Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачки про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , посилаючись на те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишилося спадкове майно у вигляді 2/3 частки зазначеної квартири, які за життя належали померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину. Після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , який на випадок своєї смерті залишив заповіт на ім`я [PERSON] , але отримати відповідне свідоцтво на зазначене майно не змогла через відсутність правовстановлюючого документу, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала та звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, з урахування заяви про зміну предмета позову, просила визнати заповіт недійсним, визнати за нею право власності на частку спадкового майна, а також стягнути судові витрати, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , який довозився дідом [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Разом з дідом, проживав її батько [PERSON] , який був спадкоємцем першої черги. Після смерті [PERSON] , [PERSON] вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що 27 вересня 2012 року [PERSON] залишив заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Міцул О.В., який позивачка вважає недійсним, оскільки на момент складання заповіту [PERSON] виповнилося 84 роки, з 1990 року він перебував під наглядом лікарів, в останній час у нього почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, тому під час складання заповіту він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. [PERSON] , який доводився батьком [PERSON] , помер [INFO] , тому не встиг за життя зареєструвати своє право власності на квартиру. Оскільки на момент смерті діда [PERSON] був живий батько [PERSON] , який був єдиним спадкоємцем та інвалідом третьої групи, обов`язкова частка у спадщині [PERSON] становить частини власності [PERSON] в їх спільній власності, а [PERSON] може мати лише право тільки на 1/3 частку квартири. До суду від представника відповідачки за зустрічним позовом надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову, відповідно до якого представник відповідачки за зустрічним позовом зазначив, що позивачка за зустрічним позовом не надала суду доказів неможливості оформлення спадкового майна після смерті свого батька [PERSON] та діда [PERSON] , адже в неї є оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, що надає їй можливість оформити документи на спадкове майно в позасудовому порядку. Позивачка за первісним позовом [PERSON] не має оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому не може оформити право власності на спадкове майно у позасудовому порядку. Оскільки [PERSON] може оформити право власності на спадкове майно в нотаріальній конторі, тому відсутній предмет спору. Крім того, після проведення судово-психіатричної експертизи стало відомо, що підстави, з яких [PERSON] просила визнати заповіт недійсним, не підтвердилися, тому на момент пред`явлення зустрічного позову та заяви про зміну предмета зустрічного позову предмет спору відсутній. Також, до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивачки за зустрічним позовом зазначив, що підставою для визнання заповіту недійсним було наявність у померлого [PERSON] декількох захворювань, які могли б вплинути на його психічний стан, в тому числі під час підписання заповіту. Подати заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті діда [PERSON] позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не мало сенсу, так як спосіб прийняття спадщини по заповіту є пріоритетним, тому остання подала до суду зустрічний позов, оскільки існують перешкоди для оформлення [PERSON] спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися, але до суду від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, вимоги первісного позову підтримав та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідачка за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися, але до суду від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти позовних вимог первісного позову заперечували та на задоволенні зустрічного позову наполягали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що вважає, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з питань, пов`язаних з правом особи на спадкування, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , відповідачка за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом, народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а. с. 35). [PERSON] , батько [PERSON] , народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України № 00013349651 від 22 січня 2014 року (т. 1 а. с. 38). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачці за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом, [PERSON] доводився батьком, а [PERSON] доводився дідом. [PERSON] був інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23 липня 2013 року та отримував пенсію по інвалідності з 26 квітня 2005 року, що підтверджується довідками № 452 від 11 червня 2010 року, № 87 від 13 лютого 2015 року Управління Пенсійного Фонду України в Арцизькому районі Одеської області (т. 1 а. с. 40, т. 2 а. с. 78, 102, 139). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 листопада 2013 року [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а. с. 39). За життя [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11 червня 1993 року (т. 1 а. с. 8, 43). Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 572220 від 23 липня 2013 року, довідки № 452 від 11 червня 2010 року, довідки № 87 від 13 лютого 2015 року, [PERSON] був інвалідом третьої групи та отримував пенсію по інвалідності третьої групи з 26 грудня 2005 року до дня смерті (т. 1 а. с. 40, т. 2 а. с. 78, 102, 139). Згідно довідки № 164 від 23 серпня 2013 року [PERSON] дійсно проживав та вів спільне господарство з батьком [PERSON] на момент смерті останнього (т. 1 а. с. 42). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 1417 від 10 вересня 2014 року [PERSON] , який помер [INFO] , на момент своєї смерті був зареєстрований та мешкав разом з донькою [PERSON] , позивачкою за зустрічним позовом, за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 41). [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а. с. 6, 37). За життя [PERSON] належали 2/3 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11 червня 1993 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВАЕ № 159185 від 18 лютого 2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 142932 від 11 березня 2003 року (т. 1 а. с. 8, 9, 44, 47). Також, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] грошовий вклад з нарахованими відсотками, компенсаційними сумами, нарахованими за основним рахунком № -[NUMBER], № -[NUMBER] у відділенні Ощадбанку (т. 1 а. с. 46). Відповідно до розпорядження Арцизької міської ради № 22 від 11 березня 2016 року [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] (т. 2 а. с. 79, 91, 103, 140). [PERSON] проживав та вів спільне господарство з батьком [PERSON] до дня його смерті, яка настала [INFO] (т. 1 а. с. 42). Згідно заповіту від 27 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1490, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він по закону матиме право [PERSON] , позивачці за первісним позовом у справі (т. 1 а. с. 5, 48). Висновком судово-психіатричного експерта № 605 від 23 грудня 2020 року, яка була призначена судом, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на момент складання та підписання заповіту 27 вересня 2012 року будь-яким хронічним стійким психічним розладом не страждав, у якому-небудь тимчасовому стані, внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ тимчасово не перебував, в зв`язку з чим він за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2 а. с. 48-55). Протягом встановленого законом строку, [PERSON] , позивачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом, звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т. 1 а. с. 7), але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як право власності на ім`я померлого не підтверджується жодним правовстановлюючим документом (т. 1 а. с 10). Арцизькою державною нотаріальною конторою повідомлено [PERSON] , позивачку за зустрічним позовом, яка є відповідачкою за первісним позовом, про відкриття спадкової справи на майно померлого [PERSON] , від імені якого на ім'я [PERSON] складено заповіт на все майно (т. 1 а. с. 11). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 33418133 від 05 березня 2013 року, № 70158164 (заповіти/спадкові договори), № 70158150 від 27 вересня 2022 року (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), листа № 329/01-16 від 27 вересня 2022 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області, копії спадкової справи № 213/2013, заведеної після смерті [PERSON] , спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , позивачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (т. 1 а. с. 45, т. 2 а. с. 152, 153, 154, 166, 167-177). Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 70158008 (заповіти/спадкові договори), № 70157998 від 27 вересня 2022 року (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69970535, від 08 вересня 2022 року, листа № 339/01-16 від 29 вересня 2022 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області, копії спадкової справи № 60/2015, заведеної після смерті [PERSON] , спадкоємцем за законом є дочка [PERSON] , відповідачка за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом, свідоцтво про право на спадщину станом на 27 вересня 2022 року не видавалось (т. 2 а. с. 142, 143, 149, 150, 151, 155, 156-165). [PERSON] , відповідачка за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом, успадкувала після смерті батька [PERSON] 1/3 частину кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НСТ № 842469 від 15 квітня 2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав № 329265512 від 15 квітня 2023 року (т. 2 а. с. 210, 211). За замовленням [PERSON] виготовлений технічний паспорт на вищезазначену квартиру (т. 2 а. с. 212-216). Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі частини 1 статті 255 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). При зверненні до суду із зустрічним позовом [PERSON] послалася на те, що заповіт, складений її дідом [PERSON] , є недійсним на підставі статті 225 ЦК України, оскільки станом на 27 вересня 2012 року заповідач не міг зробити будь-яке розпорядження, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Позивачка за зустрічним позов вказувала, що на момент складання заповіту її дідові виповнилося 84 роки, з 1990 року він знаходився під наглядом лікарів та мав низку захворювань, деякі події сприймались ним неадекватно. Також, вважала, що такий його стан заважав розуміти значення своїх дій при складанні заповіту 27 вересня 2012 року, а тому його волевиявлення не було вільним. Під час розгляду справи, з метою встановлення наявності такого стану у заповідача на момент складення заповіту судом призначалась судово-психіатрична експертиза, яка проводилась експертами Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні № 1. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 605 від 23 грудня 2020 року, яка була призначена судом, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на момент складання та підписання заповіту 27 вересня 2012 року будь-яким хронічним стійким психічним розладом не страждав, у якому-небудь тимчасовому стані, внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ тимчасово не перебував, в зв`язку з чим він за своїм психічним станом був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 2 а. с. 48-55). Доказів того, що померлий [PERSON] на час складання та підписання заповіту мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивачка за зустрічним позовом суду не подала, що є її процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність у справі доказів того, що [PERSON] в момент вчинення оспорюваного заповіту 27 вересня 2012 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок стану, викликаного його захворюванням, суд дійшов висновку про відсутність передбачених частиною 1 статті 225 ЦК України підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Безпідставним є посилання позивачки за зустрічним позовом на те, що за життя заповідача [PERSON] відповідачка за зустрічним позовом після складання заповіту самоусунулася від догляду [PERSON] , оскільки покидала його одного на тривалий час у зачиненій квартирі, оскільки вказані обставини не впливають на вирішення питання про визнання заповіту недійсним на підставі статті 225 ЦК України. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 2/3 частки квартири та позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частки від 2/3 частки квартири після смерті [PERSON] суд зазначає наступне. Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частин 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України роз`яснено, що зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16 (провадження № 61-19810св18) вказано, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні, чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Судом встановлено, що за життя [PERSON] належали 2/3 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] , будучи інвалідом третьої групи, дійсно проживав та вів спільне господарство з батьком [PERSON] до дня його смерті, яка настала [INFO] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом є [PERSON] , позивачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом. Таким чином, спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , який на момент відкриття спадщини був непрацездатною особою, проживав разом зі спадкодавцем та мав право на обов`язкову частку у спадщині на підставі статті 1241 ЦК України, а саме 1/3 частки квартири, як обов`язкова частка у спадщині, незалежно від умов заповіту. [PERSON] за життя не оформив спадкових прав на вказану частку квартири у зв`язку з його смертю. [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а. с. 39). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , позивачка за зустрічним позовом та відповідачка за первісним позовом. [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON] 1/3 частину кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НСТ № 842469 від 15 квітня 2023 року, витягом з Державного реєстру речових прав № 329265512 від 15 квітня 2023 року (т. 2 а.с. 204, 205). Судом встановлено, що [PERSON] , будучи донькою [PERSON] та онукою [PERSON] , мала б успадковути ту частку спадщини, на яку не оформив спадкових прав за життя її батько [PERSON] , оскільки він був непрацездатним на момент смерті [PERSON] . Отже, [PERSON] успадковує за правом представлення свого батька [PERSON] на підставі частини 1 статті 1266 ЦК України, після смерті діда [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яку за життя мав би успадкувати за законом непрацездатний [PERSON] (батько позивачки за зустрічним позовом). Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення первісного позову [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Встановивши, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] (за заповітом) та онука [PERSON] (за законом), яка має право на успадкування належної її батькові [PERSON] обов`язкової частки у спадщині, як непрацездатному сину відповідно до статті 1241 ЦК України, який був інвалідом та постійно проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та визнання за нею в порядку спадкування право власності на 1/2 частку від 2/3 частки спадкового майнапісля смерті [PERSON] . У задоволенні позову в частині визнання заповіту недійсним слід відмовити, оскільки матеріали цивільної справи не містять жодних доказів того, що [PERSON] в момент вчинення оспорюваного заповіту 27 вересня 2012 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок стану, викликаного його захворюванням. Щодо судових витрат про стягнення з відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] судового збору за подання до суду зустрічного позову у сумі 551,20 грн., заяви про забезпечення доказів у сумі 275,60 грн., а також вартості проведення судово-психіатричної експертизи у розмірі 6222,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що за подання до суду зустрічного позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 551,50 грн. (т. 1 а. с. 32), за подання заяви про забезпечення доказів - 275,60 грн. (т. 1 а. с. 66), за проведення судово-психіатричної експертизи - 6222,00 грн. (т. 2 а. с. 34). 09 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, заявивши дві вимоги: про визнання заповіту недійсним (вимога немайнового характеру), про визнання права власності в порядку спадкування (вимога майнового характеру). Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент звернення до суду з зустрічним позовом) ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлювалася у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розмірі мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру - у розмірі 0,4 розмірі мінімальної заробітної плати. Згідно з ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня була встановлена у розмірі 1378,00 грн. Таким чином, звертаючись до суду з зустрічним позовом, [PERSON] мала сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру про визнання заповіту недійсним у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розмірі мінімальної заробітної плати у сумі 551,20 грн., за вимогу майнового характеру про визнання права власності в порядку спадкування у розмірі 0,4 розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 551,20 грн., однак позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] сплачено судовий розмір лише за одну вимогу у розмірі 551,20 грн., тому з позивачки за зустрічним позовом на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви з вимогою майнового характеру в розмірі 551,20 грн. Відповідно до частини 6 статті 139 ЦПК України розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. З матеріалів цивільної справи вбачається, що ухвалою Арцизького районного суд Одеської області від 04 квітня 2016 року витребувано медичну документацію [PERSON] та призначено у справі судово-психіатричну експертизу. Проведення даної експертизи доручено експертам Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні № 1, оплату цієї експертизи покладено на позивачку за зустрічним позовом [PERSON] . Експертна установа виставила [PERSON] рахунок про оплату проведення експертизи на суму 6222,00 грн. На виконання ухвали від 04 квітня 2016 року надано висновок судово-психіатричної експертизи № 605 від 23 грудня 2020 року (т. 2 а. с. 48-55). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що у задоволенні позову в частині визнання заповіту недійсним відмовлено, суд дійшов висновку, що судові витрати позивачки за зустрічним позовом за подання до суду заяви про забезпечення доказів та за проведення експертизи не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, що становить 244,00 грн.

Outcome: partial