Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач, 17.05.2024 року звернувся до суду з позовом, в якому просить суд припинити з 04.05.2023 стягнення аліментів, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 9000 гривень щомісячно за судовим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2021 у справі № 541/1629/20 та виконавчим листом від 22.06.2021 у справі № 541/1629/20, визнати виконавчий лист від 22.06.2021 у справі № 541/1629/20, таким що частково не підлягає виконанню в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 9000 гривень щомісячно, зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 9000 гривень щомісяця, починаючи з 28 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обгрунтування свого позову, зазначив, що з 14.02.2009 по 26.07.2017 позивач та відповідач перебували у шлюбі, від якого мають двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось, а тому рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №759/1310/17 шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2021 у справі № 541/1629/20 (ЄДРСР 95614268) вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліменти, у твердій грошовій сумі розміром 18000 гривень щомісяця, починаючи з 28 серпня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. На виконання наведеного вище рішення від 12.03.2021 був виданий виконавчий лист від 22.06.2021, на підставі якого було відкрите виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до вищевказаного рішення, позивач сплачує 18000 грн щомісяця на своїх малолітніх синів: [PERSON] і [PERSON] , тобто по 9000 грн на кожного з синів. Починаючи з 13.01.2021 по теперішній час малолітній [PERSON] проживає з позивачем, який його в повній мірі забезпечує, у той час як відповідач допомоги в утриманні сина не надає, а отримані в якості аліментів на [PERSON] кошти витрачала не за призначенням. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.12.2022 у справі № 759/6109/21 (ЄДРСР 107687719) визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Це рішення було залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2023 та Постановою Касаційного цивільного суду від 18.03.2024 . Зміна обставин у розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України відбулася 04.05.2023 року, коли рішення суду про місце проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем набрало законної сили. Крім того, у вищевказаному рішенні вказано, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем з 13.01.2021. Згідно норм чинного законодавства, оскільки малолітній [PERSON] не проживає разом із відповідачем, відсутні підстави для стягнення аліментів на нього з позивача. Крім того, Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2024 у справі № 541/1692/20 встановлено нецільове використання аліментів відповідачем на малолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 20.05.2024 року відкрито провадженн у справі та вирішено розглядати його у спрощенному провадженні без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідачка не скористалася своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що з 14.02.2009 по 26.07.2017 позивач та відповідач перебували у шлюбі, від якого мають двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що спільне життя не склалось, а тому рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26.07.2017 у справі №759/1310/17 шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Судом встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2021 у справі № 541/1629/20 (ЄДРСР 95614268) вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліменти, у твердій грошовій сумі розміром 18000 гривень щомісяця, починаючи з 28 серпня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. Судом встановлено, що на виконання наведеного вище рішення від 12.03.2021 був виданий виконавчий лист від 22.06.2021, на підставі якого було відкрите виконавче провадження № [NUMBER]. Судом встановлено, що відповідно до вищевказаного рішення, позивач сплачує 18000 грн щомісяця на своїх малолітніх синів: [PERSON] і [PERSON] , тобто по 9000 грн. на кожного з синів. Судом встановлено, що починаючи з 13.01.2021 по теперішній час малолітній [PERSON] проживає з позивачем, який його в повній мірі забезпечує, у той час як відповідач допомоги в утриманні сина не надає, а отримані в якості аліментів на [PERSON] кошти витрачала не за призначенням. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.12.2022 у справі № 759/6109/21 (ЄДРСР 107687719) визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Це рішення було залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2023 та Постановою Касаційного цивільного суду від 18.03.2024 . Судом встановлено, що зміна обставин у розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України відбулася 04.05.2023 року, коли рішення суду про місце проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем набрало законної сили. Судом встановлено, що у вищевказаному рішенні вказано, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем з 13.01.2021. Згідно норм чинного законодавства, оскільки малолітній [PERSON] не проживає разом із відповідачем, відсутні підстави для стягнення аліментів на нього з позивача. Судом встановлено, що Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2024 у справі № 541/1692/20 встановлено нецільове використання аліментів відповідачем на малолітнього [PERSON] . Тож між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст.181 СК вбачається, що право на предявлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. При цьому відповідно до ч.1 ст.179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Ухвалюючи рішення від 12.03.2021р. суд виходив з того, що [PERSON] має право на отримання аліментів від [PERSON] , оскільки діти проживають разом з нею окремо від батька, а батько не надає належної матеріальної допомоги дітям. Разом з тим, на теперішній час [PERSON] не проживає разом з сином з 13.01.2021, а син [PERSON] , [INFO] перебуває на піклуванні свого батька, оскільки проживає разом з ним. Отже право на отримання аліментів на теперішній час належить позивачу. Натомість позивач з огляду на принцип обовязковості судових рішень зобовязаний виконувати рішення суду від 12.03.2021р. та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідачки. При цьому наявність відкритих виконавчих проваджень, що підтверджується відповідними постановами державного виконавця, свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача, оскільки на теперішній час він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання сина [PERSON] . Згідно ч.4 ст.223 ЦПК якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст.4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених ст.ст.192, 197 СК, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом. Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012р. у справі №6-20цс11 викладено правову позицію стосовно того, що положення ст.4 ЦПК, ст.16 ЦК, які закріплюють, що права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, не узгоджуються зі ст.ст.55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами ст.3 ЦК про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов`язковим для України. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відтак відмова у позові у зв`язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється не допускається. У таких випадках слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.7 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Тож з огляду на положення ст.ст.7, 10, 181, 192 СК, в контексті положень ст.ст.3, 4, 223 ЦПК, ст.ст.13, 16 ЦК, ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивача і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідачки і дітям сторін. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст.88 ЦПК понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved