Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який мотивовано тим, що з 19.12.2015 по 20.09.2021 він перебував у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок на утримання яких ним виплачуються аліменти. За час перебування у шлюбі сторонами було добудовано житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та збудовано господарські будівлі, огорожа з воротами, підведено водопостачання. У 2019 році будинок було прийнято в експлуатацію, при цьому право власності зареєстровано на відповідачку. За період шлюбу також було придбано три транспортні засоби, меблі, пральну машину та морозильну камеру. Оскільки відповідачка не бажає в позасудовому порядку поділити спільно набуте майно, тому він просить визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та виділити автомомобіль ВАЗ 2104, 1998 р.в. Інше майно виділити відповідачці. 20.11.2023 відкрито у справі спрощене позовне провадження та надано відповідачці час на подання відзиву на позов. 14.12.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому [PERSON] заперечує проти позовних вимог, зазначаючи, що майно є її особистою власністю, оскільки придбано за її власні кошти. Разом з відзивом відповідачка подала до суду зустрічний позов в якому вказує, що до 2014 року вона проживала в республіці Саха (Якутія) Російської Федерації в тприватизованій квартирі, яку вона продала та кошти перевела на рахунок дітей. В подальшому вона ці кошти конвертувала в долари США, що становило близько 118000 дол США. Переїхавши до України вона, порадившись з батьками, вирішила будувати власне житло поряд з будинком її батька. У вересні 2014 року без отримання дозволів, розпочалось будівництво житлового будинку та було зведено фундамент. З травня по жовтень 2015 було зведено будинок, сарай, гараж, будинок покритий металочерепицею, в будинку облаштована стеля та виконана гіпсова штукатурка.. В 2015 була збудована криниця. Всі будівельні матеріали придбувались за кошти від продажу квартири та за кошти її батька. Восени в 2015 року нею було придбано меблі та техніка.. В жовтні 2015 року вона з трьома дітьми вселилась до будинку. [PERSON] до спірного будинку вселився лише 17.01.2016 та проживав як член сім"ї до липня 2021 без реєстрації. В період спільного їх проживання за її особисті кошти, що залишились від продажу квартири були накриті металочерепицею сарай з гаражем, збудовано паркан та проведено деякі незначні внутрішні роботи в будинку та господарських будівлях. 27.11.2019 їй було передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку під спірним будинком одноособовим власником якого являється вона. Оскільки спірне майно було придбано за її особисті кошти, тому просить в позові відмовити. 05.02.2024 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та об"єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , а також здійснено перехід до загального позовного провадження. 19.02.2024 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву у якому [PERSON] заперечує проти зустрічного позову, вказуючи, що з [PERSON] він почав проживати ще з літа 2015 без реєстрації шлюбу. Маючи намір жити разом, ним було продано господарство, та виручені кошти, а також заощадження та доходи, вкладались у будівництво житла та його облаштування. Він приймав безпосередню участь у будівництві будинку та господарських споруд , наймав майстрів, здійснював матеріальні витрати. У зв"язку наведеним, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. 22.02.2024 до суду надійшла заява [PERSON] про зміну позовних вимог де він просить виділити йому 1/2 спірного житлового будинку з погосподарськими спорудами та 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] . (а.с. 105-108) 11.03.2024 прийнято до розгляду заяву первісного позивача про зміну предмету позову та закрито підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задоволити, посилаючись на обставини, що зазначені в заявах по суті. Вказують, що спірний житловий будинок будувався під час шлюбу . Позивач приймав безпосередню участь у його будівництві як матеріально, так і фізичною працею. Відповідач за первісним позовом не довела, що будинок було збудовано до реєстрації шлюбу. До укладення шлюбу було зведено лише коробку, дах, двері та вікна. В лютому 2016 року закінчилось будівництво та поточні ремонти. Гараж та сарай ним будувався влітку 2016 року. В 2017 будувалась огорожа. Оскільки земельна ділянка на якій розташований будинок нерозривно з ним пов"язана, тому просять задоволити позовні вимоги згідно заяви про зміну предмету позову. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник просять задоволити зустрічний позов, а в первісному відмовити, посилаючись на обставини, що зазначені в заявах по суті. При цьому вказали, що спірне майно було збудовано за особисті кошти відповідачки, які вона отримала від продажу квартири в Російській Федерації. Відповідачка позивачка [PERSON] , яка допитувалась за правилами свідка суду показала, що на момент укладення шлюбу з позивачем будинок був придатний до проживання та придбано меблі. Загалом будівництвом будинку займався її батько. Будівництво було розпочато в 2014 році. В 2015 році будувалась огорожа та сільськогосподарські будівлі. У вересні 2015 розпочались внутрішні роботи. В жовтні 2015 заселились до будинку. Під час шлюбу дороблялась лише одна кімната. Всі записи по будівництву вів її батько. В 2016 дороблялись сарай та огорожа. Позивач робив лише двері та вікна в сараї. Сарай будували родичі [PERSON] проте за її кошти. [PERSON] в будинок вселився лише в січні 2016, проте будь-якої матеріальної підтримки не надавав. За клопотанням сторін, судом допитано ряд інших свідків. Так, свідок [PERSON] суду показав, що житловий будинок було збудовано до 2016 року, а господарські споруди будувались з 2017. Пам"ятає, що [PERSON] будував огорожу та господарські будівлі. Також [PERSON] працював на камазі та перевозив зерно. Свідок [PERSON] суду показав, що житловий будинок почав будуватися у 2014 році та до шлюбу було зроблено приблизно 50 % робіт. . Земельна ділянка для будівництва сараю очищалася від чагарників у 2016 році. До укладення шлюбу сторони жили разом приблизно 2 роки, хоча [PERSON] і перебував у іншому шлюбі. У 2016 році будувався сарай на який він привозив будівельні матеріали. Знає що [PERSON] приймав участь у будівництві господарських споруд. Свідок [PERSON] суду показав, що в 2016 він будував сарай, гараж та огорожу, розраховувався [PERSON] . Відповідачка [PERSON] кошти не надавала. За будівництво будинку йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показав, що з 2015 року сторони проживали в незавершеному будівництвом будинку. Йому відомо, що другий поверх не був готовий до проживання. У 2016 року ним на замовлення [PERSON] будувалися сарай та огорожа. Розраховувався за роботу [PERSON] , який також приймав безпосередню участь у будівництві. Свідок [PERSON] (батько відповідачки за первісним позовом) суду повідомив, що будинок почав будуватися у 2014 році. Було закладено фундамент та весною розпочато будівництво. У вересні 2015 збудовано криницю. В жовтні 2015 року дочка разом з дітьми вселились до будинку де була готова одна кімната та кухня, другий поверх готовим не був. Участі у будівництві будинку [PERSON] не брав. До будинку він заселився в січні 2016 року. Під час шлюбу було збудовано сарай, гараж та огорожу. Будівництвом будинку він займався безпосередньо та вів всі записи. Документи на будинок та земельну ділянку були виготовлені у 2019-20 р.р. Свідок [PERSON] суду показав, що він товаришує з батьком відповідачки , який йому у 2014 році повідомив про бажання будувати дочці будинок. В 2015 році будинок був готовий до проживання, безпосередньо він займався електрикою. Пам"ятає що в кінці вересня 2015 було дороблено другий поверх та збудовано криницю. В 2015 було куплено меблі в кухню та холодильник та в той час [PERSON] з дітьми вселились до будинку. Свідок [PERSON] суду показав, що він являється сином [PERSON] . В Україну він приїхав після продажу матір"ю квартири в Російській Федерації . За літо 2015 було зведено фундамент , коробку та дах будинку. Восени 2015 вони вселились в будинок. Була готова кухня та кімната. [PERSON] почав з ними проживати з січня 2016. коли доробляли другий поверх будинку. Господарські споруди будувались за особисті кошти [PERSON] . Згідно рішення Хмільницького міськрайонного шлюбу від 20.09.2021 розірвано шлюб між сторонами, який було зареєстровано 19.12.2015 року (а.с.8, 61) Згідно довідки про склад сім"ї в житловому будинку в [ADDRESS] . 67 а позивач [PERSON] не зареєстрований, в будинку зареєстрована [PERSON] та п"ятеро дітей (а.с. 9, 62) [PERSON] 26.06.2014 отримала дозвіл органу опіки на користування рахунками дітей на яких зберігались грошові кошти (а.с. 33-34,35-36) На аркушах справи 37-54 містяться чорнові записи про витрати та виконані будівельні роботи Протягом червня-грудня 2015 свідком [PERSON] придбано блоки та інші будівельні матеріали. (а.с. 55-56,58) Згідно акту опитування жителів с. Клітенка та довідки житловий будинок, що належить [PERSON] збудовано протягом 2014-2015 р. (а.с 59,60) Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , який виготовлено 04.02.2020 , житловий будинок з господарськими будівлями збудовано у 2014 року, станом на дату виготовлення технічного паспорту дозвільні документи на будівництво відсутні (а.с.63-66) У відповідності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] з 02.12.2019 являється власником житлового будинку, а з 18.03.2020 власником земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS] (а.с. 67,68) Заслухавши сторін, свідків та дослідивши докази, суд зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку, що в [ADDRESS] а 02.12.2019 року, а на житловий будинок - 18.03.2020 , при цьому перебуваючи в шлюбі з позивачем за первісним позовом [PERSON] . Отже, за загальним правилом вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки відповідач за первісним позовом [PERSON] не погоджується з статусом майна, то саме на неї покладається тягар доказування особистої власності на нього. Досліджені в судовому засіданні докази не спростували презумцію спільної сумісної власності подружжя. Так, на підтвердження часу будівництва спірного житлового будинку з господарськими спорудами відповідачка-позивачка посилається на відомості, що містяться в технічному паспорті на житловий будинок де зазначено 2014 рік побудови домогосподарства. Однак, суд бере до уваги той факт, що інформація у технічний паспорт вноситься зі слів замовника. Крім того, самі сторони, а також допитані свідки спростували вказану інформацію, зазначивши про закінчення будівництва після 2015 року. Доказів, які б свідчили про початок будівництва житлового будинку у 2014 року [PERSON] не надано, оскільки будівництво здійснювалось без дозвільних документів. Крім того, чорнові записи витрат на будівництво, надані відповідачкою-позивачем, велися лише з квітня 2015 року. Разом з тим, з наданих чорнових записів не можливо встановити без належного підтвердження, дійсно понесені особисті витрати саме [PERSON] . Надані [PERSON] товарні накладні також не підтверджують придбання нею будівельних матеріалів, оскільки виписані не на її ім"я та стверджувати, що були використані саме для будівництва спірного житлового будинку з господарськими спорудами, не має підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] не надала належних та допустимих доказів того, що станом на день укладення шлюбу їй належав на праві власності об"єкт незавершеного будівництва, про його вартість та ступінь готовності до експлуатації. Так, допитані в судовому засідані свідки вказували, що на час укладення шлюбу між сторонами, будинок не був повністю збудований, другий поверх був не придатний до проживання, а на першому були готові лише кімната та кухня. Після укладення шлюбу сторонами ще проводилось будівництво будинку та господарських споруд з огорожею. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON] , які приймали участь в будівництві спірного майна, вказали, що розрахунок з ними проводив [PERSON] . Крім того, свідки вказували про активну участь позивача-відповідача у будівництві нерухомого майна. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташовані в [ADDRESS] підлягають до задоволення. З приводу спірної земельної ділянки, то відповідно до обставин справи і вимог закону цей об`єкт речового права є особистою приватною власністю відповідачки-позивачки. Так, згідно із пунктом 5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Між тим, відповідно до частини першоїстатті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені,без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»(зі змінами, внесеними згідно зпостановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81,116 ЗК Україниокрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності достатті 120 ЗК України,статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. Таку правову позицію висловив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17 (61-35533св18). За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, земельна ділянка. що розташована в [ADDRESS] , також підлягає поділу з визнанням за [PERSON] права власності на її 1/2 частину. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні відповідачкою- позивачкою не спростовано факт спільного придбання сторонами житлового будинку з погосподарськими спорудами та земельної ділянки на якій воно розташоване. Тому за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна. Задоволення первісного позову виключає задоволення вимог за зустрічним позовом. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що первісний позов [PERSON] задоволено, тому з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1300,3 грн

Outcome: approved