Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комплексним договором, в обґрунтування якого зазначав, що 20.07.2020 року між [PERSON] та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» був укладений кредитний договір за №8/180294, відповідно до якого банк надав, а позичальник отримала кредитні кошти в сумі 47 999,67 гривень, строком користування кредитом з 20.07.2020 року по 19.07.2025 рік. Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором за №8/1802949 від 20.07.2020 року належним чином, що підтверджується випискою за позичковим рахунком позичальника. Відповідачка наразі порушує умови п. 1.1 та п. 1.3 зазначеного кредитного договору не здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту. 05.08.2021 року між банком та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К», відповідно до чинного законодавства України, був укладений договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами за №2-2021. Так, згідно додатку 1 до договору про відступлення прав вимоги від 05.08.2021 року - 14.02.2022 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором за №8/1802949 від 20.07.2020 року, що був укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] . Відповідно до договору відступлення - ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до відповідачки за кредитним договором. Зважаючи на невиконання відповідачкою свого зобов`язання стосовно повернення кредиту, позивач вправі вимагати у позичальника дострокового повернення суми боргу за неналежне виконання умов кредитного договору в судовому порядку. Загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором, відповідно до розрахунків заборгованості по кредитному договору за №8/1802949 від 20.07.2020 року становить 107 367,20 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 37 785,95 гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом 14 776,99 гривень; заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 54 804,26 гривень, яку позивач і просить стягнути з відповідачки на свою користь. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.08.2024 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 02.12.2024 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в яких представник позивача, з урахуванням часткового погашення відповідачкою боргу, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 25.07.2020 року у розмірі 104\~367,20 грн., що складається з: 34\~785,95 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14\~776,99 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 54\~804,26 грн., а також стягнути судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому в прохальній частині позовної заяви просив суд розгляд справи поводити за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала відзив, в якому розгляд справи просила проводити за її відсутності та врахувати часткове погашення нею боргу, також зазначила, що дійсно має кредит в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - 47\~999,67 грн., станом на 11.02.2022 року залишок заборгованості складає 45\~221,30 грн. та 669,59 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту за період з 20.07.2020 року по 14.08.2024 рік. Оплату по кредиту робила вчасно, в ТОВ ФК «Брайт-К» жодних документів не підписувала та кредит не брала, просила дозволити виплачувати їй тіло кредиту 45\~221,30 грн. в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» помісячно частинами до повного погашення тіла кредиту, оскільки має мінімальну заробітну плату та мінімальну пенсію. Представник третьої особи у судове засідання не з`явися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, правом надати пояснення щодо позову не скористався. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження, суд враховує положення ст. 223 ЦПК України, належне повідомлення третьої особи про день, час та місце судового засідання, а також наявність в матеріалах справи заяв щодо розгляду справи за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~- у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 631 ЦК України - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України - одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, судом установлено, що 20.07.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір за №8/1802949 (а.с. 5-8). Згідно з п. 1.1 договору - банк надає позичальнику на умовах забезпеченостi, повернення, cтpoкoвocтi, платностi та цiльового характеру використання кредит у сумі 47 999 грн. 67 коп. Строк користування кредитом - 20.07 2020 року по 19.07.2025 року включно. Згідно з п. 1.2 договору - кредит надається позичальнику для погашення заборгованостi за: комплексним договором за №7/1802949, укладеним мiж банком та позичальником 27.10.2017 року, вiдповiдно якого позичальнику було видано кредит в cyмi 70 082 грн. Відповідно до п. 1.3 договору, за користування кредитом позичальник сплачує: щомiсячно процентну винагороду за користування кредитом (надалi - проценти) у розмiрi 15 % рiчних (фiксована процентна ставка). Проценти нараховуються i сплачуються у валютi кредиту (п.п. 1.3.1.); щомiсячно комiсiйну винагороду (надалi - комiсiя) за обслуговування кредитної заборгованостi в розмiрi: 2,30 % вiд суми кредиту, зазначеної в п. 1.2 договору (п.п. 1.3.2.). Згідно з п. 2.1 договору - надання кредиту здійснюється безготівково, шляхом перерахування кредитних коштів в день видачі кредиту на рахунки заборгованості по договору, визначеного п. 1.2 договору, в сумі визначеній п. 1.1 договору. Видача кредиту готівкою не передбачена. Додатком №1 до договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в.т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтент), згідно умов якого реальна річна процентна ставка становить 90,07 %, а загальна вартість кредиту складає 165227,90 грн. (а.с. 8 на звороті). Договором про внесення змін та доповнень за №1 до комплексного договору за №7/1802949 (від 27.10.2017 року) від 20.07.2020 року - внесено зміни до комплексного договору, а саме: 1. - сторони домовились, що на момент укладення угоди пеня, нарахована відповідно до договору протягом періоду прострочення виконання зобов`язань анулюється. 2. - угода є невід`ємною частиною договору, набирає чинності з дати її підписання сторонами та скріплення її відбитком печатки банку. 3. - угоду укладено у 2-х оригінальних примірниках українському мовою, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін (а.с. 9). З платіжних інструкцій №REF1981081 від 20.07.2020 року вбачається, що АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було сплачено грошові кошти в загальній сумі 47\~999,67 грн. в рахунок рефінансування кредитної заборгованості [PERSON] за договором за №7/1802949 від 27.10.2017 року (а.с. 9 (на звороті)-10 (на звороті). Крім того, суд враховує, що факт укладення кредитного договору від 20.07.2020 року за №8/1802949 не заперечується самою відповідачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України - заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. 05.08.2021 року між ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами за №2-2021, згідно умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти (п. 2.1 Договору). Таким чином, позивач набув права вимоги зокрема і до відповідачки [PERSON] (а.с. 27-43). 18.02.2022 року та 25.06.2024 року позивач звертався на адресу [PERSON] із повідомленням про наявність простроченої заборгованості за кредитом (а.с. 22-24, 44-45). Розрахунки заборгованості станом на 14.02.2022 року та станом на 25.06.2024 року (а.с. 21 та на звороті). Представник позивача вказує, що остаточна заборгованість відповідачки, з врахуванням часткового погашення нею боргу, становить 104 367,20 грн., що складається з: 34 785,95 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14 776,99 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 54 804,26 грн. Зважаючи на невиконання відповідачкою зобов`язання стосовно повернення кредиту, позивач і звернувся до суду з позовом про повернення суми боргу за кредитним договором. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Такі правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Так, згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт порушення відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором від 20.07.2020 року за №81802949, внаслідок несплати передбачених договором платежів, також позивачем доведено розмір заборгованості в загальному розмірі 49\~562,94 грн., що складається з: 34\~785,95 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14\~776,99 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 54\~804,26 грн., суд дійшов таких висновків: Відповідно до п. 1.3.2 кредитного договору від 20.07.2020 року, за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі - комісія): щомісячно, в розмірі 2,30 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.2. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове), щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» - після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» - умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі за №496/3134/19. У Постанові від 13.07.2022 року у справі за №363/1834/17 - Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі за №202/5330/19 вказано, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.2 та р. 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Наведені висновки підтримані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі за №204/224/21, а саме зазначено, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд вважає доведеним позивачем факту порушення відповідачкою умов кредитного договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним, однак з урахуванням відсутності доказів на підтвердження наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) - у стягненні з відповідачки заборгованості з комісії слід відмовити. При цьому суд ураховує і висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2023 року у справі за №382/1621/21, стороною в якій були ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» Необхідність внесення комісії за обслуговування кредитної заборгованості зазначена в п. 1.3.2 кредитного договору від 20.07.2020 року. При цьому, в даному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, тому положення п. 1.3.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», отже, підстави для нарахування комісії відсутні, тому в цій частині слід відмовити у задоволенні вимог. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову зі стягненням з відповідачки на користь позивача заборгованості в сумі 49 562,94 грн., що складається з: 34 785,95 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14 776,99 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов ТОВ «ФК «БРАТ-К» задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~150,37 грн., виходячи з розрахунку: розмір задоволених позовних вимог 49\~562,94 грн. * 2 422,40 грн. сума сплаченого судового збору / 104\~367,2 грн. розмір заявлених позовних вимог = 1\~150,37 грн. Що стосується вимог відповідачки про надання їй можливості виплачувати тіло кредиту 45\~221, 30 грн. в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» помісячно частинами до повного погашення тіла кредиту за договором за №8/1802949, оскільки в неї мінімальна зарплата та мінімальна пенсія, суд приходить до наступного: Так, згідно\~ст. 267 ЦПК України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 435 ЦПК України\~- за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Таким чином, зі змісту вказаної статті слідує, що розстрочення виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні тимчасові ускладнення при його виконанні, наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення, якщо виконання рішення за їх наявності становить для боржника надмірний тягар. Звертаючись до\~суду з\~таким клопотанням\~відповідачка посилалася\~виключно на\~скрутний матеріальний\~стан,\~на мінімальну\~заробітну плату\~та мінімальну\~пенсію,\~в той\~же час\~до такого\~клопотання нею\~не надано\~жодного доказу\~на підтвердження\~свого матеріального\~стану,\~а відтак,\~з огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси як боржниці, так і стягувача, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає підстав для його задоволення. В той же час, суд вважає необхідним роз`яснити відповідачці положення ст. 435 ЦПК України, а саме те, що вона має право на звернення до суду з заявою про відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення на строк, який не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, за наявності обставин, передбачених ч. 4 цієї статті. На підставі викладеного та

Outcome: partial