Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. від 22.06.2021 року №14432, вчинений за заявою ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення із [PERSON] заборгованості в сумі 28\~465,48 грн таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис №14432 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованості в розмірі 28 465,48 грн. 20 серпня 2021 року на підставі вищевказаного виконавчого напису №14432 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем було відкрито виконавче провадження ВП №66550675. Вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а сама заборгованість не є безспірною, у зв`язку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягають виконанню. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Сингаївського О.П. від 26.11.2021 у даній справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №14432, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем від 22.06.2021 щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю (Бізнес позика» заборгованості в сумі 28 465,48 грн. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира цивільну справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, від третьої особи письмових пояснень на позовну заяву не надходило. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, направлялися на адреси відповідача та третіх осіб за їх місцезнаходженням, у відповідності до приписів ЦПК України та отримані ними 06.12.2021. Згідно ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис №14432 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором №131955-ЖМІ-001 від 20 серпня 2020 року в загальному розмірі 28 465,48 грн. 20 серпня 2021 року на підставі виконавчого напису №14432 від 22.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем було відкрито виконавче провадження ВП №66550675. Не погоджуючись із безспірністю заборгованості та винесеним виконавчим написом №14432 від 22.06.2021, позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп.б п.2 Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем 22 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16 зазначено, що для правильного застосування статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" необхідно установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні докази і такі не надано відповідачем, на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису боржниця [PERSON] мала безспірну заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» саме в такому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, матеріали справи не містять відповідних доказів подання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може проводитися у безспірному порядку, доказів на підтвердження моменту виникнення у [PERSON] заборгованості за кредитом, первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), які можуть підтвердити безспірність стягнення заборгованості за виконавчим написом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовані доводи позивачки [PERSON] про відсутність в неї безспірної заборгованості перед відповідачем, у зв`язку з чим оскаржуваний виконавчий напис №14432 від 22 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованості за кредитним договором №131955-ЖМІ-001 від 20 серпня 2020 року в загальному розмірі 28 465,48 грн, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов - задоволенню. Згідно положеньст.141 ЦПК України, з урахуванням п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в загальному розмірі 1362 грн, з яких: 908 грн - за подання позовної заяви, та 454 грн - за подання заяви про забезпечення позову. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачкою до позовної заяви додано ордер про надання правничої допомоги серії АМ № 1015900, договір про надання правничої (правової) допомоги №75-2021 від 10 вересня 2021 року та додаток №1 до договору про надання правової допомоги №75-2021 від 10.09.2021. Згідно п.1.1 договору, адвокат Петрик Л.І. зобов`язується за завданням клієнта [PERSON] надати правничу допомогу відповідно до п.1.2 договору. Підпунктом 1.2 договору передбачено, що правова (правнича) допомога надається при оскарженні виконавчого напису за яким здійснюється виконавче провадження №66550675 від 20.08.2021: брати участь у судових засіданнях при розгляді справ судами усіх рівнів та інстанцій, брати участь у виконавчих діях в усіх без винятку підрозділах, відділах Державної виконавчої служби України, право здійснювати необхідні заходи в організаціях, підприємствах, установах незалежно від форм власності, органи державної влади та місцевого самоврядування, брати участь у вирішенні питань зазначених у цьому договорі з відповідними посадовими особами, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, постанов, виконавчі листи та виконувати інші дії правового характеру, передбаченні чинним законодавством України і здійснювати усі процесуальні права та обов`язки від імені Клієнта, передбачені КУпАП, ГПК, ЦПК, КАС України, Законом України «Про виконавче провадження, де мій Клієнт має або матиме статус позивача, відповідача, третьої особи, стягувача або боржника або іншого учасника процесу чи провадження. Підписувати чи подавати від імені Клієнта заяви по суті справ та заяви з процесуальних питань, повідомлення та інші документи необхідні для виконання цього договору. Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору, за надання правничої допомоги за цим договором Сторони встановили фіксовану оплату за домовленістю. Транспортні виплати оплачуються замовником окремо від гонорару і здійснюються напередодні кожного судового засідання. Договір діє до набрання чинності рішення у справі відповідно до предмету передбаченого п. 1.2 цього Договору (п.4.8). Відповідно до змісту додатку №1 до договору про надання правової допомоги №75-2021 від 10.09.2021, вартість робіт на виконання вищевказаного договору становить 10 000,00 грн. На момент підписання даного додатку Клієнт сплатив, а Адвокат (Виконавець) отримав кошти в повному обсязі. 20.07.2022 на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - Шкромиди Ю.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. В клопотанні вказує, що заявлена вартість послуг адвоката в розмірі 10 000 грн є завищеною та неспівмірною із часом, втраченим на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. Відтак, у разі, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, то просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000,00 грн. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару(фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року.\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, наявність клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, відсутність будь-яких доказів на обгрунтування співмірності гонорару з обсягом наданої правової допомоги з урахуванням незначної складності справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та судового/судових засідань, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, cуд вважає необґрунтованим та таким, що явно виходить за розумні межі, розмірі витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, що є достатнім та справедливим.

Outcome: approved