Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач звернулась в Сихівський районний суд м. Львова з позовом, у якому просила визнати дії відповідача протиправними, а твердження, які викладені у особистому листуванні між сторонами такими, що порушують конституційні (немайнові) права, передбачені ст. 28 Конституції України, а саме принижують гідність. Крім цього, просила стягнути з відповідача 250 грн. завданої майнової шкоди та 8000 грн. моральної шкоди. Мотивувала позовні вимоги тим, що [INFO] , використовуючи засіб миттєвого обміну повідомленнями «Іnstagram», нею здійснено купівлю сукні у [PERSON] . При цьому, істотними умовами при здійсненні купівлі був склад тканини виключно 100 % бавовни, з виключенням будь-яких інших синтетичних матеріалів. Однак, після отримання відправлення у відділенні № [NUMBER] ТзОВ «Нова Пошта», нею виявлено невідповідність складу тканини, внаслідок чого відправлення зворотно скеровано відправнику. Водночас, [PERSON] не здійснено повернення грошових коштів у розмірі 250 грн., що спрямоване на протиправне привласнення таких. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 02 серпня 2024 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області. 13 вересня 2024 року Пустомитівським районним судом Львівської області отримано матеріали цивільної справи. 16 вересня 2024 року Пустомитівським районним судом Львівської області на виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України скеровано Центральному міжрегіональному управлінню міграційної служби у м. Києві та Київської області і Коцюбинській селищній раді Бучанського району Київської області запити щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача [PERSON] 27 вересня 2024 року судом отримано відповідь № 3033 Центрального міжрегіонального управління міграційної служби у м. Києві та Київської області, згідно якої вбачається, що відсутні відомості про місце реєстрації проживання [PERSON] 16 жовтня 2024 року від Виконавчого комітету Коцюбинською селищної ради Бачанського району Київської області надійшла відповідь № 1322/14 від 30 вересня 2024 року, згідно мотивів якої в реєстрі територіальної громади селища Коцюбинське Бучанського району Київської області, [PERSON] не зареєстрована. Ухвалою від 17 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду. Відповідач повідомлялась про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. 28 жовтня 2024 року та 11 листопада 2024 року від позивача [PERSON] надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та залучення до участі у справі ТзОВ «Нова Пошта» в якості третьої особи. Ухвалою від 11 листопада 2024 року клопотання позивача [PERSON] про долучення доказів та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін залишено без розгляду. У задоволенні клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі ТзОВ «Нова Пошта» у якості третьої особи відмовлено. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Звертаючись з даним позовом позивач [PERSON] покликається на те, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу, істотними умовами при укладенні якого був склад тканини виключно 100 % бавовни, з виключенням будь-яких інших синтетичних матеріалів Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження існування домовленості на зазначених умовах суду не надано. З поданої позивачем [PERSON] квитанції № 02571 від 15 липня 2024 року вбачається, що в такій не вказано призначення платежу, а також не зазначено особи власника банківської картки. Водночас, позивач не була позбавлена можливості під час подання позовної заяви заявити клопотання про витребування в банківській установі інформації, що становлять банківську таємницю, на підтвердження викладених нею обставин, однак таким правом не скористалась. Слід також вказати, що роздруківки переписки з месенджера «Instagram» не можуть бути належними та допустими доказами, оскільки з таких неможливо ідентифікувати осіб, які ведуть листування, їхні номери телефонів та інші ідентифікуючи ознаки. Окрім цього, позивач [PERSON] цитує ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якої продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію, а також п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», у відповідності до якої споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону Водночас, як вбачається із ЗУ «Про захист прав споживачів», він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частинами 3, 4, 18 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено вживання термінів, зокрема виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Слід зазначити, що суб`єктами господарювання є фізичні особи - підприємці чи організації, які на основі юридично відокремленого майна в межах своєї господарської компетенції безпосередньо здійснюють господарську діяльність і використання її результатів або управлінську діяльність в економіці. Частиною 1 ст. 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом. Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження реєстрації відповідача як фізичної особи-підприємця у порядку, визначеному законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить до висновку, що мотиви, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed