Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.07.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] була укладена угода № 501041872, у відповідності до умов якої банк видав відповідачу кредит в сумі 39 030, 00 гривень строком до 06.07.2021. 17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» було укладено договір № 2, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Флексіс» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 501041872. У свою чергу, 18.05.2021 на підставі договору № 18-05/21 ТОВ «ФК «Флексіс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 501041872. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 501041872. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 41\~209, 83 гривень, з яких: 20\~167, 75 гривень заборгованість за тілом кредиту; 19\~352, 46 гривень заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~303, 40 гривень інфляційні втрати; 386, 22 гривень 3 % річних. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором № 501041872 від 06.07.2018 в сумі 41\~209, 83 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 09.10.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 09.10.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлене відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, було вручено йому особисто 21.10.2024. Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 09.10.2024 вважається врученою відповідачу. У строк, визначений судом ухвалою суду від 09.10.2024, від адвоката відповідача надійшов відзив на позов із викладеними у ньому запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Так адвокат відповідача послалась на відсутність розрахунку заборгованості по тілу кредиту та відсотках, що унеможливлює встановити за який період нараховано відсотки за користування кредитом, оскільки відповідач здійснював часткове погашення кредиту. Також адвокат відповідача вказала, що відсотки в розмірі 19\~352, 46 гривень нараховані позивачем за період часу після закінчення строку кредитування, а вимоги щодо сплати 3 % річних на інфляційних витрат не відповідають вимогам закону і порушують норму п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Крім того, адвокат відповідача послалась на слив позовної давності. У зв`язку із чим адвокат відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що вищевказаний відзив було одержано позивачем 12.11.2024 (трекінг відправлення 2105000131214). 19.11.2024, з порушенням\~строку,\~визначеного ухвалою\~суду від\~09.10.2024,\~ позивачем було надано відповідь на відзив. При цьому, порядок подання заяв по суті справи було роз`яснено судом учасникам справи в ухвалі від 09.10.2024. Поважність причин невиконання судового рішення у строк, визначений судом не повідомлено. Клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом для подання відповіді на відзив, не заявлялось. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті є правом учасників справи у відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~не вчиненням\~нею процесуальних\~дій.\~Тому,\~враховуючи вищевикладене\~та положення\~ч.\~2\~ст.\~43,\~ч.\~1\~ст.\~44,\~ст.\~126\~ЦПК України,\~суд прийшов до висновку про залишення відповіді на відзив без розгляду. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06.07.2018 [PERSON] акцептував публічну пропозицію АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на умовах викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на сторінці банку www.alfabank.ua (або у разі її подальшої зміни за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі), підписавши анкету-заяву (п. 2.1.1 частини 2 анкети-заяви). (а.с. 4зв.) Підписуючи вищевказану анкету-заяву відповідач підтвердив, зокрема, що в день підписання цього акцепту отримав примірник договору та всіх його додатків до нього (п. 2.1.2 частини 2 анкети-заяви). [PERSON] 06.07.2018 був ознайомлений із паспортом споживчого кредиту АТ «Альфа-Банк». (а.с. 8) Того ж дня, 06.07.2018, [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» із офертою, якою запропонував банку укласти із ним угоду про надання кредиту № 501041872, підставою для якої є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», зокрема на наступних умовах: тип кредиту «кредит готівкою»; сума кредиту 39 030, 00 гривень, з яких 25\~800, 00 гривень для власних потреб, а 9\~199, 30 гривень повернення заборгованості за кредитним договором № 501009743 від 01.03.2018; річна процентна ставка 17, 99 % (фіксована); строк кредиту 36 місяців; дата повернення кредиту 06.07.2021. (а.с. 5) Відповідач, підписуючи вищевказану оферту підтвердив, зокрема, що він ознайомлений: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. 06.07.2018 АТ «Альфа-Банк» акцептував вищевказану оферту. (а.с. 5) Так, 06.07.2018 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено договір про банківське обслуговування та угода про надання кредиту № 501041872, у відповідності до умов останньої банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 39 030, 00 гривень строком на 36 місяців (до 06.07.2021). Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов кредитного договору. В додатку № 1, який є невід`ємною частиною вищевказаної угоди, сторони правочину узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. (а.с. 5зв.) Із позовної заяви вбачається, що заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 41\~209, 83 гривень, з яких: 20\~167, 75 гривень заборгованість за тілом кредиту; 19\~352, 46 гривень заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~303, 40 гривень інфляційні втрати; 386, 22 гривень 3 % річних. 17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» було укладено договір факторингу № 2, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Флексіс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором № 501041872 від 06.07.2018. (а.с. 38-42) Згідно із п. 2.3. вищевказаного договору факторингу, право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. цього договору. В дату здійснення повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. цього договору сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою встановленою в додатку № 2 до цього договору. 17.05.2021 на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Флексіс» сплатило ціну прав вимоги, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. (а.с. 40зв.) 17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» було складено вищевказаний акт. (а.с. 41-43) 18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 18-05/21, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Флексіс» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором № 501041872 від 06.07.2018. (а.с. 41-50) Згідно із п. 2.3. вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з дати підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників, за формою встановленою в додатку № 2 договору. 16.06.2021, 17.06.2021 та 26.07.2021 на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ціну прав вимоги, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. (а.с. 47-48) 18.05.2021 між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було складено вищевказаний акт. (а.с. 46зв., 48зв.-51) 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором № 501041872 від 06.07.2018. (а.с. 52-57) Згідно із п. 5.2. вищевказаного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором на набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було складено вищевказаний акт. (а.с. 54зв., 56-58) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Доказів того, що вищевказані договори факторингу та відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги визнані недійсними, суду не надано. Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином,\~після сплати фінансування (ціна прав вимоги) та підписання Актів прийому-передачі Реєстру боржників за вищевказаними договорами, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу\~ТОВ «Коллект центр» стало новим кредитором відповідача за договором № 501041872 від 06.07.2018. Позивач вважає, що відповідачем порушено умови договору № 501041872 від 06.07.2018, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаного кредитного договору, його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками, 3 % річних та інфляційні втрати. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на\~суд покладено\~обов`язок під\~час ухваленні\~рішення вирішити,\~зокрема:\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; чи\~є інші\~фактичні дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які\~правовідносини сторін\~випливають із\~встановлених обставин; яка\~правова норма\~підлягає застосуванню\~до цих\~правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. Твердження адвоката відповідача про те, що розрахунок заборгованості позивачем не надано, а тому неможливо встановити за який період нараховано відсотки за користування кредитом, не заслуговує на увагу, адже спростовується наявними в матеріалах справи відповідними розрахунками. (а.с. 35-37) Із розрахунку заборгованості, здійсненого АТ «Сенс Банк», яке є правонаступником АТ «Альфа Банк», вбачається, що заборгованість за договором № 501041872 від 06.07.2018 станом на 17.05.2021 становить 39\~033, 14 гривень, з яких: 20\~167, 75 гривень заборгованість за тілом кредиту; 4\~482, 21 гривень заборгованість за процентами; 14\~383, 18 гривень заборгованість за комісією. (а.с. 35) Із розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» за вищевказаним договором станом на 10.01.2023 вбачається, що заборгованість становить 41\~209, 83 гривень, з яких: 20\~167, 75 гривень заборгованість за тілом кредиту; 19\~352, 46 гривень заборгованість за процентами; 1\~303, 40 гривень інфляційні втрати; 386, 22 гривень 3 % річних. (а.с. 36) Із розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем за вищевказаним договором станом на 10.09.2024 вбачається, що заборгованість становить 41\~209, 83 гривень, з яких: 20\~167, 75 гривень заборгованість за тілом кредиту; 19\~352, 46 гривень заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~303, 40 гривень інфляційні втрати; 386, 22 гривень 3 % річних. (а.с. 37) Наданий позивачем розрахунок заборгованості лише констатує суми заборгованості, визначені ТОВ «Вердикт Капітал», і вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. В обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем останнім, крім розрахунків заборгованості, надано меморіальний ордер № 291637 від 06.07.2018 та виписку по особовому рахунку відповідача. (а.с. 8зв.-34зв.) З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку. Судом прийнято до уваги, що розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для\~бухгалтерського обліку\~господарських операцій\~є первинні\~документи.\~Для контролю\~та впорядкування\~оброблення даних\~на підставі\~первинних документів\~можуть складатися\~зведені облікові\~документи. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність\~в Україні»\~первинні документи\~можуть бути\~складені у\~паперовій або\~в електронній\~формі та\~повинні мати\~такі обов`язкові\~реквізити: назву\~документа (форми); дату\~складання; назву\~підприємства,\~від імені\~якого складено\~документ; зміст\~та обсяг\~господарської операції,\~одиницю виміру\~господарської операції; посади\~і прізвища\~(крім\~первинних документів,\~вимоги до\~яких встановлюються\~Національним банком\~України)\~осіб,\~відповідальних за\~здійснення господарської\~операції і\~правильність її\~оформлення; особистий\~підпис або\~інші дані,\~що дають\~змогу ідентифікувати\~особу,\~яка брала\~участь у\~здійсненні господарської\~операції. Залежно\~від характеру\~господарської операції\~та технології\~обробки облікової\~інформації до\~первинних документів\~можуть включатися\~додаткові реквізити\~(печатка,\~номер документа,\~підстава для\~здійснення операції\~тощо). Первинні\~документи,\~створені автоматично\~в електронній\~формі програмним\~забезпеченням інформаційно-комунікаційної\~системи,\~застосовуються у\~бухгалтерському обліку\~за умови\~наявності накладеного\~електронного підпису\~чи печатки\~з дотриманням\~вимог законодавства\~про електронні\~документи та\~електронний документообіг. Первинні\~документи,\~складені в\~електронній формі,\~застосовуються у\~бухгалтерському обліку\~за умови\~дотримання вимог\~законодавства про\~електронні документи\~та електронний\~документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, з огляду на вищевказані положення, виписка по особовому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Так, з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що останнім 06.07.2018 було одержано кредит в сумі 39 030, 00 гривень. Також із виписки вбачається здійснення відповідачем часткового погашення заборгованості по кредиту. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. У постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц Верховний Суд також вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про достатність підстав для висновку про доведеність факту отримання відповідачем 06.07.2018 кредитних коштів в сумі 39 030, 00 гривень. Із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається часткова сплата ним грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по договору № 501041872 від 06.07.2018, що відповідає розрахункам заборгованості. Відповідачем не спростовано розмір заборгованості по тілу кредиту, пред`явлений позивачем до стягнення. Судом встановлено, що заборгованість відповідача по тілу кредиту за вищевказаним договором становить 20\~167, 75 гривень. Також позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 19\~352, 46 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору до 06.07.2021, і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами. Судом перевірено розрахунки заборгованості по договору № 501041872 від 06.07.2018 і встановлено їх відповідність умовам договору і вимогам чинного законодавства України в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Водночас встановлено невідповідність визначення суми заборгованості по відсотках до стягнення. Судом встановлено, що нарахування відсотків було здійснено за період користування кредитними коштами з 06.07.2018 по 06.07.2021. Однак, комісію за обслуговування кредиту (2, 4 % від суми кредиту щомісячно (936, 72 гривень)) у в розмірі 14\~383, 18 гривень, нараховану АТ «Сенс Банк» за період з 06.07.2018 до 17.05.2021, ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому й позивачем, було протиправно включено до суми заборгованості по відсотках. Так, у відповідності до умов кредитного договору № 501041872 від 06.07.2018, відсотки за користування кредитними коштами за період з 06.07.2018 до 05.07.2021, тобто за період визначений позивачем, становлять 4\~969, 28 гривень. Суд зауважує, що правова природа процентів і комісії є різною. Із змісту позовної заяви вбачається, що сума заборгованості за комісією за обслуговування кредиту, визначена в розрахунку заборгованості первісного кредитора - АТ «Сенс Банк», не є предметом спору, а тому не досліджується судом. Щодо доводів адвоката відповідача про сплив позовної давності і застосування позовної давності до даних правовідносин, суд виходить з наступного. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із даним позовом 27.09.2024 (одержано судом 07.10.2024). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК\~України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.\~2 ст.\~1050 ЦК\~України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.\~1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Умовами кредитного договору № 501041872 від 06.07.2018 чітко визначено строки і порядок здійснення щомісячних платежів. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі. Як вбачається з умов договору № 501041872 від 06.07.2018, сторонами правочину узгоджено збільшення позовної давності 10 років (п. 2.1.3. частини 2 анкети-заяви). При цьому суд зауважує, що заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч. 1 ст. 262 ЦК України). Крім того, суд звертає увагу на норми п. 12 і п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, якими на строк дії карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) та на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки позовної давності продовжено. Так, із 12.03.2020 на усій території України був установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених зокрема\~ст.ст.\~257,\~258 України, на строк дії такого карантину. Також, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і наразі триває.\~ Згідно із\~п.\~19\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Відповідно, запровадження на території України карантину і введення воєнного стану припадають на період у який позивач мав би реалізувати своє право на звернення до суду. Отже, виходячи з вищевикладеного суд прийшов до висновку, що строк на звернення позивачем із цим позовом до суду, не сплив. Відповідно, підстави для застосування позовної давності відсутні. Таким чином, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 20\~167, 75 гривень і по відсотках за користування кредитними коштами за період з 06.07.2018 до 05.07.2021 в сумі 4\~969, 28 гривень за договором № 501041872 від 06.07.2018 підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Також позивач просив суд стягнути із відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Так, відповідно до\~\~ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який\~прострочив\~виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За\~ змістом\~ наведеної\~ норми\~ закону\~ нарахування\~ на суму боргу вищевказаних процентів вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вже суд зазначав, главою 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Однак, як встановлено судом вище, сторонами правочину узгоджено збільшення позовної давності 10 років, а тому строк на звернення позивачем із цим позовом до суду, зокрема в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, не сплив. Відповідно, підстави для застосування позовної давності відсутні. Зважаючи на доводи адвоката відповідача викладені у відзиві, суд також вважає за необхідне зауважити, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою в будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. Право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, як встановлено судом, порушено відповідачем. Твердження адвоката відповідача про порушення позивачем п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не відповідає дійсності і спростовується розрахунками, що містяться в матеріалах справи. Як вбачається з матеріалів справи 3 % річних та інфляційні нараховані позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України виключно за період по 24.02.2022. Виходячи з умов договору № 501041872 від 06.07.2018 судом встановлено, що сторони цього правочину погодили строк кредитування (до 06.07.2021) і узгодили нарахування процентів за користування кредитом в межах цього строку кредитування. Однак за «неправомірне користування кредитом» поза межами строку кредитування нарахування відсотків договором не передбачено, тобто сторони не узгодили відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно, позивач має право на підставі положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України вимагати від боржника сплатити 3 % річних від простроченої суми, враховуючи що інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал» і наданого позивачем, нарахування цих відсотків та індексу інфляції здійснено лише на заборгованість по тілу кредиту. Тому суд розглядає справу виключно в межах заявлених особою вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Так, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07.07.2021, а не з 06.07.2021, як те вказано у розрахунку заборгованості, оскільки як вбачається з умов кредитного договору та графіку платежів 06.07.2021 є останнім днем строку кредитування, до 23.02.2022 становлять: 20\~167, 75 гривень (сума заборгованості по тілу кредиту, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 232 дні (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 384, 57 гривень, а не 386, 22 гривень, як заявлено позивачем до стягнення. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. З урахуванням останніх правових позицій, висловлених Верховним Судом, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у справі, що розглядається, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується). Таким чином, інфляційні втрати за період з 07.07.2021 до 23.02.2022 становлять: 20\~167, 75 гривень (сума заборгованості по тілу кредиту, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х (100, 1 х 99, 8 х 101, 2 х 100, 9 х 100, 8 х 100, 6 х 101, 3 х 101, 6)/ 1008-1 = 20\~167, 75 гривень х 106, 46 % = 21\~470, 59 гривень - 20\~167, 75 гривень = 1\~302, 84 гривень, а не 1\~303, 40 гривень, як заявлено позивачем до стягнення. Отже, за період з 07.07.2021 до 23.02.2022 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних в сумі 384, 57 гривень та інфляційні втрати в сумі 1\~302, 84 гривень. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 09.10.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором № 501041872 від 06.07.2018 в розмірі 26\~824, 44 гривень, з яких: 20\~167, 75 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 4\~969, 28 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з 06.07.2018 до 05.07.2021; 384, 57 гривень - 3 % річних за період з 07.07.2021 до 23.02.2022; 1\~302, 84 гривень - інфляційні втрати за період з 07.07.2021 до 23.02.2022. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом в сумі 14\~383, 18 гривень, 3 % річних в сумі 1, 65 гривень та інфляційних втрат в сумі 0, 56 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 26.09.2024. (а.с. 68) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~970, 92 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (65, 09 %). Решту судового збору в сумі 1\~057, 08 гривень слід залишити за позивачем. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 01.07.2024 між ТОВ «Коллект центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024. (а.с. 62зв. - 64) Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження виконання АО «Лігал Ассістанс» умов вищевказаного договору, суду надано витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024. (а.с. 67) Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору (п. 4.1. договору). Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром АО за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5. договору). У відповідності до заявки про надання юридичної допомоги № 423 від 05.07.2024, вартість надання АО ТОВ «Коллект Центр» юридичної допомоги з супроводу примусового стягнення з [PERSON] заборгованості становить 13 000, 00 гривень, з яких: вартість усної консультації 4\~000, 00 гривень (2 години); вартість складання позовної заяви 9\~000, 00 гривень (3 години). (а.с. 66) Вищевказане узгоджується й з витягом з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024, підписаним сторонами правочину. (а.с. 67) За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 позивачем було сплачено АО гонорар в сумі 91 000, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.09.2024. (а.с. 65) Із вищевказаного платіжного документа не можливо встановити сплату позивачем АО гонорару саме в частині виконання заявки № 423 від 05.07.2024. Водночас, судом прийнято до уваги, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial