Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Адвокат Чубенко С.С. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 30 серпня 2013 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] (сторонами) зареєстровано шлюб, від якого сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (відповідно до свідоцтва про народження про народження серії [NUMBER] , актовий запис: 808). Надалі, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що починаючи з 2020 року сторони мешкають окремими сім`ями, постійним місцем проживання малолітньої дитини є проживання за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем. Всі обов`язки по вихованню малолітньої доньки виконуються [PERSON] . Позивач вказує, що має стабільний дохід, здатна за своїми фізичними та психологічними якостями виконувати обов`язки стосовно виховання та утримання малолітньої доньки, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом для встановлення судом місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року справу прийнято до провадження суду та постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. 11 жовтня 2024 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав письмову заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони подали відповідні письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з`ясувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків. 30 серпня 2013 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] (сторонами) зареєстровано шлюб, від якого сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (відповідно до свідоцтва про народження про народження серії [NUMBER] , актовий запис: 808). Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. З наданих доказів суд вбачає, що починаючи з 2020 року сторони мешкають окремими сім`ями, постійним місцем проживання малолітньої дитини є проживання за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем. Всі обов`язки по вихованню малолітньої доньки виконуються [PERSON] . Позивач [PERSON] має стабільний дохід, у відповідності до наданої суду копії «Final Settlement System (FSS) Payee Statement of Earning», в якому, у відповідності до графи «basic weekly wage» вказано рівень заробітної плати. Також, згідно з довідки з КНП ХОР «ОКНЛ» від 13 серпня 2024 року [PERSON] на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» стосовно [PERSON] вказані відомості відсутні. Крім того, згідно до рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 18 вересня 2024 року № 426, за підписом директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вирішено визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] та покласти на [PERSON] обов`язки щодо виховання та утримання малолітньої [PERSON] . Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення положень ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Позивачем зазначено, а відповідачем не спростовано, що малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Висновок уповноваженого органу про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідає встановленим до нього вимогам, підписаний уповноваженою особою, та складений на підставі вивчення всіх обставин справи, у зв`язку із чим суд враховує його під час ухвалення рішення. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов та не заперечує щодо того, щоб спільна малолітня дитина проживала разом з матір`ю, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved