Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Бахмутської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просить: визнати за ним право власності на житлову квартиру розташовану за адресою; [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач мешкав до повномасштабного вторгнення військ Російської Федерації за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить позивачу на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на житло виданого Бюро по приватизації житла Артемівського району «Мансарда» від 29.11.1994 року. Через початок військових дій під обстрілом позивач вимушений був покинути квартиру і був евакуйований до м. Знам`янка Кіровоградської області. Документи на право власності на квартиру залишились у квартирі, яка на даний час перебуває під окупацією. Позивач звернувся до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області з заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на його житлову квартиру, але отримав відповідь про те, що це зробити неможливо у зв`язку з тим, що у позивача немає правовстановлюючого документу на його житлову квартиру. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Бахмутської міської ради Донецької області Кудлай С.С. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву в якій просить розглядати справу у відсутності представника відповідача. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Роздолівка, Артемівського району, Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , попереднє місце реєстрації з 18.02.1988 року: [ADDRESS] , знятий з реєстрації 25.10.2018 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України, та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.04.2022 №3528-5000767552 (а.с.2,4). Як вбачається з листа державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області №б/н від 03.04.2024 року до державного реєстратора виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області 12.03.2024 року звернувся громадянин [PERSON] з усною заявою про реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Для проведення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт заявником були надані наступні документи: копія технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина [PERSON] , зареєстрований комісією по приватизації квартир (будинків); паспорт власника будинку [NUMBER] , виданий 24.01.2001 року, Артемівським РВ У МВС України в Донецькій області. Правовстановлюючий документ на житловий будинок у заявника відсутній, тобто відсутня підстава для державної реєстрації права згідно ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також 12.03.2024 року було зроблено запит щодо підтвердження інформації про зареєстроване право власності на вищевказану квартиру до начальника Бахмутської міської військової адміністрації Донецької області. На запит отримано інформацію від 27.03.2024 року № 823 (копія відповіді надається). Враховуючи вище викладене, заявнику треба звернутися до суду для вирішення питання визнання права власності на вказану квартиру (а.с.5). Згідно довідки Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» №823 від 27.03.2024 року за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру загальною площею - 49,4 кв.м., житловою площею - 27,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (у р.к ПІБ вказано на російській мові) згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро по приватизації житла Артемівського району «Мансарда» від 29.11.1994 року, про що зроблено запис в реєстраційній книзі № 6-1416, дата реєстрації - 13.03.1995 року (а.с.6). Згідно технічного паспорту на квартиру, яка знаходиться у власності громадянина [PERSON] виданого ТОВ «Бюро приватизації житла «Мансарда» квартира [ADDRESS] в селищі Опитне зареєстрована комісією з приватизації квартир (будинків) в ДФІС на праві загальної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності та зареєстровано в реєстраційній книзі під № [NUMBER] , №6-1416; загальна площа квартири 49,4 кв.м.; жила площа 27,8 кв.м.(а.с.7). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2024 року №400640135 відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо квартири за адресою: [ADDRESS] - відсутні (а.с.57). Згідно листа Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» № 424 від 27.11.2024 року за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (одноособово) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1994 року, виданого бюро по приватизації житла Артемівського району «Мансарда», про що зроблено запис №1416 в реєстровій книзі №6. Дата реєстрації права власності 13.03.1995р. Додатково повідомляють про відсутність в розпорядженні КП «Бахмутське БТІ» документа на паперовому носії, що підтверджує право власності на вказане нерухоме майно, або його копії (а.с.77). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником. Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки на теперішній час не має можливості відновити втрачені правовстановлюючі документи на квартиру та отримання їх дублікатів, це є єдиним можливим способом захисту його прав та законних інтересів, тож позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved