Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

13 вересня 2022 року представник [PERSON] - адвокат Шалару Олексій Ілліч звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01 листопада 2023 року остаточно просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 384200 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири позивача; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 30000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що позивачка є власницею, зареєстрована та фактично проживає у квартирі [ADDRESS] . 23 грудня 2021 року позивач виявила, що її квартира залита водою, на стінах, стелі, підлозі усіх наявних в квартирі кімнат та комори. Згідно Акту №11 комісії з обстеження причин та наслідків залиття від 23 грудня 2021 року, затвердженого начальником ЖЕД-901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» встановлено постраждалі від залиття конструктивні елементи квартири [ADDRESS] ; причиною залиття стало пошкодження гнучкої проводки до змішувача в кухні, яка була самовільно встановлена мешканцями вище розташованої квартири [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . З метою встановлення вартості відновлювального ремонту квартири, позивачка замовила Звіт суб`єкта оціночної діяльності від 28 січня 2022 року, яким визначено ринкову вартість матеріального збитку на суму 307900 грн. Однак, у зв`язку з інфляційними процесами та підвищенням вартості відновлювального ремонту, розмір завданої шкоди станом на 06 жовтня 2023 року збільшився до 384 200,00 грн. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні її права власності, неможливості нормального користування ним, негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження квартири водою, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у грошовому розмірі 30 000,00 грн. Відповідач добровільно завдану шкоду відшкодовувати не бажає, у зв`язку з чим для захисту та відновлення своїх порушених прав позивач звернулася до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2022 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року позивачу продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2023 року справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01 листопада 2023 року до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Шалару О.І. надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить: - стягнути з відповідача на користь позивача 384200 грн у якості відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири позивача; - стягнути з відповідача на користь позивача 30000 грн у якості відшкодування моральної шкоди; - стягнути з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. 11 квітня 2024 року позовну заяву було залишено без руху після відкриття провадження та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 26 вересня 2024 року було продовжено розгляд цивільної справи, призначено судове засідання на 26 листопада 2024 року з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити та розглядати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. На підставі договору дарування квартири, укладеного 03 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , позивачки набула у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджено копією відповідного договору. З 21 грудня 2018 року власником 61/100 частки квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище над квартирою позивача, є відповідач [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №458449 від 21 лютого 2024 року. 23 грудня 2021 року квартиру позивача було затоплено. Згідно з актом №11 про залиття від 23 грудня 2021 року, складеного комісією у складі представників ЖЕД №901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», 23 грудня 2021 року було обстежено квартиру [ADDRESS] з приводу залиття з вище розташованої квартири [ADDRESS] Актом встановлено постраждалі від залиття приміщення кімнат, кухні, коридору, кладової. Причиною залиття стало пошкодження гнучкої проводки до змішувача в кухні, яка була самовільно встановлена мешканцями вище розташованої квартири [ADDRESS] . З метою визначення вартості завданого матеріального збитку, позивач [PERSON] звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ПП «Експертзабезпечення», що має сертифікат Фонду державного майна України №423/21 від 26 травня 2021 року. Згідно зі звіту про незалежну оцінку майнових прав, від 28 січня 2022 року, складеного ПП «Експертзабезпечення» у результаті проведеного дослідження квартири [ADDRESS] встановлено, що розмір матеріальних збитків, яких завдано власнику квартири в результаті залиття, яке трапилася 23 грудня 2021 року на день складання даного звіту становить 307 900,00 грн. Згідно зі звіту про незалежну оцінку майнових прав, від 06 жовтня 2023 року, складеного ПП «Експертзабезпечення» у результаті проведеного дослідження квартири [ADDRESS] встановлено, що розмір матеріальних збитків, яких завдано власнику квартири в результаті залиття, яке трапилася 23 грудня 2021 року на день складання даного звіту становить 384 200,00 грн. Вирішуючи спір що виник між сторонами суд дійшов таких висновків. Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. За приписами ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі статтею 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власник квартири зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приладів та обладнання будинку. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Факт залиття квартири, власниками якої є позивачі, з вини відповідача підтверджується актом про залиття від 23 грудня 2021 року, а також звітом про незалежну оцінку майнових прав, від 06 жовтня 2023 року, складеним ПП «Експертзабезпечення», які є належними і допустимими доказами. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від відшкодування шкоди, завданої позивачу залиттям квартири, суд не вбачає, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що шкоду завдано не з його вини. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пленум Верховного Суду України і своїй постанові №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її задала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відтак, звіт про незалежну оцінку майнових прав, від 06 жовтня 2023 року, складений ПП «Експертзабезпечення», містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених питань. Доказів які б викликали сумнів у повноті, ясності, правильності висновку та звіту, чи доказів пов`язаних з недостатньою професійною кваліфікацією оцінювача, який його складав, сторонами надано не було. Також суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому приймає його до уваги в якості належного та допустимого доказу при визначенні розміру матеріальної шкоди. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування звіту про незалежну оцінку майнових прав, від 06 жовтня 2023 року, складеного ПП «Експертзабезпечення». Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, а також протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачів, суд дійшов висновку, що завдана позивачу шкода у розмірі 384 200,00 грн підлягає відшкодуванню відповідачем. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідач як власник 61/100 частки квартири [ADDRESS] має солідарний обов`язок з іншими співвласниками квартири перед позивачем, а тому відповідно до наведеної вище норми ЦК України з нього необхідно стягнути на користь позивача 384200 грн матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 30 000 грн, то слід зазначити наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень статей 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 вказано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц). Натомість позивач, при зверненні до суду з вказаним позовом, вказувала, що розмір моральної шкоди у сумі 30000 грн визначила виходячи з характеру порушеного права та обсягу, глибини і тривалості завданих душевних страждань, неможливості нормального користування ним, негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження квартири водою, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Суд вважає, що затопленням квартири позивачу [PERSON] спричинені негативні емоції та переживання з приводу пошкодження її майна та необхідності його відновлення, тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Позивачем у позовній заяві визначено, що розмір витрат на правову допомогу становить 31500 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: - копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 29 серпня 2022 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Шалару О.І.; - акт наданих послуг №21/23 від 21 вересня 2023 року; - розрахунок №1 наданих послуг і витрат від 06 вересня 2022 року; - квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 06 вересня 2022 року на суму 31 500,00 грн; - ордер на надання правової (правничої) допомоги серії ВЕ №1063598 від 07 лютого 2022 року; У додатковій постанові від 24 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування судами, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Наведене є обов`язком, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України. Відповідач заперечень проти стягнення витрат на правничу допомогу не подав, тому на підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 33503,48 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат (3893,48 грн - в рахунок відшкодування судового збору та 29 610 грн - в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу).

Outcome: partial