівниками). За результатами вивчення зауваження щодо стану досудового розслідування, його ефективності або надмірної тривалості на адресу УСБУ (або СВ УСБУ) не надходили. З огляду на викладене твердження позивача про те, що слідчі СВ УСБУ «внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків не вживали заходів до завершення цього кримінального провадження з притягненням винного у заволодінні майном до відповідальності» відповідач вважає безпідставним (т.1, а.с.91-119). 12 липня 2021 року на адресу суду від відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано докази направлення такого учасникам справи. У відзиві, відповідач не визнає позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Сам факт наявності ухвал суду на процесуальні дії слідчих, не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів поліції процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому чинним законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Бездіяльність органу досудового розслідування (щодо неповноти вчинення слідчих дій, тощо) є предметом оскарження відповідно до статті 303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, є правом сторони кримінального провадження і за своєю сутністю є механізмом здійснення судового контролю під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Вказує, що позивачем жодних доказів про завдання йому моральної шкоди (моральних страждань), вини осіб та встановлення причинного зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки не надано, а обґрунтування настання такої шкоди є лише припущеннями позивача викладених в позовній заяві (т.1, а.с.120-127). 29\~липня 2021\~року на\~адресу суду\~від відповідача\~Закарпатської обласної\~прокуратури надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~до якого\~додано докази\~його направлення\~учасника справи.\~У відзиві,\~відповідач не\~визнає позовних\~вимог у\~повному обсязі.\~Вказує,\~що свої вимоги позивач мотивує тим, що їй було нанесено моральну шкоду внаслідок бездіяльності відносно розслідування кримінального провадження за № 12013070030002097 та №120167003004120, що на думку позивача виразилось у надмірно тривалому і неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження, у якому вона визнана потерпілою. Також вимоги обгрунтовує бездіяльністю слідчих та правоохоронних органів, вважаючи також незаконними їх процесуальні рішення. Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилається заявник, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Скарги позивачки на бездіяльність слідчих та правоохоронних органів свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає заявник, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Виходячи з матеріалів позовної заяви, заявником наведено лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) працівників прокуратури. Так, позивачкою не надано доказів на підтвердження перенесених нею душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та заподіяної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 150000 грн. Адже, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивачка має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) вона зазнала, та яке саме її матеріальне вираження. Недоведеність зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім цього позивачка повинна була надати достатні докази на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди саме органом досудового розслідування та прокуратурою, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З позовної заяви вбачається, що позивачка скористалася виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернулася до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого щодо розгляду її клопотання щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закриття кримінального провадження. Позивачкою не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст. 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Таким чином, позивачкою не доведено факт спричинення їй моральної шкоди. Крім того, вказує, що відповідно до обраного позивачем способу захисту щодо відшкодування шкоди невірно визначено суб`єктний склад сторін. Так, позивачем при визначенні відповідачів зазначено: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області та Закарпатську обласну прокуратуру та фактично перекладено матеріальну відповідальність на конкретний державний орган, що не відповідає діючому законодавству. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з ч.3 п.4 зазначеного Положення саме органи Державної казначейської служби України здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Таким чином, у даному спорі належним відповідачем має бути Держава України в особі Державної казначейської служби України (т.1, а.с.135-163). Відповідач у прохальній частині відзиву було заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву поважною та поновити його, з огляду на значну завантаженість у роботі, наявністю значної кількості вихідних днів. Враховуючи наведені обставини,

Outcome: dismissed