Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача адвокат Гофельд Г.С. вказала, що з 25 червня 2013 року [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі і [INFO] у них народився син [PERSON] . Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 25 травня 2017 року. Також на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 11 грудня 2019 року відповідач повинен сплачувати аліменти на дитину, але жодного разу цього не зробив. У виконавчому провадженні, яке було відкрито у Харківському відділі ДВС по Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, позивач [PERSON] аліменти не отримувала, бо відповідач [PERSON] не приймай участі в утриманні дитини, внаслідок чого станом на 01 квітня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 160352,00 грн. Протягом останніх п`яти років [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина ухиляється, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ним, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі. Натоміть вихованням дитини та його розвитком і освітою займається [PERSON] та її чоловік [PERSON] , з яким вона перебуває з 26 червня 2020 року у зареєстрованому шлюбі. Та оскільки малолітня дитина проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні, а її батько повністю ухилився від виховання та догляду за нею, позивач [PERSON] змушена була звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали на подання відзиву на позов. Копію ухвали про відкриття провадження в справі було направлено відповідачу [PERSON] засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 18 червня 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала та просила його задовольнити, пояснила, що у 2016 році вона припинила стосунки з [PERSON] , з яким на той час перебувала у шлюбі, і від тоді відповідач не спілкується з сином [PERSON] і не допомагає в його утриманні, навіть не сплачує аліменти. Але вона, [PERSON] , продовжує спілкуватися з колишньою свекрухою, матір`ю відповідача, яка часто телефонує їй та приїздить до неї та свого онука в гості, і відносини між ними не припинились навіть після того, як вона, [PERSON] , вдруге вийшла заміж. Між матір`ю відповідача та її новим чоловіком також склалися добрі відносини, і це проявляється в тому, що вона залишається на ночівлю у них в домі, коли приїжджає в гості до [PERSON] . Також саме мати вплинула на [PERSON] , аби той сплатив частину боргу по аліментам. Але все одно відповідач заборгував їй дуже велику суму аліментів. Представник позивача Гофельд Г.С. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позові. Окремо представник позивача наголосила на тому, що необхідність подання позову була обумовлена тривалим невиконанням [PERSON] своїх обов`язків по вихованню сина та участі в його утриманні та розвитку. Дитина проживає з матір`ю, яка створила для нього усі необхідні умови для розвитку і проживання, а новий чоловік позивача фактично став батьком для її сина [PERSON] . Натомість [PERSON] , як батько дитини, своїх батьківських обов`язків взагалі не виконує та ухиляється від сплати аліментів. В судове засідання відповідач [PERSON] був викликаний шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою від 17 листопада 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як органу опіки та піклування направила до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та вважав, що задоволення позовних вимог повністю відповідатиме інтересам дитини. В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданим 26 червня 2020 року Харківським міським відділом державної РАЦС Східнеого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , і внаслідок цього змінила прізвище на [PERSON] . Позивач [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) і відповідач [PERSON] з 25 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, та у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 19 грудня 2013 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області. Шлюб між подружжям було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22 травня 2017 року, ухваленого в справі № 630/136/17, в якому, серед іншого вказано, що на той час дитина проживала з матір`ю. Однак, відсутність з боку відповідача [PERSON] допомоги в утриманні сина спонукала позивача [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області по справі від 11 грудня 2019 року, ухваленим в справі № 630/524/19, відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Але відповідач [PERSON] обов`язок по оплаті аліментів не виконує, через що утворилась заборгованість станом на 01 грудня 2024 року в розмірі 185080,38 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Харківського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З представленого позивачем витягу з реєстру Люботинської територіальної громади від 26 березня 2024 року малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 28 травня 2014 року за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований і відповідач [PERSON] , який є батьком малолітнього [PERSON] . Позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Але позивач [PERSON] та її син [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю КНП «Міська дитяча поліклініка № 4» Харківської міської ради від 02 квітня 2024 року малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців закладу з листопада 2019 року, і декларацію про вибір лікаря уклала мати хлопчика [PERSON] . У відповіді також вказано, що до лікаря-педіатра хлопчик звертався в супроводі матері. Також з відповіді КЗ «Харківська гімназія № 50 Харківської міської ради» від 29 березня 2024 року з`ясовано, що дитина [PERSON] є учнем 4 класу і був зарахований до навчального закладу до 1 першого класу на підставі заяви його матері [PERSON] від 31 липня 2020 року, і що навчанню дитини багато уваги приділяють мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Зміст вказаних документів дає змогу суду зробити висновок, що позивач [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] проживають спільно за адресою: [ADDRESS] , щонайменше з листопада 2019 року, і участі в житті дитини його батько [PERSON] участі не приймає. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз`яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач у справі [PERSON] батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином, не утримує дитину, не займається її вихованням, не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці до самостійного життя. Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради на виконання вимог ст. 19 СК України був поданий висновок від 17 вересня 2024 року № 349 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Так, із вказаного висновку вбачається, що орган опіки та піклування в процесі підготовки такого висновку взяв до уваги письмові пояснення дитини [PERSON] , який вказав, що батько з ним не спілкується, і що він хоче змінити своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі ст. 171 СК України судом була забезпечена можливість дитині [PERSON] висловити свою думку щодо вирішення спору про позбавлення батька [PERSON] батьківських прав по відношенню до нього. Дитина [PERSON] пояснив суду, що тривалий час батько [PERSON] не проявляє інтересу до його життя та не піклується про нього, у нього навіть склалося враження, що він від народження проживає з матір`ю та її чоловіком [PERSON] , якого вважає своїм справжнім батьком, бо саме він приділяє йому належну увагу і виховує як рідного сина. Також [PERSON] пояснив, що батько [PERSON] втратив для нього значення, коли кілька років тому, під час спільного проведення часу, він не став на його захист в ситуації, яка була для нього, [PERSON] , критичною. По завершенню бесіди дитина пояснила, що розуміє наслідки втрати юридичних і сімейних зв`язків із батьком. Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, по відношенню до свого сина умисно не виконує, а тому суд задовольняє позов. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позивачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав було сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Разом з тим, в позовній заяві вказаний орієнтовний розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Однак, ані під час проведення підготовчого засіданні, ані під час судового розгляду позивачем та/або її представником не подані документи на підтвердження понесення таких витрат чи того, що такі витрати очікувано будуть понесені. До проведення судових дебатів стороною позивача не була зроблена заява про намір подати докази про розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи. Тому підстави для розподілу таких витрат між сторонами наразі відсутні.

Outcome: approved