Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,3 м2, житловою площею 31,3 м2, допоміжна площа 18,0 м2 з господарськими будівлями та спорудами, з яких 1/2 частина даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] як члену колишнього колгоспного типу двору, а 1/2 частина будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] , який помер [INFO] , як голові колишнього колгоспного типу двору, після смерті якого [PERSON] спадщину за законом фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Крім того просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай), площею 1,28 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території села Думичі колишньої Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 154021, виданого Погариською сільською радою 24 травня 1996 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 549, а також в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай), площею 0,78 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території села Думичі колишньої Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] , який помер [INFO] , мав на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 154187, виданого Погариською сільською радою 24 травня 1996 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 383, після смерті якого [PERSON] спадщину за законом фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки проживала разом із нею на день смерті не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Позивач зазначає, що вона єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем немає. Водночас [PERSON] фактично прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка, а батька позивача, [PERSON] , оскільки була зареєстрована та проживала з ним на день його смерті. [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членові колгоспного типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, крім того [PERSON] фактично прийнято, але юридично не оформлено після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд, яка належала йому як голові колишнього колгоспного типу двору. Позивач вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок вважаю, що є всі підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] , з яких 1/2 частина даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] як члену колишнього колгоспного типу двору, а 1/2 частина будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] , який помер [INFO] , як голові колишнього колгоспного типу двору, після смерті якого [PERSON] спадщину за законом фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Крім того стверджує, що не може оформити спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 1,28 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , а також спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 0,78 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , згідно сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка, після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила, так як відсутні правовстановлюючі документи на право на дані земельні частки (паї) нового зразка, які водночас не можуть бути видані на ім`я померлих [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони втратили цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Водночас їх право на дані земельні частки (паї) підтверджується сертифікатами старого зразка. А тому вважає, що її право на земельні частки (паї) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 26 листопада 2024 року о 14 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у яких просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник позивача [PERSON] подав на адресу суду заяву про розляд справи у його відсутності. Враховуючи зазначене відповідачем про зменшення розміру земельної частки (паю) з 1,28 га на 1,23 га, просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай), площею 1,23 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території села Думичі колишньої Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, право на яку [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 154021, виданого Погариською сільською радою 24 травня 1996 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 549. Інші позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що сільська рада частково визнає позовні вимоги позивача про визначення права на земельну частку (пай), який належав [PERSON] , у зв`язку із зменшенням середньої земельної частки , яка становить 1,23 га, а не 1,28 га, що зазначено у сертифікаті. Зазначили, що у вирішенні справи повністю покладаються на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачем та представником відповідачем заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі та беручи до уваги те, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як стороною позивача уточнено позовні вимоги в частині, яка частково визнавалася стороною відповідача, відсутність фактичних заперечень проти позовних вимог позивача зі сторони відповідача, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Замок, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 20 жовтня 1997 року. Викладеним у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , яке видане повторно 18 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського райуправління юстиції Львівської області, стверджується, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] , позивач [PERSON] змінина на Згоба внаслідок реєстрації 25 жовтня 1986 року шлюбу із [PERSON] у Замківській сільській раді Жовківського району Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 25 жовтня 1986 року було зроблено відповідний актовий запис за № 56. Тобто суд констатує, що дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . З свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , яке видане Замочківською сільською радою 27 лютого 1985 року, вбачається, що її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Викладеним у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , яке видане 21 лютого 1957 року Замочківською сільською радою Львівської області, стверджується, що батько позивача, [PERSON] , та її мати, [PERSON] , одружилися 09 лютого 1957 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 09 лютого 1957 року було зроблено відповідний запис за № 2. Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] є тотожними іменами. Із виписки з погосподарської книги № 3 по селі Думичі Замківської сільської раджи Жовківського району Львівської області станом на 30.06.1990 року № 772, яка видана 12 липня 2024 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається що номер об`єкта ПГО 95, домогосподарство за адресою: [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року належало до колгоспного типу двору. Голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] . В склад двору входять: голова двору [PERSON] , [INFO] , і дружина [PERSON] , [INFO] . Викладеним у виписці з погосподарської книги № 3 по селі Думичі Замківської сільської раджи Жовківського району Львівської області станом на 15.04.1991 року № 773, яка видана 12 липня 2024 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що номер об`єкта ПГО 95, домогосподарство за адресою: [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року належало до колгоспного типу двору. Голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] . В склад двору входять: голова двору [PERSON] , [INFO] , і дружина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою двору був [PERSON] , а членом двору [PERSON] , які не втратили права на частку в дворі станом на 15.04.1991 року, з врахуванням рівності часток членів колишнього колгоспного типу двору, відповідно їм кожному належало по 1/2 частці даного двору (будинку). З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 154187, який 24 травня 1996 року виданий Погариською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 383, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення IV сесії Погариської сільської ради від 25.02.1994 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,78 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території село Думичі Погариської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей 12 січня 2009 року було зроблено відповідний актовий запис за № 1, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Погариською сільською радою сільської ради Жовківського району Львівської області 12 січня 2009 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на частку в житловому будинку [ADDRESS] та право на земельну частку (пай). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З довідки № 1087, яка видана 08 грудня 2023 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що заповіт від імені [PERSON] , померлого [INFO] , в Погариській сільській раді Львівського району Львівської області не посвідчувався. Не посвідчувався заповіт від імені [PERSON] і нотаріусом, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77509689, яка видана 01 липня 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] як дружина померлого [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Викладеним у довідці № 766, яка видана 12 липня 2024 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З довідки № 768, яка видана 12 липня 2024 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , була зареєстрована і проживала разом зі своїм чоловіком в будинку [ADDRESS] до дня його смерті, [INFO] , і вели спільне господарство. Викладеним у довідці № 769, яка видана 12 липня 2024 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що на день смерті [PERSON] , а саме станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS] (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області проживала і була зареєстрована [PERSON] , 1939 року народження дружина. [PERSON] не відмовлялася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину як спадкоємець за законом першої черги після смерті свого чоловіка, [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала з ним на день його смерті, тобто станом на [INFO] . Однак юридично [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не оформила, спадкова справа після смерті [PERSON] не реєструвалася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про спадщину) № 77509700, яка видана 01 липня 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Викладеним у довідці № 728, яка видана 02 липня 2024 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що земельна частка (пай), площею 1,28 га, посвідчена сертифікатом на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ № 154021, виданого Погариською сільською радою 24 травня 1996 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 549, належить [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що 08 листопада 2013 року було складено відповідний актовий запис № 24, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Погариською сільською радою сільської ради Жовківського району Львівської області 08 листопада 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частку в колишньому колгоспному типі двору, право на земельну частку (пай), яка належала їй, а також на частку в колишньому колгоспного типі двору та право на земельну частку (пай), які належали [PERSON] , після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77509650, яка видана 01 липня 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Суд враховує, що позивач [PERSON] як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. З довідки № 767, яка видана 12 липня 2024 року Замківським старостинським округом № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] , проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] (після зміни адміністративно-територіального устрою- Львівського) району Львівської області. Викладеним у довідці № 770, яка видана виконкомом Замківського старостинського округу № 2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 12 липня 2024 року, стверджується, що [PERSON] , дочка померлої [PERSON] , проживала разом зі своєю матір`ю в будинку [ADDRESS] (після зміни адміністративно-територіального устрою - Львівського) району Львівської області, до дня її смерті, [INFO] , і вели спільне господарство. А тому суд приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину після смерті матері, [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала разом із матір`ю на день її смерті, а саме станом на [INFO] . Внаслідок звернення позивача до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] приватним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу № 79/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77509917, який виданий 01 липня 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Однак постановою приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області, Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , 1939 року народження, яка померла [INFO] , у зв`язку із тим, що позивачем не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того листом за вихідним № 81/01-16 від 01 липня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), площею 1,28 га, що розташована на території села Думичі Погариської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області та належала [PERSON] , яка померла [INFO] , та на земельну частку (пай), площею 0,78 га, що розташована на території села Думичі Погариської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області та належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина, [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, через неподання оригіналу правовстановлюючих документів нового взірця на вищевказані земельні паї та роз`яснено, що у разі відсутності таких документів, необхідно звернутися в судові органи для оформлення права на вищевказані земельні паї в порядку спадкування. Як зазначає позивач у позовній заяві сертифікати нового зразка на земельну частку (пай), видані на ім`я [PERSON] та [PERSON] у неї відсутній, її батько та мати за життя не обміняли сертифікати на земельну частку (пай) старого зразка на новий зразок сертифіката. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд враховує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини належної форми документів, оскільки батько та мати померли, а тому втратили цивільну правоздатність та дієздатність, а за життя не зробили необхідних дій. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 653, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 06 лютого 2024 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року, реєстрація права вланості на нерухоме майно по [ADDRESS] не проводилась. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Думичі належить до Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області. Правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2024 року, вбачається, що рік спорудження житлового будинку 1952, загальна площа житлового будинку 49,3 м. кв., житлова площа 31,3 м. кв., допоміжна площа 18,0 м. кв. При будинку є господарські будівлі: літня кухня, сарай, та споруди: ворота, огорожі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже [PERSON] , є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки проживала разом із нею на день смерті не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Позивач єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем немає. Водночас [PERSON] фактично прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка, батька позивача, [PERSON] , оскільки була зареєстрована та проживала з ним на день його смерті. Так як [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членові колгоспного типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, крім того [PERSON] фактично прийнято, але юридично не оформлено після смерті [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд, яка належала йому як голові колишнього колгоспного типу двору, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , з яких 1/2 частина даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] як члену колишнього колгоспного типу двору, а 1/2 частина будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] , який помер [INFO] , як голові колишнього колгоспного типу двору, після смерті якого [PERSON] спадщину за законом фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, право власності позивача на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку. Крім того суд враховує, що позивач [PERSON] не може оформити спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 1,23 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , а також спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 0,78 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] , згідно сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка, після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила, так як відсутні правовстановлюючі документи на право на дані земельні частки (паї) нового зразка, які водночас не може бути виданий на ім`я померлих [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони втратили цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Водночас право [PERSON] та [PERSON] на дані земельні частки (паї) підтверджується сертифікатами старого зразка. Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право позивача на земельні частки (паї) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved