Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось 18.09.2024 р. до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування позову зазначило, що 01.08.2018 р. між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 150/4991938-СК. Також відповідач уклала з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 150/10899594-ССN від 16.07.2021 р. Крім того, відповідач уклала з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 150/7918813-СК від 12.03.2020 р. 28.02.2024 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на день відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 реєстру прав вимоги, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача: за кредитним договором № 150/49919938-СК від 01.08.2018 р. в сумі 23881,32 грн., з яких: 13346,63 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 10534,69 грн. загальна заборгованість по відсоткам; за кредитним договором № 150/10899594- ССN від 16.07.2021 р. в сумі 5527,50 грн.: з яких: 2781,66 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 2745,84 грн. загальна заборгованість по відсоткам; за кредитним договором № 150/7918813-СК від 12.03.2020 р. в сумі 4018,95 грн., з яких: 2245,22 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 1773,73 грн. загальна заборгованість по відсоткам. За позовом, посилаючись на ст.ст.509, 512, 514, 526, 530, 549, 610-612, 625, 1082 ЦК України, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з відповідача заборгованість: за кредитним договором № 150/4991938-СК від 01.08.2018 р. в сумі 23881,32 грн.; за кредитним договором № 150/10899594-ССN від 16.07.2021 р. в сумі 5527,50 грн.; за кредитним договором № 150/7918813-СК від 12.03.2020 р. в сумі 4018,95 грн. та судові витрати. Ухвалою від 02.10.2024 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 05.11.2024 р. у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 05.11.2024 р. розгляд справи відкладено на 05.12.2024 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України. В поданому до суду позові представник позивача просить розглядати справу без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що 01.08.2018 р. між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 150/4991938-СК, підписанням якого акцептувала публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєдналась до умов договору (а.с.5). Також відповідач аналогічним чином уклала з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 150/10899594-ССN від 16.07.2021 р. (а.с.9-11). Крім того, відповідач уклала з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 150/7918813-СК від 12.03.2020 р. (а.с.17-18). Строк дії кредитного ліміту за кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або про закриття поточного рахунку. 28.02.2024 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на день відступлення прав вимоги (а.с.20-22). Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 реєстру прав вимоги, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача: за кредитним договором № 150/49919938-СК від 01.08.2018 р. в сумі 23881,32 грн., з яких: 13346,63 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 10534,69 грн. загальна заборгованість по відсоткам; за кредитним договором № 150/10899594- ССN від 16.07.2021 р. в сумі 5527,50 грн.: з яких: 2781,66 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 2745,84 грн. загальна заборгованість по відсоткам; за кредитним договором № 150/7918813-СК від 12.03.2020 р. в сумі 4018,95 грн., з яких: 2245,22 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 1773,73 грн. загальна заборгованість по відсоткам (а.с.23). Згідно п.2.3 відступлення прав вимоги і всіх інших прав, належних АТ «Таскомбанк» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п.3.1 цього договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною договору факторингу. Позивачем було долучено до позовної заяви докази, які підтверджують факт того, що саме по кредитним договорам відступалось право грошової вимоги від АТ «Таккомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.22, 23). Відповідно до положень ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч.3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 14 постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК України). Відповідно до положення ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно з ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як вбачається з матеріалів справи, договори містять основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між [PERSON] та АТ «Таскомбанк» кредитних договорів. Згідно з ч. 1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, суд доходить до висновку, що на підставі договору відступлення права вимоги № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 р. від 28.02.2024 року, позивач одержав від АТ «Таскомбанк» право вимоги по заборгованості відповідача і вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за вказаними договорами, є законними та обґрунтованими. Відповідно до\~приписів ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 р. по справі № 367/4970/13-ц, пр. № 61-19992 св заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. В процесі розгяду справи відповідач не надала доказів на спростування розрахунку позивача. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вже вказувалось вище, відповідач [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами. Таким чином, у порушення умов кредитних договорів, а також статей 509, 526, 1049 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами не виконала. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредитам підлягають задоволенню. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved