Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі ордера № Г256520 від 25.07.1975 на житлове приміщення, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради від 01.07.1975 № 1381 [PERSON] на сім`ю у складі п`яти осіб, а саме: [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , видано дозвіл на зайняття трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . 30.05.2016 розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 302 внесено зміни до договору найму жилого приміщення за вказаною адресою та укладено його з позивачем. На той час склад сім`ї: племінниці [PERSON] та [PERSON] . Станом на день звернення до суду у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані три особи: позивач, [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] більше 10 років не проживає у квартирі, у квартирі відсутні її особисті речі і на цей час її місце проживання невідомо. Як зазначає позивач, реєстрація відповідачки, яка не проживає у квартирі, створює додаткові витрати на утримання житла. З огляду на відсутність [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин понад 10 років, просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.08.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Прокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.10.2024 до участі у справі у якості третьої особи залучено [PERSON] . Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у засідання суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. При цьому, 24.10.2024 позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщення оголошень про виклик на сайті Судової влади України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Московської районної ради від 01.07.1975 № 1381 [PERSON] видано ордер № Г256520 від 25.07.1975 на житлове приміщення - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] право на вселення у зазначену квартиру отримали: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (донька) (а.с. 8). Як убачається, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2009; [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.07.2013; [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2016. Згідно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00012543738 від 02.08.2013, [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до витягу з розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 302 від 30.05.2016, внесено, зокрема, зміни в договір найму жилого приміщення трикімнатної квартири [ADDRESS] та укладено його з [PERSON] , склад сім`ї якого: він, племінниця [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 16.04.1992 по теперішній час (а.с.7). Згідно з відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 09.06.2009 по теперішній час (а.с. 23). Отже, на цей час у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 01.07.2024, більше 10 років, який підписаний мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Як вбачається з відповіді Оболонського Управління поліції ГУНП у місті Києві від 05.07.2024, у ході проведеної перевірки було встановлено, що по наявним облікам Оболонського УП ГУНП у місті Києві гр. [PERSON] не значиться, не затримувалася та з заявами не зверталась. У зв`язку з цим встановити її місце знаходження не виявилось можливим (а.с.12). Отже, установлено, що відповідачка зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак протягом тривалого часу не користується квартирою, не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в її утриманні, житлом не цікавиться. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ордер - це по суті є правоустановчим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, які б підтверджували, що відповідачка цікавилася чи цікавиться житловою площею, сплачувала комунальні послуги та намагалася вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин її відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved