Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача 16.08.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Золотоніського району Черкаської області, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.08.2009 між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у сторін народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У 2021 році відповідачка покинула дітей, подала на розлучення та виїхала за межі області, без пояснення причин. З того часу і по даний час відповідачка не з`являлася до дітей, допомоги не надає, не бере участі у вихованні, ніяким чином не бере участі у житті синів. Рішенням суду від 13.07.2021 шлюб між сторонами розірвано. Крім того, з відповідачки на підставі рішення суду від 26.10.2021 року стягнуто аліменти, однак аліменти вона не платить і має значну заборгованість. Де працює відповідачка та чим займається позивачу не відомо. При цьому відповідачка не бере ніякої участі у вихованні дітей, не провідує їх, не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує їх. Враховуючи викладене позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] та [PERSON] . Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22.10.2024 закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, додатково пояснив, що всі докази які в нього були він подав. При цьому відповідач ніякої участі у вихованні дітей не приймає, на контакт не виходить. Представник служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Голубович І.М. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак на адресу суду повернувся поштовий конверт із судовою повісткою, на якому мається позначака про невручення поштового направлення у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Крім того, відповідачка повідомлялася про судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Судової влада України. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин, враховуючи ту обставину, що судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення [PERSON] про розгляд справи, вона вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, позивач не заперечував щодо ухвалення у справі заочного рішення, суд здійснив заочний розгляд справи. Крім того, у судовому засіданні за участі психолога [PERSON] було з`ясовано думку неповнолітньої дитини [PERSON] , який суду повідомив, що зараз навчається у 9 класі. Із 6 класу батьки почали проживати окремо. Він, мама та брат переїхав на квартиру в [PERSON] . Він періодично жив з бабусею, батьком та мамою. Мама працювала, робила манікюр. Брат ходив у той час у перший клас. Їх до школи проводжала мати, в дощову погоду їздили на таксі. Інколи тато підвозив на машині. Мати поїхала на заробітки коли він навчався у 7 класі. Пам`ятає, що мати його била, брата любила. Вона робила подарунки. Мама змінила номер телефону. Зараз він живе з татом і з бабусею. Тато допомагає в навчанні. Присутня у судовому засідання малолітня дитина [PERSON] суду повідомив, що мама забрала його та брата на квартиру. Вони жили там, а також у бабусі і в тата. Після того, як мати поїхала, він живе із татом та у бабусі. Мама телефонувала йому цього року на день народження, однак він не захотів спілкуватися з нею через те, що вона його покинула. Надалі вона писала йому повідомлення, однак він її заблокував. Досліджені судом докази, їх оцінка судом та висновки. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєструваному шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 50, його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 91, його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.07.2021 у справі № 709/390/21 шлюб між відповідачкою та позивачем був розірваний. Рішення набрало законної сили 13 серпня 2021 року. 26 жовтня 2021 року у справі № 709/1024/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] з останньої стягнуто аліменти на утримання синів - [PERSON] та [PERSON] та судом видано виконавчий лист. Рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради від 13.12.2023 № 120 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей - [PERSON] та [PERSON] . У своєму висновку, який є додатком до вказаного рішення, орган опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради вважав за доцільне затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей - [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради 26.02.2024 № 393, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї : сини [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Чорнобаївської селищної ради 26.02.2024 № 394, на утриманні у [PERSON] знаходяться діти, а саме сини: [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з ним. До матеріалів справи долучено довідку про неотримання аліментів, видану Чорнобаївським відділом державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області від 04.04.2024 № 28, згідно з якою [PERSON] за період з 07.09.2021 по 04.04.2024 аліменти за виконавчим листом не отримував. Згідно з характеристикою, виданою ПАТ «Черкасиобленерго» від 23.01.2024, [PERSON] є працівником Чорнобаївської філії відокремленого структурного підрозділу «Золотоніські енергетичні мережі» з грудня 2021 року. [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, є відповідальним, кваліфікованим, дисциплінованим та ініціативним працівником. Крім того, матеріали справи містять характеристики щодо [PERSON] та [PERSON] , видані за місцем їх навчання. З них вбачається, що [PERSON] виховується батьком, який приділяє належну увагу вихованню сина. Водночас, зі слів [PERSON] - мати третій рік з ним не спілкується, з сім`єю не проживає, з ним не спілкується. З класником керівником на зв`язок не виходила, не відвідувала школу, не з`являлася на шкільних святах, не відвідувала батьківські збори. Як вбачається з копії довідки про доходи Відокремленого структурного підрозділу «Золотоніські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», [PERSON] отримав дохід за період з 01.10.2023 по 31.03.2024 у розмірі 82 496,85 грн. Мотивувальна частина рішення. Застосовані норми права. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 6 ст. 19 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Аналізуючи висновок органу опіки та піклування Чорнобаївської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її дітей - [PERSON] та [PERSON] , суд наголошує на тому, що органом опіки та піклування, жодним чином не мотивована саме доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідачки інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав. Найкращих інтересів дитини, яким відповідає позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, у висновку служби не наведено. Разом з тим, у судовому засіданні представниця Служби у справах дітей повідомилда, що при розгляді питання щодо позбавлення [PERSON] комісія не спілкувалася з неповнолітніми дітьми, не з`ясовувала їх думку щодо доцільності позбавлення батьківських прав маму, не опитували викладачів школи та свідікв. Таким чином, користуючись своїм правом, наданим положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його неповним та передчасним, а тому не може покласти його в основу судового рішення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Отже, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та не є достатньою підставою для застосування до відповідачки таких крайніх заходів впливу на батьків як позбавлення батьківських прав. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно [PERSON] та [PERSON] , а тому вважає за необхідне у позові відмовити. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судовий збір залишається за позивачем. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed