Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є співвласником житлового приміщення (квартири) загальною площею 93.2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної часткової власності є його колишня дружина - відповідач [PERSON] . Він не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2015 року, а зареєстрований з 04.10.2017 року та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі та фактично проживає за вказаною адресою. Як зазначає позивач, відповідач не в повній мірі виконувала свої обов`язки по участі в утриманні квартири, за період з січня 2016 року по лютий 2019 року не здійснювала оплати по утриманню житла. В свою чергу, ним за вказаний період здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири в розмірі 38 187,14 грн. як стягнення за виконавчим провадженням № 62747757 з виконання виконавчого документу - судового наказу про стягнення заборгованості від 23.08.2018 року по справі № 754/3226/18. Позивач вважає, що оскільки відповідач є співвласником квартири, якій належить частина квартири, то відповідач повинна сплатити його частину його витрат, про які вказано вище вартість комунальних послуг в розмірі 22 185,52 грн., що складається з: -50% заборгованості за надані послуги з центрального опалення - 12 587,55 грн.; -50% заборгованості за постачання гарячої води 11 461,58 грн. При цьому позивач враховує, що він сплатив за постачання гарячої води 17 228,66 грн., але з жовтня 2017 року він був зареєстрований за іншою адресою і не користувався послугами гарячого водопостачання, тому до ціни позову входить 50% боргу за гаряче водопостачання за період до вересня 2017 року (включно) в розмірі 5 767,08 грн. та 100% вартості послуг з гарячого водопостачання за період жовтень 2017 року - лютий 2018 року - 5 694,5 грн. Також нараховано 3 % річних та інфляційну складову боргу в розмірі 4433,17 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача складає 22 185,52 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму, а також судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 22.10.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] , в якій вона заперечує проти позовних вимог, вважаючи заявлені до стягнення суми необґрунтованими, а судові витрати надмірно та безпідставно завищеними. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги уточнив та підтримав в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 12 999,23 грн., погодившись із розрахунком сторони відповідача, а також просив розглядати справу в його відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в розмірі 12 999,23 грн. та просила розглянути справу в її відсутність. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є співвласниками по частині квартири [ADDRESS] . Судовим наказом Солом`янського районного суду м.Києва від 23.08.2018 року у справі № 754/3226/18 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Київенерго» заборгованість за надані послуги з центрального опалення в сумі 12 587,55 грн., заборгованість за постачання гарячої води в сумі 17 228,66 грн., 3 % річних та інфляційну складову боргу в розмірі 4433,17 грн. Зазначена сума сплачена позивачем під час примусового виконання вказаного судового наказу 05.12.2023 року. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року. Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач, як співвласник квартири зобов`язана компенсувати позивачу 50 % вартості сплачених ним витрат за житлово-комунальні послуги. З урахуванням заяви представника позивача про уточнення позовних вимог, а також заяви представника відповідача про визнання позову в цій частині, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 12 999,23 грн., а тому уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджено платіжною інструкцією, яка міститься у матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем уточнені позовні вимоги визнано, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved