Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У листопаді 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. Позов обґрунтовано наступними обставинами. У вересні 2024 року позивачу стало відомо про накладення арешту на майно, м. Київ, квартира [ADDRESS] . Оскільки стороною виконавчого провадження позивач не був, а Синельниківський відділ державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) арешт не знімає, позивач просить позов задовольнити, зняти арешт з майна. Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 25.06.2001 Серія КВ № 58457 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У відповідь на запит від 30.10.2024 КП КМР «КМ БТІ» повідомило позивача, що за даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, видано Головним управлінням житлового забезпечення 25.06.2001, № 637-С/КІ, зареєстрованого в Бюро 27.06.2001, за реєстровим № 42080. В той же час, на звернення позивача, листом Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 56508/06.7-19 від 29.10.2024 повідомлено наступне: «згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження та відповідно до інформації, наданою Синельниківським відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № [NUMBER] (спецпідрозділ) з примусового виконання ухвали № 2-3-10/2010 від 30.08.2010, виданої Покровським районним судом Дніпропетровської області, про накладення заборони на відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Зазначене виконавче провадження завершене 20.09.2010 з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент прийняття рішення). Також встановлено, що в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] Дніпропетровську філію державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (ліквідовано відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 11.09.2015 N0 258/7), зареєстровано обтяження № 10208663 від 03.09.2010 на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Надати більш детальну інформацію стосовно виконавчого провадження № [NUMBER] не вбачається можливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, матеріали виконавчих проваджень за період з 2009 по 2011 роки знищені у зв`язку з закінченням строку їх зберігання». Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач позбавлена можливості безперешкодно володіти належним їй майном через наявність арешту. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved