Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач т.в.о директора Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. Позовну вимогу мотивує тим, що рішенням Тернівської міської ради від 28 березня 2007 року за № 140 КП «ТЖКП» є виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Тернівка. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є абонентами КП «ТЖКП» та користуються комунальними послугами. Між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Позивачем своєчасно надаються житлово-комунальні послуги. Претензій щодо якості комунальних послуг від відповідачів не надходило. Натомість, у відповідачів виникла заборгованість по сплаті за отримані комунальні послуги за період з 01 січня 2013 року по 01 квітня 2024 року, яка станом на 01 квітня 2024 року складає 58507,22 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 58507,22 грн., з яких: абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) 949,20 грн., абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) 45,63 грн., абонентське обслуговування (теплопостачання) 496,87 грн., управління багатоквартирним будинком 17425,41 грн., водопостачання та водовідведення 5273,88 грн., теплопостачання 32501,49 грн., поводження з побутовими відходами 1814,74 грн., та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] надали суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити позивачу в задоволені позову, оскільки до позовної заяви не надані докази, які підтверджують кожну обставину, бо виписка з особового рахунку не є доказами, а є предметом спірного питання, оскільки нарахована там сума не відповідає в дійсності типовим договорам від 16.02.2009 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Нарахування плати за абонентське обслуговування є незаконним, бо відсутній договір. Крім того, борг з 2013 року по 24 лютого 2019 року не може бути стягнутий на підставі ст. 257 ЦК України. Представник позивача\~надала суду\~пояснення на\~відзив в\~якому позовні\~вимоги підтримала\~та просила\~їх задовольнити,\~оскільки відповідачі заявляють, що відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, борг з 2013 по 24.09.2019 рік з урахуванням військового стану не може бути стягнутий. Але Відповідач в цей період здійснював оплати житлово-комунальних послуг та отримував субсидію від держави, ці оплати та виплати зазначені в роздруківці оборотного рахунку, яка міститься в матеріалах справи. Тобто своїми діями Відповідач подовжив строк позовної давності. Також зазначаємо, що Кабінет міністрів України скасував заборону на припинення житлово-комунальних послуг, нарахування штрафів та пені, а також на стягнення заборгованості населення за житлово-комунальні послуги. Це стало відомо з оприлюдненої на "Урядовому порталі" постанови Кабміну від 29 грудня 2023 р. N? 1405. Отже, Позивач мав всі законні підстави для стягнення заборгованості. Також звертаємо увагу, що Позивач став управителем багатоквартирного будинку по [ADDRESS] на підставі протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку з 08.06.2016 року згідно Закону України від 14 травня 2015 року N?417-VII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»(копія міститься в матеріалах справи). Виконуючи обов?язки управителя багатоквартирного будинку на підставі вищезазначеного закону управитель заключав типові договори про надання послуг з управляння багатоквартирним будинком, які затверджені постановою КМУ від 5 вересня 2018 року під N?712. Вказана робота виражалась в направленні персональної пропозиції щодо необхідності укласти договір та нагадуванні на домашні адреси споживачів. Укладення договорів здійснювалось спеціальними працівниками підприємства, що забезпечувало зручність для споживачів. Відповідач проігнорував звернення щодо укладення договору з управління багатоквартирним будинком. Щодо до типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 16.02.2009 року зазначаємо, що відповідно до п.29 договір може бути розірваний достроково у разі невиконання умов договору. З 01.05.2021 року набрав чинності Закон України від 03.12.2020 року N?1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг». Згідно зі змінами, внесеними Законом N?1060 до Закону України від 09.11.2017 N? 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон N? 2189-VIII), співвласникам багатоквартирного будинку необхідно прийняти рішення про вибір моделі договірних відносин з виконавцем комунальної послуги. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку самостійно не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем послуги договори, з такими споживачами укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такий договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті КП «ТЖКП» співвласники багатоквартирного будинку не оскаржили та не прийняли рішення про вибір іншої моделі договірних відносин та не уклали відповідні договори з КП «ТЖКП». Індивідуальні споживачі у багатоквартирних житлових будинках, які фактично користуються послугами з постачання теплової енергії, водопостачання та водовідведення, поводження з побутовими відходами або звертаються до КП «ТЖКП» для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов публічного індивідуального договору. У зв?язку з тим, що даний Договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи є заява, в якій остання просить просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштові повідомлення, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він сплачував комунальні послуги саме за поточні спожиті комунальні послуги, а не заборгованість. Просить застосувати строк позовної давності. За рішенням суду було стягнуто на погашення заборгованості за комунальні послуги 14525,00 грн., які він сплатив в 2014 році. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року за № 140 виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Тернівка визначено КП «ТЖКП». Відповідно до протоколу зборів співвласників (власників квартир та нежитлових приміщень) буд. [ADDRESS] від 08 червня 2016 року КП «ТЖКП» визнано управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Відповідно виписки з адресної картки, наданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] ,\~ [PERSON] . Відповідно до довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» та енарахування за наданні послуги заборгованість станом на 01 квітня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , обліковий рахунок № [NUMBER] , складає 58507,22 грн., з них: абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) 949,20 грн., абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) 45,63 грн., абонентське обслуговування (теплопостачання) 496,87 грн., управління багатоквартирним будинком 17425,41 грн., водопостачання та водовідведення 5273,88 грн., теплопостачання 32501,49 грн., поводження з побутовими відходами 1814,74 грн. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2\~ст. 7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 214/7766/15-ц. Позивач фактично надавав відповідачам житлово-комунальні послуги, а відповідачі не відмовлялися від них. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526\~ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті\~901, частини першої статті\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша\~статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на типові договори від 16 лютого 2009 року, де зазначені тарифи на послуги, оскільки останні після укладання даних договорів неодноразово переглядалися та підвищувалися, при цьому відповідачі не укладали нових договорів після проведення зборів співвласників, власників квартир та нежитлових приміщень будинку [ADDRESS] , які відповідно до протоколу були проведенні 08.06.2016 року та яким було визначено управителем будинку КП «ТЖКП». Таким чином, між Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» та відповідачами існують фактичні договірні відносини, що породжують цивільні права та обов`язки за відсутності письмового договору, як такого, оскільки підприємство надає житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, утримання прибудинкових територій. Отже, відповідачі зобов`язані сплатити гроші за надані комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг, виходячи з факту надання житлово-комунальних послуг до будинку, та ґрунтується на законі. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості з 01.01.2013 року по 01.04.2024 року, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Разом із тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період з 01.01.2013 року по 01.04.2024. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позовні вимоги КП «ТЖКП» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.01.2013 року по 01.04.2024. Водночас, із вказаними вимогами КП «ТЖКП» звернувся до суду 02.05.2024 року Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України. Постановою Кабінету Міністрів України "'«Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог КП «ТЖКП»», строк позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісяця платежу. 30.03.2020 Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020, не є продовженими. При застосуванні приписів пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України суд враховує також, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу. Суд враховує ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг до 20 числа місяця, наступного за тим, в якому цю послугу спожито. Встановлено, що платежі [PERSON] , [PERSON] за послуги позивача у спірний період здійснювалися, однак стороною позивача не спростовані доводи сторони відповідача, що ними сплачувалися поточна заборгованість, та не сплачувалася заборгованість за попередні місцяці, оскільки як вбачається з нарахування за надані послуги, сплата 14575,06 грн. це сплата за рішенням суду, а заборгованість за попередні місяці відповідачем сплачена в квітні 2024 року. З цього вбачається, що позовна давність по заборгованості з січня 2013 року по березень 2017 спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. А тому у стягненні заборгованості, яка виникла з 01.01.2013 року до березня 2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості, починаючи з березня 2017 року по березень 2024 року припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову КП «ТЖКП» 02.05.2024 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Таким чином\~в межах\~строку позовної\~давності з\~урахуванням приписів\~пункту 12\~«Прикінцевих і\~перехідних положень»\~ЦК України\~вкладається період\~щомісячних платежів\~з березня\~2017\~року по\~березень 2024\~року включено,\~тааналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «ТЖКП» до [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~оплату комунальних\~послугпідлягають\~частковому задоволенню,\~а саме\~за період\~з 01\~березня 2017\~року по\~01\~квітня 2024\~року 48649,99 грн.,\~з яких:\~абонентське обслуговування\~(водопостачання\~та водовідведення)\~в сумі\~949,20\~грн., абонентське обслуговування\~(поводження\~з побутовими\~відходами)\~в сумі\~45,63\~грн.,\~абонентське обслуговування\~(теплопостачання)\~в сумі\~496,87\~грн., управління багатоквартирним\~будинком в\~сумі 14470,42\~грн.,\~водопостачання та\~водовідведення в\~сумі \~00,00\~грн., теплопостачання в\~сумі 30877,14\~грн., поводження з побутовими відходами в сумі 1810,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі по 1258,93 грн.

Outcome: partial