Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] відшкодування суми франшизи в розмірі 3 200 грн. та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 90 200 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 471,21 грн., три проценти річних у розмірі 60,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 87,35 грн., а також судові витрати. В обґрунтування вимог вказано, що 27.05.2023 р. близько 09:45 год. [PERSON] у м. Житомирі по вул. Чуднівська, 113А, керуючи транспортним засобом BMW, р.н. [NUMBER] , під час виїзду з прилеглої території не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Чуднівська в напрямку вул. Чумацький Шлях, та в подальшому здійснив зіткнення з автомобілем Chery, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Чуднівська в напрямку центру міста. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Таким чином відповідач порушив вимоги п.10.2 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. ДТП сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.11.2023 року у справі №295/11830/23. За словами позивача, автомобіль Volkswagen, р/н [NUMBER] , якому були завдані технічні пошкодження, належить їй на праві приватної власності. Відповідальність відповідача як водія автомобіля марки BMW, р/н [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» по договору страхування № ЕР-210459564 від 08.08.2022 та страховою компанією 22.03.2024 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 101 645,69 грн. (за вирахуванням франшизи). Розмір франшизи за даним полісом становить 3 200 грн., яка в добровільному порядку відповідачем не компенсована. Позивач стверджує у позові, що [PERSON] прострочено виплату суми франшизи з наступного дня після набрання законної сили постановою суду про визнання останнього винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та до дня подання позовної заяви включно, що відповідно є підставою для стягнення пені, процентів за користування коштами та інфляційних нарахувань. Також [PERSON] зазначає, що внаслідок неправомірних та незаконних дій відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виявилася у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням майна. Така моральна шкода проявилась у переживаннях, порушенні сну, неможливості використовувати автомобіль за призначенням. З огляду на це, позивач вираховує завдану моральну шкоду в грошовому еквіваленті в розмірі 90 200 грн. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 12.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 10.09.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позов визнає частково, а саме в сумі франшизи в розмірі 3 200 грн., в решті позовних вимог просить відмовити, судові витрати та зменшені витрати на правничу допомогу просив стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідач вважає вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 90 200 грн. безпідставною, оскільки наявність та розмір такої шкоди позивачем не обґрунтовані, не підтверджені будь-якими доказами. Підстав для стягнення пені, процентів за користування коштами, інфляційних втрат немає, так як не встановлено факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Крім того, на спірні правовідносини не поширюється ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Окремо відповідач у відзиві просив врахувати, що його матеріальне і фінансове становище є складним, доходи незначними, на утриманні у нього перебуває малолітній син, який має захворювання, дружина не працює, так як зайнята доглядом за сином, обоє перебувають на його утриманні. В судовому засіданні представник позивача адвокат Грабчук О.В. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив їх задовольнити. Просив стягнути судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу із урахуванням усіх судових засідань, в яких він брав участь. Зазначив, що позивач була пасажиром в момент ДТП, автомобілем керував її чоловік. При цьому, його довіритель є власником автомобіля, має водійське посвідчення і керує транспортним засобом. На переконання адвоката, попереднє звернення до винуватця з приводу відшкодування франшизи не потрібне, так як відповідач її повинен відшкодувати за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник відповідача адвокат Януль В.С. в судовому засіданні зазначив, що наявність моральної шкоди позивач не довела будь-якими доказами. Відповідач просить відмовити у відшкодуванні моральної шкоди, а в разі ухвалення рішення про стягнення шкоди просить врахувати його майнове становище. Франшиза не була сплачена його довірителем саме у зв`язку з важким матеріальним становищем. Оскільки ніяких пропозицій щодо сплати франшизи не надходило, то ж адвокат вважає, що підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України немає. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши й дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10.11.2023 року у справі №295/11830/23 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення [PERSON] на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 12). Зі змісту постанови вбачається, що 27.05.2023 о 09 год 45 хв [PERSON] у м. Житомирі по вул. Чуднівській, 113А, керуючи транспортним засобом BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , під час виїзду з прилеглої території не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Чуднівській в напрямку вул. Чумацький Шлях та в подальшому здійснив зіткнення з автомобілем Chery, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась по вул. Чуднівській в напрямку центру міста. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] тілесні ушкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки BMW, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», підтвердженням чого є додана до позову копія полісу №ЕР-210459564 від 08.08.2022 року. Із відповіді ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» від 02.07.2024 року на адвокатський запит слідує, що поліс №ЕР-210459564 від 08.08.2022 року був дійсний на дату ДТП, розмір франшизи становить 3 200 грн., ліміт по майну становить 160 000 грн., 22.03.2024 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 101 645,69 грн. (а.с. 15). Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Страхова виплата\~(страхове\~відшкодування)\~-\~грошові кошти,\~що виплачуються\~страховиком у\~разі настання\~страхового випадку\~відповідно до\~умов договору\~страхування та/або\~законодавства (пункт п`ятдесятий статті 1 Закону України «Про страхування»). Франшиза - це частина збитків,\~що не\~відшкодовується страховиком\~згідно з\~договором страхування\~та/або\~законодавством (п. 77 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування»). Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV). З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки. Дані висновки цілком відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 206/5271/14-ц (провадження № 61-27551св18), Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21). Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 08 серпня 2022 року №ЕР-210459564 встановлена франшиза в розмірі 3 200 грн. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо стягнення франшизи у розмірі 3 200 грн. з відповідача на користь позивача. Також вимоги у цій частині безпосередньо визнані відповідачем. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Крім цього, у постанові від 27.01.2021 у справі №337/5617/19 Верховний Суд зазначив, що за змістом аналізованої норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником зобов`язання, його борг складатиме: основну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Одним з видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 546, 549 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 550 ЦК України. Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком трьох відсотків річних, пені та інфляційних нарахувань, а тому, враховуючи межі заявлених вимоги, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 60,36 грн. трьох процентів річних, а також 87,35 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також пеня в розмірі 471,21 грн. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц надала визначення моральній шкоді як стражданням, заподіяним громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено також, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд визнає обґрунтованими та аргументованими доводи позивача щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок глибини фізичних та душевних страждань, завданих пошкодженням майна, їх тривалості, істотності спричиненої шкоди та незручностей, яких вона понесла у зв`язку із необхідністю захисту своїх прав. Разом з тим суд вважає, що заявлений [PERSON] розмір моральної шкоди, зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини та надані позивачем докази, не є достатньо аргументованим. Враховуючи суть позовних вимог, характер заподіяної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачу у зв`язку з пошкодженням майна, їх глибину та тривалість, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідача, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 1 0 000 грн., що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21. Судом встановлено, що 25 червня 2024 року між [PERSON] та адвокатом Грабчуком О.В. укладено договір (угоду) про надання правничої допомоги №25/06/2 (далі - договір). Згідно з пунктом 8 договору вартість надання правничої допомоги за цим договором визначається за добровільною згодою сторін і становить, зокрема: складання позовної заяви про стягнення з [PERSON] франшизи та моральної шкоди 6 500 грн., участь в 1 судовому засіданні 2 500 грн., складання адвокатських запитів 1 000 грн./1 адв. запит (а.с. 17-18). Згідно акту виконання договору, сплати коштів клієнтом адвокату від 08.07.2024 року адвокатом виконані такі роботи та надані послуги станом на 08.07.2024 року: складання адвокатського запиту 1 000 грн., складання позовної заяви 6 500 грн. (а.с. 19). При цьому, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30). Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, взявши до уваги складність справи,\~обсяг наданих\~адвокатом позивачу\~ [PERSON] \~послуг та витрачений адвокатом час на надання таких послуг, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12 500 грн. (складання позовної заяви, адвокатського запиту, участь у двох судових засіданнях) відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідності процесуальних дій. Однак, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, із [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 1 984,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 178,02 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial