Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором та просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором про споживчий кредит №4356839 від 20.04.2021 в розмірі 63987,28 грн., а також судові витрати. Позов мотивовано тим, що 20 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №4356839, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 15000 грн., строком на 60 днів, зі сплатою відсотків на умовах договору. Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4356839. 10.03.2023 року було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4356839. Враховуючи викладене, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором у нього утворилась заборгованість, у зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит № 4356839 від 20 квітня 2021 року в розмірі 63987,28 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою суду від 11.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.44). Ухвалою суду від 30.10.2024 року поновлено позивачу процесуальний строк для подання клопотання про витребування доказів, витребувано докази (а.с. 89-91). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.48, 83, 84, 96), надавши заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 85-86, 108-109). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду відповідно до положень п.п.1, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.46-47, 52, 55-56, 94-95). Надав заяву про розгляд справи без його участі. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 64). Також відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в матеріалах справи не міститься підтвердження виконання позикодавцем надання грошових коштів (кредиту) позичальникові, не надано копію платіжного доручення та не надано виписки по особовому рахунку, яка може бути належним та допустимим доказом щодо заборгованості за кредитом. Крім цього зазначає, що як вбачається з договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 60 днів з 20.04.2021 року. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 60 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нарахування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 60 днів. Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 3406,96 грн. Відповідно до п.1.4 кредитного договору термін повернення кредиту визначено 19.06.2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 20.06.2021 року, відсутні. Крім того, звертає увагу суду, що позивачем не надано суду доказів, що строк кредитування за договором №4356839 від 20.04.2021 року був пролонгований кредитодавцем, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), тому строк кредитування становив 60 днів. Отже, продовження нарахування процентів за ставкою згідно п. 1.6 Договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним. Також зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи первинних документів, оформлених відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» щодо нарахування заборгованості за вказаним кредитним договором. Вказує, що надані позивачем документи не містять жодних доказів його належного повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 4356839 від 20.04.2021 на користь ТОВ «Коллект Центр» та про наявну суму заборгованості, а тому факт виникнення права вимоги у ТОВ «Коллект Центр» до нього відсутній (а.с.57-62). 09.10.2024 року представником позивача було надано до суду відповідь на відзив (а.с.72-80), в якій зазначено про те, що вони вважають відзив необґрунтованим та таким, який не спростовує підстави, які зазначені в позовній заяві. Так зазначають, що відповідач не заперечує факт укладання договору, проте всупереч презумпції правомірності правочину, посилається на відсутність доказів щодо отримання коштів. Договір було укладено згідно з п.3.ч.1. ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір про надання споживчого кредиту №4356839 підписано позичальником 20.04.2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису W57117), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Таким чином, до підписання договору позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договору, в тому числі паспорт споживчого кредиту та розміщена інформація на сайті товариства. Крім того, зважаючи на дистанційний порядок укладення договору, позичальник мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами, які він сам обрав та прийняття зваженого рішення. При цьому зазначають, що ІКС Товариства не дозволяє перейти до наступного кроку у випадку невиконання умов попереднього. Тому позичальник мав ознайомитися послідовно з паспортом кредиту та правилами, які містять всі істотні умови, передбачені законодавством та погоджені сторонами договору. Сторонами були вчинені всі необхідні дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього правочину, а саме укладення та підписання кредитного договору. Відтак посилання відповідача на те, що не доведено факт перерахування коштів за вказаним договором, є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Ними надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з запропонованими умовами договору та підписав їх. Зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Також вказує, що відповідачем не було надано доказів по виконанню зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку відповідно до погоджених та чинних умов договору. Таким чином, відповідачем не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Щодо виникнення права вимоги у ТОВ «Коллект Центр» зазначають, що обов`язок щодо повідомлення покладається на клієнта (первісного кредитора), тобто на ТОВ «Мілоан», відтак правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» не було порушено порядку передачі права вимоги. Будь-яких перешкод для виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту первісному кредитору у відповідача не було. Однак, відповідачем не надано будь-яких доказів щодо погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит ні новому, ні попереднім кредиторам, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. При цьому зазначають, що жодних доказів щодо визнання Договору факторингу чи Договору про відступлення права вимоги недійсним чи оскарження вказаних договорів відповідач суду не надав. Просили позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 20 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4356839 в електронній формі, шляхом прийняття пропозиції про надання (отримання) кредиту на сайті (або в інформаційно-телекомунікаційній системі) позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, сума кредиту становить 15000 грн, кредит надається строком на 60 днів до 19 червня 2021 року. Згідно з п.1.5 Договору №4356839 загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 3406,94 грн. в грошовому виразі та 435,70 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 18406,94 грн. Відповідно до п.1.5.1 Договору проценти за користування кредитом складають 3406,94 грн., які нараховуються за ставкою 180,00 відсотків річних. Згідно з п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 360,00 відсотків річних. Паспорт споживчого кредиту №4356839, який є Додатком №2 до Договору про споживчий кредит №4356839 від 20.04.2021 містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію (а.с.10). Відповідно до анкети-заяви на кредит №4356839 від 20.04.2021 року [PERSON] просив надати йому кредит у розмірі 15000 грн, строк кредиту - 60 днів з 20.04.2021 року; дата повернення кредиту - 19.06.2021 року, сума до повернення 18406,94 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: проценти за користування кредитом - 3406,94 грн (а.с.11). Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення анкети - заяви на кредит №4356839 про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором W57117, на підписання електронного договору, за яким у подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 15000 грн. Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», [PERSON] , з яким укладено договір №4356839 від 20.04.2021 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) одноразовий ідентифікатор W57117, який було відправлено на тел. 380500139463 (а.с.12). 20.04.2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] на банківську картку MASTERCARD [NUMBER] , кошти у сумі 15000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №44289901 від 20.04.2021 року (а.с.12 на звороті). Згідно розрахунку станом на 04.06.2024 року заборгованість за кредитним договором №4356839 становить 63987,28 грн, з яких: 15000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 48987,28 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.16). Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором W57117 (а.с.6). У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що сторони узгодили розмір кредиту, строки та умови користування ним, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договору та про наявність волі відповідача для укладення кредитного договору в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доводи [PERSON] про те, що матеріали справи не містять підтвердження виконання позикодавцем зобов`язання щодо надання грошових коштів (кредиту) позичальникові, спростовуються матеріалами справи, так як відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Крім того, в матеріалах справи наявне платіжне доручення №44289901, датоване 20 квітня 2021 року про переказ грошових коштів у сумі 15000 грн на банківську картку MASTERCARD 516875хххххх6949, отримувача [PERSON] . Призначення платежу: Кошти згідно договору 4356839. Банк отримувача 516875 (а.с. 12 зворот). Більше того, виходячи з даних, що містяться у виписці по рахунку відповідача, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 104-106) на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий саме на [PERSON] , ІПН [NUMBER] , 20.04.2021 року були перераховані грошові кошти в розмірі 15000 грн., що відповідає даті укладення кредитного договору та сумі наданого кредиту, яка відповідно до п.1.2. кредитного договору становить 15000 грн (а.с.6-9, 104-106). Отже, у суду відсутні підстави для сумніву, що [PERSON] було перераховано визначені умовами договору грошові кошти, що підтверджується вищенаведеними доказами, та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв. Таким чином, в даному випадку матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти за договором №4356839 від 20 квітня 2021 року з ТОВ «Мілоан» в сумі кредиту 15000 грн. Щодо виконання взятих зобов`язань за кредитним договором відповідчем. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв`язку порушеннями зобов`язань за кредитним договором №4356839 від 20.04.2021 року, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] має заборгованість в сумі 63987,28 грн., яка складається з наступного: 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 48987,28 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 16). При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач належних та допустимих доказів повернення отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування, не надав. Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 3406,94 грн., які нараховуються за ставкою 180,00 відсотків річних (а.с. 6). При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 60 днів з 20.04.2021 року. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 60 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 60 днів. Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 3406,94 грн (п. 1.5.1), а тому суд доходить висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору термін повернення кредиту визначено 19.06.2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 20.06.2021 року відсутні. Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, зокрема, його строку, матеріали справи не містять. При цьому суд враховує й те, що згідно з п. 2.3 договору пролонгацію кредиту за цим договором не передбачено, тому строк кредитування становив 60 днів. Отже, продовження нарахування процентів за ставкою згідно п. 1.6 Договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним. Вимог про стягнення відсотків у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не заявлено. Щодо посилання позивача в позові на те, що нарахування відсотків за користування кредитом було проведено в межах строку, визначеного на п.п. 2.3.1.2, 4.2 договору, суд зазначає про те, що наведені пункти довогору в вказаній редакції, наданий кредитний договір не містить, натомість договір містить умову про те, що пролонгація кредиту не передбачена (п.2.3). Відтак загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 18406,94 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу - 15000,00 грн та суми заборгованості за відсотками - 3406,94 грн. Щодо переходу права вимоги. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 28.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №28-12/2021-72 (а.с. 17-19), відповідно до якого клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 72 029 930 грн. 55 коп., а фактор зобов`язується здійснити фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №28-12/2021-72 від 28.12.2021 року до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №4356839 - боржник [PERSON] , сума заборгованості разом - 20487,28 грн. (а.с. 22). 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ "Коллект Центр" укладено №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків та інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 23-25). Згідно з Реєстром боржників до договору№10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за кредитним договором №4356839 - боржник [PERSON] , загальна сума заборгованості - 63987,28 грн. (а.с.29). Отже факт набуття новим кредитором права вимоги підтверджується наведеними доказами. Доводи відповідача про не отримання ним повідомлення про зміну кредитора, суд вважає безпідставними, оскільки неповідомлдення кредитором позичальника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов`язання, не звільняє останнього, від обов`язку виконувати кредитні зобов`язання. Доказів сплати, передбачених умовами кредитного договору платежів первісному кредитору, відповідач суду не надав, а відтак відсутні підстави для звільнення його від обов`язку виконати кредитний договір у відповідності з його умовами. Вказане узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові КЦС ВС від 06.02.2019 у справі №361/2105/16. Таким чином, оскільки відповідач не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договорами платежі, а позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №4356839 від 20.04.2021 року в розмірі 18406,94 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу - 15000,00 грн та суми заборгованості за відсотками - 3406,94 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року (а.с. 33 на звороті-34), прайс-лист (а.с.35), заявку на надання юридичної допомоги №213 від 07 червня 2024 року (а.с.37), витяг з акту про надання юридичної допомоги від 10.06.2024 року, згідно з якими вартість правової допомоги становить 17000 грн. (а.с.38), платіжною інструкцією №0440640000 від 11.06.2024 року (а.с.36). Відповідно до п.4.2 розліду 4 Договору про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07.06.2024 року передбачено, що якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання Адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено». Так, суд враховує, що представником позивача Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс"вчинені такі дії: написання позовної заяви. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 17000 грн. до 4000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 18406,94 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 28,77% з розрахунку: 18406,94 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 63987,28 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 28,77% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 871,16 грн. з розрахунку: 3028 грн. (сума сплаченого судового збору) х 28,77 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, 1069 ЦК України,

Outcome: partial