Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021 у розмірі 44\~050,00 грн., а також понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.07.2021 з власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/ [PERSON] подала заявку на отримання кредиту №102335209. ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого остання підтвердила прийняття умов кредитного договору №102335209 від 07.07.2021. Таким чином, 07.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №102335209. ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти у розмірі 10\~000,00 грн., однак остання не виконала належним чином кредитні зобов`язання. 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №09Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021 на суму заборгованості, що становить 44\~050,00 грн., з яких: 10\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 32\~550,00 грн. заборгованість за відсотками, 1\~500,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами, яка підлягає стягненню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.06.2024 матеріали справи передано на розгляд Сихівського районного суду м. Львова за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи, відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України. При цьому, вказана кореспонденція скеровувалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається такою, якій вручено судове рішення. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровувала. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України). Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 07.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про споживчий кредит №102335209, з метою укладення якого позичальник в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/, подав анкету-заяву на отримання кредиту №102335209, якою визначено, серед іншого, суму кредиту, строк дії та дату повернення кредиту, комісію та відсотки за користування кредитом, тощо. За умовами укладеного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, строком на 15 днів з 07.07.2021, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 10\~000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений термін 22.07.2021, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах, в строки/терміни, визначені цим договором. Крім того, умовами договором визначено, що комісія за надання кредиту становить 1\~500,00 грн., нараховується за ставкою 15,00% від суми кредиту одноразово, розмір процентів за користування кредитом становить 2\~550,00 грн., нараховуються за ставкою 1,70% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, тип процентної ставки фіксована. ТОВ «Мілоан» 07.07.2021 переказало грошові кошти (кредит) у розмірі 10\~000,00 грн. на картковий рахунок відповідача 5168 75*42, що підтверджується платіжним дорученням №29631590, таким чином виконало зобов`язання за укладеним договором №102335209 від 07.07.2021. 30.09.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №09Т, за умовами якого, а також згідно з актом приймання-передачі прав вимог від 30.09.2021, витягом з додатку до договору факторингу №09Т від 30.09.2021, платіжних інструкцій на підтвердження сплати коштів за відступлення права вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021 на суму заборгованості, що становить 44\~050,00 грн. З вказаного слідує, що у зобов`язанні, що виникло за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021, боржником за яким є відповідач [PERSON] , відбулась заміна кредитора ТОВ «Мілоан» на ТОВ «Діджи Фінанс». Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що\~ст. 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином, з урахуванням презумпції правомірності правочину, зважаючи на те, що будь-яких доказів на спростовання факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на умовах, що передбачені кредитним договором, доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, матеріали справи не містять, суд приходить до переконання про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» має право вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021. 27.09.2023 ТОВ «Діджи Фінанс» скеровано [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021 Водночас, розглядаючи вимогу щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021 у розмірі, заявленому позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до графіку платежів за укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем договору, дата платежу (повернення кредиту та сплати процентів та комісії) визначена 22.07.2021, як погоджено сторонами при укладенні кредитного договору, а розмір заборгованості, який підлягає поверненню, становить 14\~050,00 грн., з яких: 10\~000,0 грн. кредит, 1 500 грн. комісія за надання кредиту, 2\~550,00 грн. проценти. Водночас, як вбачається з розрахунку ТОВ «Мілоан» заборгованості за кредитним договором №102335209 від 07.07.2021, за період з 07.07.2021 до 20.09.2021 у відповідача наявна заборгованість у розмірі 44 050,00 грн., з яких: 10\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 32\~550,00 грн. заборгованість за відсотками, 1\~500,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 договору. Відповідно до п. 2.2.3 кредитного договору після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийшла до висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому, вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Таким чином, зі спливом строку кредитування (22.07.2021) у кредитодавця ТОВ «Мілоан» припинилось право нараховувати проценти за кредитом. Докази обґрунтованості розрахунку процентів у заявленому розмірі, а також пролонгації кредитного договору в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами розмір процентів, що становить 2\~550,00 грн., комісії за надання кредиту у розмірі 1\~500,00 грн., а також отриманий кредит у розмірі 10\~000,00 грн., а всього заборгованість у розмірі 14\~050,00 грн., у зв`язку із чим позов необхідно задовольнити частково. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу, що становить 6\~000,00 грн. На підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано наступні докази: акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 10.05.2024, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, від 10.05.2024, додаткову угоду №003150906024 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024, договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5618/10. Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони та співмірність розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 1\~000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. Окрім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 772,63 грн., що відповідатиме пропорційності розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 207, 639, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: partial