Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

29.04.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] .. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 22.11.2008 року. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] 2011 року народження та [PERSON] 2012 року народження. Фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися з жовтня місяця 2023 року, через наявність протилежних поглядів на шлюб та сім`ю, нехтування відповідачем сімейними цінностями та постійне зловживання алкогольними напоями, що стало причиною постійних сімейних сварок, припинення ведення спільного господарства та підтримання подружніх стосунків. Останнім часом отримує від відповідача погрози її життю та здоров`ю, свідком яких нерідко були діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та спричиняє їй та дітям душевні страждання. Переконана у неможливості збереження шлюбу. Стверджувала, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дітей. Просила шлюб розірвати. Провадження у справі відкрито 01 травня 2024 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила про розгляд справи без її участі, повідомила суд, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та наполягає на задоволенні позову, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд справи за позовом [PERSON] про розірвання їх шлюбу, однак з будь-якими заявами до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухваливши заочне рішення. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сторони проживають окремо, сумісне проживання подружжя не є можливим, шлюб сторін існує формально. З часу перебування позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити інтересам позивачки. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачкою судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом відшкодувати за рахунок відповідача відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка, звертаючись до суду з позовом, просила суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved