Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У серпні 2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме: за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022 у розмірі 24 342,50 грн. та за договором про надання фінансового кредиту №00757-03/2024 від 01.03.2024 у розмірі 3 500 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 02.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір №01178-01/2022, який підписано електронним підписом позичальника. 31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №31012023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №01178-01/2022 від 02.01.2022 у розмірі 24\~342,50 грн., з яких: 9 100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 242,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Крім того, 01.03.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №00757-03/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладено договір факторингу №24062024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №24062024 від 24.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00757-03/2024 від 01.03.2024 в сумі 3500 грн., з яких: 1 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 500 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 01.10.2024 за правилами спрощеного позовного провадження . З урахуванням відсутності доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи відкладався на 24.10.2024 та в наступному на 04.11.2024, а також на 14.11.2024 та в наступному перенесено на 27.11.2024. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому, суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію"; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію"; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України "Про електронну комерцію". Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №01178-01/2022, за яким Товариство надало позичальнику кредит у розмірі 9 100 грн. строком на 28 днів, тобто до 29.01.2022, за користування якого нараховуються відсотки у розмірі 912,5 річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Кошти надаються у безготівковій формі на платіжну картку позичальника. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника з використанням одноразового індикатора W0812. До договору позивачем додано додаток №1 до договору, який містить Графік платежів, підписаний відповідачем електронним підписом, з якого вбачається, що чиста сума кредиту становить 9100 грн., проценти за користування кредитом за період з 02.01.2022 по 29.01.2022 становлять 6370 грн. Загальна вартість кредиту становить 15 470 грн. Вказаний додаток підписано позичальником з використанням одноразового індикатора 31.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №31012023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №01178-01/2022 від 02.01.2022 в розмірі 24 342,50, з яких: 9100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15242,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Вищенаведені докази підтверджують виникнення у позивача права вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №01178-01/2022 від 02.01.2022 за період з 31.01.2023 по 31.05.2024 заборгованість за договором про надання фінансового кредиту станом на 31.05.2024 не погашена, залишок заборгованості складає 24342,5 грн., з яких: 9100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15242,5 грн. сума заборгованості за процентами за користування позикою. Також із розрахунку вбачається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювались нарахування жодних штрафних санкцій та відсотків. Пунктом 2.1 договору про надання фінансового кредиту передбачено, що повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022 в розмірі 9100 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу. Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не надано, отже, позивач має право на стягнення заборгованості за основною сумою боргу за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022 в розмірі 9100 грн. (суми заборгованості за основною сумою боргу) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що між ТОВ "ФК "Інвеструм" та [PERSON] був укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022. Як вбачається з умов пунктів 1.2 договору, кредит надається строком на 28 днів, тобто до 29.01.2022. Дата надання кредиту 02.01.2022. Відповідно до пункту 5.2. договору всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання сторонами додатків і додаткових угод з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 2.3 договору, у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк, передбачений в п. 1.4 цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5 % на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами договору про надання кредиту сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, доказів звернення відповідача до позивача та укладення додаткової угоди про продовження строку користування кредитними коштами, позивачем суду не надано. Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичальнику кредит та проценти за користування кредитом згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно графіку платежів та п. 1.2 договору кредит надається строком на 28 днів, тобто до 29.01.2022. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, то після 29.01.2022 ТОВ "ФК "Інвеструм" немає законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022. При цьому, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено. Враховуючи, що відповідачем до теперішнього часу кредитні кошті неповернуті, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022, з розрахунку 2,50 % на день (за стандартною ставкою), в межах строку кредитування, який становить 28 днів (з 02.01.2022 по 29.01.2022), тобто у розмірі 6370 грн. (9100 х 2,50 % х 28). Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №01178-01/2022 від 02.01.2022 підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №00757-03/2024 від 01.03.2024 у розмірі 3500 грн., суд приходить до наступного. 01.03.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №00757-03/2024, у відповідності до умов якого Товариство надало позичальнику кредит у розмірі 1 000 грн. строком на 100 дні, тобто до 08.06.2024, за користування якого нараховуються відсотки у розмірі 2,50 в день. Кошти надаються у безготівковій формі на платіжну картку позичальника № [NUMBER] . Кредитний договір підписано з використанням одноразового індикатора W5871. До договору позивачем додано додаток №1 до договору, який містить Графік платежів, підписаний відповідачем електронним підписом, з якого вбачається, що сума кредиту становить 1000 грн., проценти за користування кредитом за період з 01.03.2024 по 08.06.2024 становлять 2500 грн. Загальна вартість кредиту становить 3500 грн. Вказаний додаток підписано позичальником з використанням одноразового індикатора. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладено договір факторингу №24062024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №24062024 від 24.06.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00757-03/2024 від 01.03.2024 в сумі 3500, з яких: 1000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2500 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за пенею. Вищенаведені докази підтверджують виникнення у позивача права вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №00757-03/2024 від 01.03.2024. Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №00757-03/2024 від 01.03.2024 за період з 24.06.2024 по 30.06.2024 заборгованість за вказаним договором станом на 30.06.2024 не погашена, залишок заборгованості складає 3500 грн., з яких: 1000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2500 грн. сума заборгованості за процентами. Також із розрахунку вбачається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювались нарахування жодних штрафних санкцій та відсотків. Судом було перевірено розрахунок нарахування відсотків, з якого вбачається, що 1000х2,50 % х100 днів = 2500 грн. Встановлено, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором про надання фінансового кредиту №00757-03/2024 від 01.03.2024 в розмірі 3500 грн., з яких: 1000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2500 грн. сума заборгованості за процентами. Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не надано, отже, позивач має право на стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №00757-03/2024 від 01.03.2024 в розмірі 3500 грн. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №00757-03/2024 від 01.03.2024 в розмірі 3500 грн., з яких: 1000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2500 грн. сума заборгованості за процентами є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2062 грн.

Outcome: partial