Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

05 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.05.2019 року у цивільній справі № 541/2900/18 з відповідача проводиться стягнення на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на кожного по 1600 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.05.2019 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час змінився матеріальний стан позивачки, оскільки зросли витрати на утримання дітей у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, ліки, канцелярські товари, інші товари та послуги. Крім інфляційних процесів в державі, збільшення витрат на дітей обумовлено збільшенням віку дітей та зростанням їх потреб. Відповідач сплачує аліментні платежі у сумі по 1600 гривень щомісяця на кожного, однак це не відповідає інтересам дітей. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 листопада 2024 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Сидоренко Ю. В. не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали (а.с. 25). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав частково в розмірі 3000 гривень но кожну дитину (а.с. 24). Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.05.2019 року по справі № 541/2900/18 з відповідача проводиться стягнення на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] на кожного по 1600 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.05.2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-12). Відповідач працює приватним підприємцем. На даний час змінився матеріальний стан позивачки, оскільки зросли витрати на утримання дітей у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, ліки, канцелярські товари, інші товари та послуги. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень, дані обставини є загальновідомими та не потребують доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За вимогами ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову по 3000 гривень на кожну дитину щомісяця. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial