Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Журик Т.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою, згідно якої просить визнати, що між [PERSON] та [PERSON] відбулось повне виконання договору купівлі-продажу магазину, що розташований на земельній ділянці загальною площею 192.0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати дійсним такий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за позивачем право власності на магазин, що розташований на земельній ділянці загальною площею 192.0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 15 грудня 2021 року позивачем було передано 20000 доларів США, що було еквівалентно станом на 15 грудня 2021 року 539970 гривень за купівлю магазину, що розташований на земельній ділянці загальною площею 192.0 кв.м.:, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок-магазин, загальна площа магазину складає 104,6 кв. м., розташований на земельній ділянці загальною площею 192.0 кв. м., з яких під, будинком знаходиться 104,6 кв. м. 15 грудня 2021 року позивачу відповідачкою було передано ключі від магазину, в тому числі від двох літніх площадок, які є невід`ємною частиною об`єкту нерухомості. Крім того, сторонами було проведено повний облік залишеного товару в магазині, який не було реалізовано; було проведено опис всього залишеного електричного обладнання (холодильники, кондиціонери) та меблів (столи, полиці, крісла та ін) та домовлено про їхню вартість з метою викупу. Також представник позивача зазначає, що було досягнуто домовленості між сторонами про те, що нотаріальний договір купівлі-продажу між ними буде укладено після повного розрахунку за залишений товар в магазині та меблювання. 20 лютого 2022 року позивачем було сплачено в повному об`ємі домовлену суму [PERSON] в розмірі 8800 доларів США та 12500 гривень 00 копійок. Однак, вже два роки відповідач [PERSON] постійно знаходить різні відмови щодо укладення нотаріального договору купівлі-продажу. Дане рішення мотивується тим, що вона мала намір переїхати проживати в інший населений пункт, проте через війну її плани змінились, тому вона «ще подумає коли оформляти договір і що саме вона продала позивачу». Постійно погрожує знесенням літніх приміщень, які не є капітальними будовами і не включені до технічного паспорту. 20 грудня 2021 року позивач повноцінно почав працювати в магазині, що підтверджується видатковими накладними з різних фірм-постачальників товарів та продуктів, виписаних на його ім`я, та адресу магазину. З грудня 2021 року позивач у повному обсязі сплачує всі комунальні послуги і з цього часу від [PERSON] до нього не було жодного звернення щодо необхідності доплат за магазин чи за товар. Проте з січня 2024 року, коли позивач став вимагати оформлення договору купівлі-продажу, йому почали погрожувати зносом літніх веранд, де позивачем встановлено тенісний стіл та проводить свій час молодь села. Відповідач став погрожувати, що йому повернуть частину коштів, а іншу частину вирахують, як оренду магазину і далі будуть самі працювати. Позивачем було направлено офіційного листа [PERSON] з запрошенням оформлення нотаріального договору купівлі-продажу магазину, однак в зазначений час відповідач до нотаріуса не прибула. Представник позивача наголошує, що якби позивач знав, що відповідач буде відмовлятись від оформлення нотаріального договору купівлі-продажу магазину, то він би уклав своєчасно договір купівлі-продажу у відповідності із вимогами ст. 657 ЦК України. [PERSON] проживав в даному селі з дитинства, знав відповідачку як порядну людину, тому був впевнений, що вона виконає свої зобов`язання щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Проте, не зважаючи на те, що нотаріально договір між сторонами не укладено, фактично між сторонами відбувся договір купівлі-продажу вище вказаного майна, так як позивач сплатив обумовлену вартість майна, про що свідчить розписка, та прийняв його, почав ним користуватися і розпоряджатися як власник, а відповідач прийняла кошти та передала майно позивачу. Позивач, як повноправний власник, не має права розпоряджатись своїм правом власності, переоформити облікові рахунки на світло, воду та ін. Він не може вкласти кошти в проведення ремонту магазину. Своєю бездіяльністю, відповідачка створює для позивача некомфортні умови володіння власністю. З його боку було створено всі умови для того аби оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства України, проте відповідачка ухиляється від такого переоформлення, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 13.03.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 року апеляційну скаргу адвоката Журик Т.В., яка діє в інтересах [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 22 березня 2024 року про відмову в забезпеченні позову скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким заяву адвоката Журик Т.В., діючої від імені [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на виробничий будинок магазин [ADDRESS] , загальною площею 81,9 кв. м., реєстраційний номер майна: 34815294. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 21.08.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання з`явились, надали пояснення на обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві. Відповідач в судове засідання з`явилась, надала пояснення на заперечення позовних вимог, в своїх поясненнях суду зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, ствердила що дійсно в 2021 році вона мала намір продати приміщення магазину, що їй належить та будинок, який стояв поруч. Однак, через недоліки пов`язані з розподілом земельної ділянки на якій стоїть будинок та магазин і наміру купівлі [PERSON] тільки магазину, так як, кошти у позивача на купівлю будинку були відсутні, нотаріус відмовила в нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. В подальшому розпочались воєнні дії і намір продати магазин та будинок у відповідачки пропав. Окрім того, на даний час, позивач вимагає оформити договір купівлі-продажу не тільки самого магазину, а допоміжних будівель біля магазину, що раніше взагалі сторонами не обговорювалось. Будь-які перешкоди позивачу у здійсненні підприємницької діяльності відповідач зазначила, що не чинить. Кошти за купівлю магазину отримувала, однак після вираховування орендної плати за користування магазином, готова такі повернути позивачу. На даний час земельна ділянка поділена під магазин та будинок, однак звертатися до нотаріуса та продавати вказані будівлі відповідачка наміру немає. Третя особа [PERSON] підтримав позицію відповідача, натомість третя особа [PERSON] підтримала позицію позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб та свідків, дослідивши докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України\~вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] на праві власності належить нежитлова будівля магазин, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 06.10.2011 року видане Ставківською сільською радою на підставі рішення сесії від 15.09.2011 року за №112-VI. Згідно розписки від 15.12.2021 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 20 тисяч доларів США за купівлю магазину за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розписки від 20.02.2022 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 8800 доларів США та 12500 грн. за отриманий товар по магазину за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 21.04.2020 року за №2015103400077 вбачається, що [PERSON] є фізичною особою підприємцем. Згідно численних квитанцій по оплаті за послуги електропостачання долучених до позовної заяви вбачається, що позивач оплачує такі по особовому рахунку № [NUMBER] . Відповідно до акту №24 від 13.02.2024 року старости Розквітівської сільської ради Ліщенка Н.В. про встановлення наявності та використання техніки приладів та предметів для обслуговування та забезпечення діяльності магазину за адресою: [ADDRESS] проведено обстеження приладів та предметів, які знаходяться в зазначеному магазині. Свідок [PERSON] надала пояснення в судовому засіданні, згідно яких: в кінці 2021 року її сину, позивачу по справі, відповідач запропонувала придбати магазин та будинок, що розташований біля магазину. За один раз придбати все майно такої змоги в позивача не було. Позивач вирішив придбати лише магазин, між сторонами було обумовлено вартість магазину. Однак в 2022 році ситуація змінилась, відповідачка повернулась проживати в будинок. Договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку не міг бути оформлений, так як були проблеми з розподілом землі під магазином та будинком. На момент купівлі магазину відповідачка була власником земельної ділянки на якій знаходився магазин. Позивач виплатив всю суму за будівлю магазину. Спочатку відповідачка зазначала, що в купівлю магазину також входить і допоміжні господарські будівлі, однак в подальшому вказані обставини вона заперечила. Позивач придбав також піднавіс, стіл, підсобні приміщення, також він користується територією біля магазину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що в 2021 році її знайомі (позивач) придбали магазин. Вона почала їм допомагати у проведенні господарської діяльності. Далі свідок зазначила, що їй відомо що відповідачі почали змінювати умови договору купівлі-продажу. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, однак відповідач відмовляла. Свідок повідомила, що до магазину також належить кладова та підсобні приміщення, вхід в підсобні приміщення є за межами магазину. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №126109 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована за адресою [ADDRESS] . Такий акт виданий на підставі рішення 6 сесії V скликання Ставківської сільської ради Березівського району Одеської області від 28.03.2007 року №68. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , кадастровий номер земельної ділянки 5121284900:02:001:0084. Також, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №126110 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0434 га, що розташована за адресою [ADDRESS] . Такий акт виданий на підставі рішення 6 сесії V скликання Ставківської сільської ради Березівського району Одеської області від 28.03.2007 року №68. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5121284900:02:001:0085. Доводи представника позивача, з покликання на відповідь сільського голови, що на момент укладення договору купівлі-продажу у відповідача не перебувала у власності земельна ділянка, на якій знаходиться магазин, не заслуговують на увагу, та спростовані відповідачкою, яка надала для огляду відповідний державний акт серія ЯИ №126109. В подальшому земельна ділянка, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5121284900:02:001:0084 була розподілена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 5121284900:02:001:0340, площею 0,0228 га, та 5121284900:02:001:0339, площею 0,2272 га, про що свідчить витяги з Державного реєстру речових прав №387306196 та №387309383 відповідно, наданих відповідачем в судовому засіданні. Згідно з частиною першою\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 11 ЦК України\~визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до\~ст.12 ЦК України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Статтею 13 ЦК України\~визначено межі здійснення цивільних прав, а саме: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно до вимог\~ст.14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких визначений у\~статті 16 ЦК України. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2\~ст. 220 цього Кодексу, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають\~державній\~реєстрації, виникають з дня такої\~реєстрації\~відповідно до закону. У відповідності до ч. 1\~ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із статтями\~4,\~27\~вказаного\~Закону\~визначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4\~ст. 334 ЦК України\~виникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначений\~ст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. З наведених підстав не може бути визнаний дійсним договір купівлі-продажу будівлі магазину на підставі частини другої статті 220 ЦК України. Крім того, відмови нотаріуса від укладення договору у зв`язку із неявкою відповідача, про яку позивач зазначає в позовній заяві, суду\~не надано. Також, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації (частина восьма статті 120 Цивільного кодексу України). Разом з тим, позивач не подав доказів, що при купівлі спірного магазину між сторонами обговорювалось питання стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 5121284900:02:001:0084 на якій розташований магазин, яка в подальшому була розподілена відповідачкою на дві інші земельні ділянки. Таким чином, не заслуговують на уваги доводи зазначені в позовній заяві, про створення позивачем всіх умов для оформлення договору купівлі-продажу . Ст.ст.\~328,\~334 ЦК України\~передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 та в постанові від 24.06.2015 № 6-318цс15, ураховуючи, що відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує\~\~виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому\~ст. 392 ЦК України. На таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача. Вимога про визнання права власності за позивачем на вказаний магазин є похідною і задоволенню не підлягає. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. За ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Оскільки за наслідками розгляду справи судом було ухвалено рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог, в силу ч. 9 ст. 158 ЦПК України, підстав для збереження вжитих судом заходів забезпечення поданого позову не має. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed