Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №\~103485724 від 13.08.2021 у розмірі 47\~604,00 грн. та понесені ним по справі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.08.2021 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №\~103485724, відповідно умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн, які позичальник зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами договору кредиту. Пунктом 1.5.2. Договору кредиту передбачено, проценти за користування кредитом: 24,00\~грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6. та п. 2.1. Договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні гроші надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту. 30.11.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 30-11-65, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №\~103485724 від 13.08.2021, що уклали ТОВ "Мілоан" та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту №\~103485724 від 13.08.2021, що уклали ТОВ "Мілоан" та [PERSON] . Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом грошової вимоги до відповідача. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 11.12.2023 з урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, становить 47\~604,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 39\~604,00 грн. 08.01.2024 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 01.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В обґрунтування заявленого зазначила, що відповідачем з невідомих для неї обставин були втрачено (загублено чи вкрадено) паспорт та банківську картку [INFO] . Також через декілька днів позивачка, за її словами, дізналася, що з її банківської картки знімаються гроші, проте таких вона на рахунку не мала. В зв`язку з чим звернулась до Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області та в кіберполіцію. Слідчий поліції Турус\~Ю.Ю. порушив справу досудових розслідувань, номер кримінального провадження №12021078030000979 від 28.08.2021. В ході розслідування було повідомлено, що на громадян України за їхніми втраченими документами, були набрані великі споживчі кредити «швидкі гроші». Їх в Україні досить багато, об`єднують заяви громадян в одне провадження, оскільки задіяні такі фінансові компанії як «швидкі гроші». Також вказала, що нею брався споживчий кредит в ТОВ «Споживчий центр» «швидкі гроші» 02.06.2021, повернула 02.07.2021. В цій компанії залишились копії документів, особиста інформація. Вказала, що її особисті дані використані зловмисниками для обману жертви та їхнього збагачення. Отже відповідачка заперечила щодо надуманих вимог позивача стосовно її заборгованості по споживчому кредиту. 06.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву, в яких [PERSON] зазначила: «Я не надавала ні одній особі розпоряджатись моїм підписом чи електронним чи фізичним, завіреним нотаріально моїм підписом і підписом нотаріуса під реєстром. Я нікого не уповноважувала бути моїм представником, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, не ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів у будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування і форм власності, банках, кредитних спілках, установах і організаціях з надання міні кредитів, товариств з обмеженою відповідальністю-кредитодавців споживчих кредитів, в тому числі в адміністративних та правоохоронних органах, прокуратурі, державних та громадських організаціях, в органах місцевого самоврядування, Державній виконавчій службі та її структурних підрозділах, Державного земельного кадастру, в органах юстиції, органах реєстрації актів цивільного стану, нотаріату, архівних установах, житлово-експлуатаційних конторах, органах Пенсійного фонду, соціального захисту населення, страхових компаніях, інших державних цільових фондах, центрах надання адміністративних послуг, в судах будь-якої інстанції…, одержувати та відправляти від мого імені кореспонденцію, в тому числі грошову і посилочну, здійснювати від мого імені одноразові та періодичні платежі, в тому числі податки, мито, судовий збір, фінансовий кредит, сплачувати комісію та проценти, укладати договори згідно статей 237-241, 247-250 Цивільного кодексу України». На підставі наведеного просила приєднати відзив і додаткові пояснення до матеріалів справи, відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, і зазначила, що хто користується незаконно її підписом, нехай нададуть нотаріально завірений дозвіл. 23.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідачка зазначила, що вона не подавала заяву на кредит на сайті tengo/ua2021-08-13, на якому створена Анкета-заява на кредит №103485724. Вказала, в податковій службі є інформація про її доходи і такої суми щомісячного доходу, яка вказана в Анкеті-заяві ніколи не мала. Також просила врахувати суд, що у неї відсутні технічні навички і відсутня організаційна техніка, використана для оформлення заяви на кредит. 06.03.2024 та 13.03.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник позивача зазначив, що договір про споживчий кредит №103485724 укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток (п. 6.1 договору про споживчий кредит №103485724). Також зазначив, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 8\~000,00 грн. Довідкою, яка є в матеріалах справи, підтверджено ідентифікацію із одноразовим ідентифікатором. Зазначили, що позиція відповідачки щодо неукладання договору кредиту є ніщо іншим як спроба уникнути від виконання свого зобов`язання. Також зазначили, що необхідно врахувати факт, що відповідачка частково погашала кредит, що свідчить про те, що остання була достовірно обізнана про правочин, який вона уклала. У поданій відповіді на відзив містилось клопотання про витребування від АТ КБ «Приватбанк» виписки по рахунку за номером картки [NUMBER] за 13.08.2021. В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив, що відповідно до довідки, виданої ТОВ «ФК «Елаєнс», на карту за номером [NUMBER] , зазначену позичальником під час оформлення спірного кредиту, були перераховані кредитні кошти у розмірі 8\~000,00 грн., що підтверджує сам факт укладання кредитного договору. Однак, оскільки витребувана виписка по рахунку є інформацією, яка містить банківську таємницю, позивач отримати її самостійно не має можливості. 02.05.2024 ухвалою суду витребувано від АТ КБ «Приватбанк» (01001, м.\~Київ, вул. Грушевського, 1д) виписки по рахунку за номером картки [NUMBER] за 13.08.2021 із зазначенням інформації про особу, на ім`я якої відкритий такий картковий рахунок. 23.05.2024 на виконання ухвали суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана інформація, згідно з якою банк повідомив, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також надано виписку по рахунку № [NUMBER] за 13.08.2021. 21.10.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача, в який зазначили, що АТ КБ «Приватбанк» надано відповідь від 13.05.2024, в якій зазначено, що власником картки є [PERSON] та надано виписку по рахунку. Із такої виписки вбачається, що 13.08.2021 відповідачу були перераховані кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн. Звернули увагу суду, що такі кошти перераховані на підставі Договору № 40484607_26/10/18-2 про надання послуг переказу грошових коштів, який укладений між ТОВ «ФК «Елаєнс» та ТОВ «Мілоан». Тобто, безпосередньо кошти позичальнику перераховувались не ТОВ «Мілоан», а ТОВ «ФК «Елаєнс». Із вищезазначеного слідує, що в деталях платежу зазначено лише «зарахування переказу на картку». Як вбачається із довідки, виданої ТОВ «ФК «Елаєнс», на картку, зазначеної позичальником під час оформлення кредиту за номером 5168 7456 0763 4208 були перераховані кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн. В ході розгляду справи виникли питання щодо платежу того ж дня 13.08.2021 на рахунок відповідача у розмірі 5 000,00 грн. із зазначенням деталей платежу «viplata zaima Miloan. Не підлягає оподаткуванню. ID платежу 1733682198». З даного приводу повідомили суд, що того ж дня було оформлено в ТОВ «Мілоан» відповідачем інший Кредитний договір, а саме № 4721480, за яким сума кредиту складає 5 000,00 грн. На підтвердження вищезазначеного долучили Довідку від 01.10.2024 про перерахунок [PERSON] 5 000,00 грн. за Кредитним договором № 4721480 та розрахунок боргу ТОВ «Мілоан» за таким Договором, ідентифікатор операції 1733682198. Підсумовуючи зазначене, звернули увагу суду на те, що предметом розгляду даної справи є стягнення кредитної заборгованості за Договором про споживчий кредит № 103485724 від 13.08.2021, підтвердження перерахунку такої суми кредиту відображено у виписці банку. У судове засідання представник позивача з`явився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. У судове засідання відповідач з`явилася, наголосила, що кредитний договір вона не укладала, кошти не отримувала, просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Крім того, зазначила, що можливо її персональні дані були отримані, коли вона оформлювалася на роботу, проходила верифікацію та надавала доступ через AnyDesk. Зазначила, що в кредитном договорі зазначений її анкетні дані та номер телефону. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 13.08.2021 року між позикодавцем ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту №103485724. Відповідно до договору відповідачці був наданий кредит в розмірі 8000,00 грн. Згідно пункту 6.1 договору, цей договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Підписання даного договору відбувається шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (СМС) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього договору. Згідно із пунктом 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 4, 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію "у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Покликання відповідачки про те, що вона не укладала кредитний договір та не отримувала кредитні кошти спростовується випискою по рахунку № [NUMBER] за 13.08.2021, наданою АТ КБ «Приватбанк». Із такої виписки вбачається, що 13.08.2021 відповідачу були перераховані кошти у розмірі 8 000,00 грн. Факт звернення до правоохороних органів не спростовує укладення договору. Згідно з\~довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 03.02.2022 на рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» перераховано кошти в сумі 8\~000,00 грн згідно договору №103485724. Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію підписаної представником ТОВ «Мілоан» Вініченко О.В., відповідач [PERSON] ідентифікований ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором №103485724, оскільки акцептував підписавши 13.08.2021 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора №S39460 направленого на номер телефону позичальника [NUMBER] відповідний договір. Тобто факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та позичальницею [PERSON] знайшов своє підтвердження. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Строк кредиту, згідно п. 1.3 становить 30 днів (строк кредитування), комісія за надання кредиту, згідно п. 1.5, становить в грошовому виразі 24,00 грн. та 4 % річних в процентному значенні і включає в себе складові визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Відповідно до п.п. 1.5.1-1.5.2 комісія за надання кредиту 0.00 грн, яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 15.00 грн, які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.1.6 стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом Договором передбачена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових або стандартних умовах. Для пролонгації на пільгових умовах, відповідно до п. 2.3.1.1., позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови що кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строків кредитування позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пролонгація на стандартних умовах, згідно п. 2.3.1.2. полягає у збільшенні строку кредиту на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загальний строк якої не може перевищувати 60 днів. Нарахування процентів на стандартних умовах складає 5% в день від суми боргу. Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким до сплати 12.09.2021 визначено 8024,00 грн, з яких 8 000,00 грн. сума кредиту, 24,00,00 грн. проценти за користування кредитом . 30.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №30-11-65, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №103485724. У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 103485724 від 13.08.2021, що укладений між ТОВ "Мілоан" та позичальником, яким є [PERSON] . Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом грошової вимоги до відповідача. На підставі викладеного ТОВ "Коллект Центр" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на договір про споживчий кредит № 103485724 від 13.08.2021. Відповідач свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту не виконав, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення по укладеному з [PERSON] договору № 103485724 від 13.08.2021, яка складена первісним кредитором ТОВ "Мілоан". З відомості вбачається, що [PERSON] отримала кредит в сумі 8000,00 грн., у встановлений договором строк не повернула, що призвело до виникнення заборгованості. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8\~000,00 грн. Разом з тим, щодо позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в частині стягнення відсотків за договором суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками в розмірі, 39\~604,00 грн. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За умовами договору про споживчий кредит № 103485724 від 13.08.2021 відповідачу надано кредит у розмірі 8\~000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 24,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, сторони погодили строк кредитування 30 днів, дата надання кредиту\~13.08.2021, дата закінчення договору 12.09.2021. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, позичальник [PERSON] погашення заборгованості не проводила, нарахування відсотків за пільговою та стандартною ставкою проводилось ТОВ «Мілоан» до 30.11.2021. Станом на вказану дату відсотки склали 24004,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, який проведений ТОВ «Вердикт Капітал» відповідачці нараховані відсотки за період з 30.11.2021 по 23.02.2022 в розмірі 34400,00 грн. Пунктом 4.2. договору передбачене право (не обов`язок) кредитодавця в разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій, нарахувати проценти за стандартною ставкою в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Проте, цим же пунктом встановлено, що обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитора. Оскільки позивачем не надано відомостей щодо звернення кредитора з вимогою сплати процентів на підставі п. 4.2. договору, тому суд вважає, що обов`язок позичальника по сплаті таких процентів не настав, у зв`язку з чим підстав для їх стягнення з позичальниці немає. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованості за договором про споживчий кредит № 103485724 від 13.08.2021 в розмірі 8\~024,00 грн, з яких: 8\~000,00 грн\~сума заборгованості за тілом кредиту, 24,00 грн\~сума заборгованості за відсотками; Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому слід стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість в загальному розмірі 8\~024,00 грн. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були заявлені в розмірі 47\~604,00 грн., задоволено вимоги в розмірі 8\~024,00 грн., що складає 16,86 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за сплачений судовий збір в розмірі 452,52 грн. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи вбачається, що позивач користувався правовою допомогою, в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25\~000,00 грн позивачем до суду надано наступні докази: договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №189, платіжну інструкцію № 0396740000 від 09.11.23, витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2023. Цими документами представник позивача доводить, що вартість роботи з надання професійної правничої допомоги у цій справі становить 13\~000,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідач не заявляв до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. За таких обставин, суд вважає подані позивачем докази понесених витрат на професійну правничу допомогу переконливими і достатніми для вирішення питання про їх відшкодування. З врахуванням рішення суду про часткове задоволення позову, положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату правової допомоги в розмірі 2\~191,80 грн, що становить 10,04% від реально понесених позивачем таких витрат.

Outcome: partial