Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення шкоди, спричиненої банком протиправним неповерненням депозитів. Позов мотивовано тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів з нарахуванням за 2-ма договорами депозитних вкладів задоволено частково, а саме: стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти за договором вкладу №On48631298 від 27.04.2005 року в сумі 24 197,89 Євро та проценти за цим вкладом 714,67 Євро (за період з 28.04.2005 по 04.08.2005). Стягнуто з з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти за договором вкладу №On48631303 від 04.05.2005 року в сумі 31 045,77 Євро та проценти за цим вкладом 879,49 Євро (за період з 05.05.2005 по 07.08.2005). Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню в розмірі трьох процентів від суми невиконаного зобов`язання, на підставі Закону України Про захист прав споживачів в сумі 1083 418,57 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] три проценти річних на підставі ст. 625 ЦПК України в сумі 1083 418,57 грн. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 8 810 грн. В задоволенні іншої частини відмовлено». Постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2022 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року в частині стягнення трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 1083418,57 грн. - змінено, стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користі [PERSON] три проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України за вкладами № [NUMBER] у розмірі 5115,40 євро. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 березня 2021 року в частині стягнення пені в розмірі трьох процентів від суми невиконаного зобов`язання на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 1083418,57 грн. скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] про стягнення пені. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»» на користь держави судовий збір у розмірі 6000 грн. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 березня 2021 року залишити без змін». Вина банку підтверджена вказаною постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2022 року, якою констатовано безпідставність неповернення позивачу депозитів. У зв`язку з протиправними діями відповідача щодо неповернення коштів за депозитними вкладами, позивач вважає, що йому спричинено збитки за договором про депозитний вклад № On48631298 від 27.04.2005 року у сумі 1 376 182,55 грн.; за договором про депозитний вклад № On48631303 від 04.05.2005 року у сумі 1 766 821,66 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2022 року у справі № 757/19441/22-ц відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 17.11.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без руху. 18.11.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 18.11.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, відповідач заперечує проти усіх обставин та фактів, зазначених позивачем у позові та заперечує проти усіх пред`явлених позовних вимог. Банк вказує, що між сторонами не укладалися договори про депозитні вклади, оскільки письмова форма таких договорів не була дотримана, а грошові кошти, які мали бути внесені на депозитний рахунок вкладника, відкритий у банку, позивачем не вносилися. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Питання щодо стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договорів про депозитний вклад вже вирішувалося судом, та в стягненні вказаної суми на користь позивача було відмовлено. Позивач зловживаючи наданим йому правом, фактично повторно звернувся до суду з вимогою про стягнення на його користь грошових коштів у розмірі процентів за ставкою, вказаною в депозитних договорах, за період після закінчення їх строку дії, по суті просто назвавши такі відсотки збитками у формі упущеної вигоди. При цьому позивачем не обґрунтовано з яких підставі позивач вважав, що розмір упущеної вигоди за період з 2005 по 2022 рр. може визначатися, як розмір відсотків за договором про депозитний вклад, який продовжував би діяти на первісних умовах; з яких підстав розмір збитків у формі упущеної вигоди нараховується позивачем на гривневий еквівалент від суми вкладів за курсом саме на 19.05.2022 року, якщо курс валют неодноразово змінювався в період з 2005 року по 2022 рік. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки зі змісту позову чітко вбачається, що про порушення свого права позивач дізнався ще у 2005 році і саме з цього моменту має відліковуватися строк позовної давності. 24.02.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про долучення доказів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року занесеною до протоколу судового засідання у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без руху - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року занесеною до протоколу судового засідання у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 27.06.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. 06.07.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 16.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення проти клопотання про доручення доказів. 17.01.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 05.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 02.03.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло додаткове пояснення. 04.07.2024 року представником позивача було подано заяву про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Соколову О.М. від розгляду цивільної справи № 757/19441/22-ц. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. від 08.07.2024 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Лупейка О.В. про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Соколову О.М. від розгляду справи № 757/19441/22-ц - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2024 року занесеною до протоколу судового засідання у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі - відмовлено. 25.11.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні, з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в матеріалах справи міститься постанова Київського апеляційного суду від 19.05.2022 року у справі № 757/24677/18-ц, зі змісту якої вбачається що судом першої інстанції встановлено, що 4 жовтня 2004 року та 28 жовтня 2004 року між [PERSON] і ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено договори банківських вкладів № On01631524 та № On01631539, за якими позивач вніс до банку за кожним вкладом відповідно 158512,68 грн. та 203411,38 грн., строком на три місяці, які після закінчення терміну їх дії були переукладені та конвертовані. Так, 17 січня 2005 року і 31 січня 2005 року між позивачем [PERSON] і банком укладено наступні договори про депозитний вклад: № On01631625 на суму 31142,70 доларів США зі строком повернення до 18 квітня 2005 року під 11 % процентів річних та № On01631628 на суму 38912,20 доларів США зі строком повернення до 01 травня 2005 року під 11 % процентів річних. На виконання цих договорів банком видано відповідні меморіальні ордери. По закінченню терміну дії цих депозитних договорів із вкладом в доларах США позивач [PERSON] уклав з банком наступні строкові депозитні договори, з конвертацією у Євро: № Оn48631298 від 27 квітня 2005 року на суму 24 197,89 Євро під 11 % річних та № Оn48631303 від 04 травня 2005 року на суму 31045,77 Євро під 11 % річних строком на три місяці. Також судом встановлено, що по закінченню строку депозитних договорів № Оn48631298 та № Оn48631303 позивач 03 серпня 2005 року звернувся до ПриватБанку із заявою про повернення суми банківських вкладів з нарахованими процентами, однак банк відмовив у задоволені заяви посилаючись на відсутність обліку цих коштів в банку. При цьому банк не заперечуючи сам факт існування депозитних договорів № Оn48631298 та № Оn 48631303 зазначив, що останні оформлювались працівником цього банку - [PERSON] , відносно якого порушено кримінальну справу за ст.191 ч.5 КК України. Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки доведеністю позовних вимог щодо укладення між сторонами договорів банківського вкладу, які згодом були двічі переукладені, а суми вкладів спочатку конвертовані у долари США, а потім у Євро на загальну суму 55243,66 Євро. При цьому суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань за депозитними договорами, а тому стягненню підлягає сума вкладів та проценти за вкладами в межах строку дії депозитних договорів. Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, матеріалами справи встановлено, що постановою Верховного Суду від 30.11.2022 року у цивільній справі № 757/24677/18-ц постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення 3 % річних скасовано. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року в частині позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення 3 % річних змінено. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 3 % річних за договором про депозитний вклад № On48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 285 557,36 грн, за договором про депозитний вклад № On48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 366 128,35 грн, а всього 651 685,71 грн. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за договорами про депозитний вклад та судового збору змінено. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] проценти за договором про депозитний вклад № On48631298 від 27 квітня 2005 року у розмірі 663,62 євро та за договором про депозитний вклад № On48631303 від 04 травня 2005 року у розмірі 860,78 євро. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 8810 грн. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладів за договорами про депозитний вклад залишено без змін. Постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» залишено без змін. Поновлено виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в частині стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд стягнути з банку саме збитки (упущену вигоду), яка виникла у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу вкладів за депозитними договорами (стаття 623 ЦК України). Інших вимог позивач у порядку статті 15, 16 ЦК України до суду не заявлено. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (частина третя статті 22 ЦК України). Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Стаття 1058 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, майнова шкода, задана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка задала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди, цивільне правопорушення яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного його йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року (справа №740/967/16). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Невиконання постанови Київського апеляційного суду від 19.05.2022 року не є матеріальними збитками у розумінні статей 22, 611, 23 ЦК України. З вимогами про застосування під час вирішення пору положення статті 625 ЦК України позивач не звертався. Така процесуальна поведінка позивача унеможливила задоволення судом заявлених позовних вимог, що є об`єктивною підставою для відмови у їх задоволенні. Судом враховано, що засадчими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності заявлених вимог, чого позивачем зроблено не було. Що стосується заявлених відповідачем наслідків спливу позовної давності, то слід зазначити, що він не був пропущений позивачем, оскільки його відрахування слід проводити не з дати закінчення дії депозитних договорів (2005 рік), а з моменту ухвалення Київським апеляційним судом судового рішення у справі №757/24677/18-ц (19.05.2022), з якого [PERSON] довідався про порушення своїх прав. Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову в позові про стягнення з банку на користь позивача збитків (упущеної) вигоди за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed