Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з вище вказаним позовом, який за правилами загальної підсудності передано для розгляду Першотравневому районному суду м.Чернівці. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 25.01.2021 року між ним та ТзОВ «Еліт Україна» укладено Договір добровільного страхування ризик пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 1073572, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля марки Фіат, д.н. [NUMBER] . В подальшому, 27.07.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля Мерседес, д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.08.2021 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. Відповідно до\~рахунку -\~фактури СТО\~№ 120821\~від 30.10.2021\~pоку,\~вартість \~відновлювального ремонту\~застрахованого автомобіля\~склала 23458,18\~грн.\~ та\~позивачем \~ була здійснена виплата страхового відшкодуванні розмірі 22458,18 грн., з вирахуванням суми безумовної франшизи у розмірі 1000,00 грн. Вказував \~на \~те,\~що цивільно-правова\~ \~відповідальність \~відповідача у\~ встановленому\~законом порядку\~на момент\~ ДТП\~ застрахованою\~ \~не була,\~ а\~ тому\~ у\~позивача \~виникло право\~ вимоги\~до нього\~ з\~метою відшкодування\~ суми\~ виплаченого\~ страхового\~ відшкодування,\~а оскільки\~відповідач \~ досудові\~ вимоги,\~направлені \~на його\~адресу \~ залишив поза увагою, виникла необхідність звернення до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача суму відшкодування в розмірі 22458,18 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання незважаючи на те, що належним вважається належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання судових повісток та копій позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Слід також зазначити, що інформація щодо\~даної справи\~розміщується на\~ офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України в\~мережі Інтернет\~за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі. Про обізнаність відповідача щодо наявності в провадження суду свідчить також його участь в судовому засіданні 07.10.2024 року, натомість в подальшому в судові засідання останній не з`являвся. Так, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом встановлено, що постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18.08.2021 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого тс. 124 КУпАП по факту ДТП, яка мала місце 27.07.2021 року о 14 год. 15 хв. в м.Чернівці по вул. О.Пчілки, 22 та внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Фіат Добло» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а/с19 зворот). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Фіат Добло»\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~ \~ \~був застрахований\~ на\~підставі Договіру добровільного страхування ризиків пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 1073572, укладеного 25.01.2021 року між позивачем та ТзОВ «Еліт Україна» (а/с 33). Відповідно до звіту №3А31 від 12.08.2021 року вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки «Фіат Добло»\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~ внаслідок вказаної ДТП становить 23458,18 грн. (а/с27). З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому в сумі 22458,18 грн. з вирахуанням франшизи в розмірі 1000 грн. (а/с 12). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-112цс13 при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Так, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахованою не була, що підтверджується довідкою НПУ (а/с 7). З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2022 року позивач звертався до відповідача з вимогою відшкодування завданих збитків, натомість належного реагування з боку відповідача не було, що зумовило звернення до суду з даним позовом (а/с 32). Таким чином, з відповідача на користь позивача в порядку суброгації підлягає стягненню сума виплаченого відшкодування. За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір. На підставі\~вище викладеного\~та

Outcome: approved