Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Балла В.В. звернувся до суду з вище вказаним позовом, про зміну розміру аліментів. В обґрунтування якого зазначив, що на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.08.2017 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до повноліття дитини. Вказав, що він є учасником бойових дій, і поки він служив в лавах Збройних Сил України, то мав можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Однак, 24.06.2024 року при виконанні бойового завдання отримав поранення, в результаті чого йому було ампутовано праву нижню кінцівку на рівні верхньої третини стегна. Наразі він проходить реабілітацію та дороговартісне лікування, потребує протезування. Стан здоров`я його погіршився, він позбавлений можливості працевлаштуватися, подальше проходження військової служби є неможливим. Наразі збирає документи на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення його придатності до подальшої військової служби і як наслідок звільнення його з військової служби та для подання документів з метою отримання групи інвалідності і встановлення ступеню втрати працездатності. Також він створив іншу сім`ю, яку зобов`язаний утримувати та забезпечувати. Зазначив, що він не відмовляється від свого обов`язку здійснювати утримання своєї дитини і розуміє необхідність його виконання. На підставі викладеного просить зменшити розмір стягнутих з нього аліментів до 1/7 частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 15 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.11.2024 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заперечення зазначила, що стороною позивача не надано жодного належного доказу, який свідчив би про погіршення матеріального становища [PERSON] в порівнянні з тим матеріальним станом, який існував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Відсутні докази, які б свідчили про встановлення інвалідності позивачу, про понесення останнім витрат на лікування, про неможливість подальшого працевлаштування. Позивач, як учасник бойових дій, наділений певними законодавчо закріпленими гарантіями та пільгами, які дозволяють не нести витрати на лікування, реабілітацію, протезування, тощо. Вказала, що потреба в належному розмірі аліментів виправдовується не лише наявністю витрат на щоденне харчування та сезонний одяг і взуття, витрати на гігієну, але й на належні житлові умови, що обумовлює сплату комунальних послуг, витрат на шкільне приладдя та послуги Інтернету, з огляду на проходження дитиною дистанційного навчання, витрат на дозвілля та відпочинок, витрат на лікування в разі сезонних та інших захворювань. В період з 16.10.2024 року по 21.10.2024 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП ХОБ «Обласна дитяча клінічна лікарня» з діагнозом гострий флегмонозний апендицит, на лікування та належні умови перебування в лікарні було витрачено певні кошти. В подальшому дитина буде змушена дотримуватись певної дієти та лікарського нагляду, що в чергове обумовлюватиме несення додаткових витрат. Вважає, що позивач має можливість виконувати свій обов`язок щодо утримання їхнього сина у визначеному судом розмірі, не зазнаючи при цьому погіршення свого становище. 11.11.2024 року представником відповідача надано відповідь на відзив, в якому останній просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на погіршення стану здоров`я, що потребує значних матеріальних витрат та в зв`язку з цим погіршення матеріального становища. Згідно висновку Військово-лікарської комісії від 18.10.2024 року [PERSON] потребує тривалого лікування. Вказав, що відповідачка у своєму відзиві не спростувала твердження і аргументи позивача, викладені у позовній заяві. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, у відповіді на відзив представник просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. На задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представником надано заяву в якій остання просила провести розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. В задоволенні позову відмовити в силу того, що позов не обґрунтований, безпідставний, жодного належного доказу на підставу вимог позивач не надав, викладені в позові доводи мають абстрактний та ймовірний характер. При постановлені рішення просила врахувати доводи і аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 01.09.2017 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження №54607249 про примусове виконання виконавчого листа №629/2416/17 від 17.08.2017 Лозівського міськрайонного суду Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.07.2017 року та до повноліття дитини (а.с.10). 14.09.2024 року старшим державним виконавцем Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі виконавчого листа №629/2416/17 від 17.08.2017 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 26.09.2023 року (а.с.9). Із копії довідки військової частини [NUMBER] про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), вбачається, що старший солдат [PERSON] , [INFO] , 24.06.2024 року при виконанні бойового завдання в районі н.п.Олександропіль, Очеретинської громади, Покровського району, Донецької області, під час ворожого мінометного обстрілу отримав МВТ, ВОСП правого та лівого стегна з масивним м`якотканинним дефектом по задній поверхні. Компартмент синдром правої гомілки та стегна (а.с.12). Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №63997 та копії листа КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Луки», [PERSON] в період з 15.07.2024 року по 02.09.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні ВП «Лікарня Святого Луки» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львава» з діагнозом: міно-вибухова травма (24.06.24); дрібні вогнепально-осколкові поранення правого та лівого стегна з масивним м`якотканинним дефектом по задній поверхні; компартмент синдром правої гомілки стегна; вогнепальне осколкове поранення (24.06.2024) правого стегна; турнікетний синдром правої нижньої кінцівки; стан після операції (24.06.2024) ампутації на рівні верхньої третини стегна; вогнепальне осколкове поранення м`яких тканин задньої поверхні лівого стегна з дефектом м`яких тканин; гостре ураження нирок (а.с.13,14-15). Згідно копії довідки військово-лікарської комісії військової частини [NUMBER] від 18.10.2024 року, [PERSON] у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, потребує тривалого лікування (а.с.40). На понесення витрат на лікування позивачем наданий товарний чек №А2-Рз-000012007 (а.с.16). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2023 року, [PERSON] з 15.07.2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.17). Згідно довідки про доходи від 23.11.2024 року, [PERSON] проходить військову службу в військовій частині [NUMBER] , займає посаду водій-номер обслуги 4ТР. Загальна сума доходу за період з 01.05.2024 по 31.10.2024 за винятком аліментів, становить 787323,14 грн. (а.с.45). Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у визначений ст.181 СК України спосіб виконання цього обов`язку. Згідно положень ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини та рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положення частини 1 ст. 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19 (провадження № 61-2057св20). У відповідності до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до частини четвертої\~статті 273 ЦПК України\~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, стан здоров`я платника аліментів (пункт 2 частини першої\~статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я платника аліментів після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. З урахуванням викладеного, та виходячи із приписів\~статті 192 СК України, суд вважає, що зміна матеріального становища позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним той факт, що стан здоров`я [PERSON] у порівнянні із становищем на момент ухвалення рішення суду від 17.08.2017 року про стягнення з нього аліментів змінився, що в свою чергу призвело до погіршення матеріального становища. В зв`язку з пораненням, що призвело до ампутації нижньої кінцівки позивач потребує тривалого лікування, реабілітації та в подальшому протезування, на що потрібні кошти. Із довідки про доходи вбачається, що його дохід станом на жовтень місяць значно зменшився в порівнянні з минулими місяцями, що також свідчить про зміну його матеріального становища. Таким чином, з урахуванням викладеного, фактичних обставин справи та вимог ст.ст. 180,192 СК України, враховуючи значне погіршення стану здоров`я платника аліментів [PERSON] після стягнення аліментів, що не носить короткострокового характеру, а є стійким розладом функцій організму, який призводить до обмеження життєдіяльності, враховуючи конкретні обставини справи, на даному етапі життя сторін та дитини, виходячи з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, а також закріплених ч. 9\~ст. 7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів підлягає зменшенню з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частку від усіх видів заробітку батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Даний розмір стягуваних аліментів не є заниженим та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого СК України, і відповідно буде достатнім для забезпечення дитини належними умовами для фізичного, духовного та культурного розвитку, не порушуючи також інтересів і матеріального становища, як відповідача так і позивача. Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві з приводу того, що потреба в належному розмірі аліментів виправдовується не лише наявністю витрат на щоденне харчування та сезонний одяг і взуття, витрати на гігієну, але й на належні житлові умови, що обумовлює сплату комунальних послуг, витрат на шкільне приладдя та послуги Інтернету, з огляду на проходження дитиною дистанційного навчання, витрат на дозвілля та відпочинок, витрат на лікування в разі сезонних та інших захворювань, то суд наголошує, що такі витрати не входять до складу аліментів, а є додатковими витратами в розумінні\~ст. 185 СК України\~та можуть бути стягненні за відповідним рішенням суду на підставі документально підтверджених додаткових витрат. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial