Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

В березні 2024р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь грошову суму відшкодування збитків у розмірі 49125,83 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,0 грн.; судовий збір у розмірі 1211,2 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 березня 2023р. відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участю: автомобіля «Nissan» д.н.з. [NUMBER] (власником якого є позивач) та автомобіля «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , цивільна відповідальність якого була застрахована у відповідача, згідно Полісу № 210431113 від 06 серпня 2022р. Вказана ДТП мала місце з вини водія [PERSON] , що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023 року у справі № 761/11807/23. Згідно Звіту від 25 липня 2023р. № 28/07/23 «Про оцінку матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу», який було складено оцінювачем ФОП [PERSON] , розмір матеріального збитку було встановлено в розмірі 149618,77 грн. без ПДВ, та на замінні складові матеріали з ПДВ 130791,27 грн. Протоколом технічного огляду колісного транспортного засобу від 24 липня 2023р. встановлено перелік пошкоджень частин автомобіля, які потрібно замінювати, ремонтувати та фарбувати. Особистим підписом винуватця ДТП цей перелік погоджено. Однак, згідно Акту виконаних робіт ТОВ «Кий Авто Груп» вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 156736,80 грн. В досудовому порядку позивачем неодноразово були подані заяви до відповідача про сплату суми страхового відшкодування, та відповідачем було здійснено сплату суми страхового відшкодування у розмірі 10761097 грн. без ПДВ, які були перераховані відповідачем на рахунок ТОВ «Кий Авто Груп». 03 серпня 2023р. позивачем на адресу відповідача було направлено заяву № 8, у якій позивач просив виплатити 49125,93 грн., різницю між сумою сплаченого страхового відшкодування та фактичною вартістю відновлювального ремонту його автомобіля, враховуючи ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 160000,0 грн. Проте відповідачем не було здійснено вказану доплату. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 травня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що відповідачем, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було здійснено розрахунок та сплату суми страхового відшкодування. Розрахунок суми страхового відшкодування відбувся, на підставі проведеного огляду транспортного засобу на замовлення відповідача, та звіту про оцінку розміру матеріального збитку. Згідно з вказаним звітом вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 107610,97 грн. без ПДВ, при цьому позивач погодився з переліком пошкоджень, визначених експертом, підписавши Акт огляду транспортного засобу. На думку сторони відповідача, наданий позивачем до позову Звіт № 28/07/23 про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом МЮ України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. за № 142/5/209, вимоги якої є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз МЮ України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Також вказаний звіт складено без проведення огляду транспортного засобу, що є порушенням. Відповідач також зазначає, що відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. На виконання вимог закону ним було виплачено страхове відшкодування позивачу, розмір якого хоч і не перевищує ліміту відповідальності страховика, проте визначений відповідно до умов договору страхування. 23 травня 2024р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, зазначивши, що позивачем, в якості обгрунтування заявлених позовних вимог, зазначаються посилання саме на документи, які підтверджують реальні збитки позивача, понесені ним, у зв`язку з ремонтом його автомобіля в ТОВ «Кий Авто Груп», що встановлено в акті виконаних робіт від 01 серпня 2023р. Вказує, що в порушення вимог закону, сума страхового відшкодування в розмірі 107610,97 грн. була виплачена відповідачем не на рахунок позивача, а на рахунок ТОВ «Кий Авто Груп». Також цю суму було виплачено без урахування ПДВ. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. В судовому засіданні 24 вересня 2024р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, свого представника до суду не направив, поважності причин неявки не повідомив. В судове засідання 28 листопада 2024р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2023р. о 14:25 год. на бул. Т. Шевченка в м. Києві мала місце ДТП за участю: автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач . Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Зазначена ДТП мала місце з вини водія [PERSON] , що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2023р. у справі № 761/11807/23, яка набрала законної сили. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). На момент ДТП, цивільна відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Jetta», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у відповідача, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210431113, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду майну становить 160000,00 грн. на одного потерпілого, при цьому розмір франшизи складає 0,00 грн. Судом встановлено, що у визначеному законом порядку, позивач, в досудовому порядку, звертався до відповідача, з заявами про настання страхового випадку та сплати суми страхового відшкодування. Відповідно до Звіту № 8368, складеного 15 квітня 2023р. ФОП [PERSON] , на замовлення страховика (відповідача), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , становить 107610,97 грн. без ПДВ. Судом встановлено, що 31 травня 2023р. відповідачем було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 107610,97 грн., шляхом переказу грошових коштів на рахунок ТОВ «Кий Авто Груп» (СТО), без сплати ПДВ. Однак, відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) № ТО230322053 від 01 серпня 2023р. вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з ПДВ становить 155896,8 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що виплачена відповідачем ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування завданої йому шкоди, а тому вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню 49125,83 грн. (156736,80 грн. - 107610,97 грн.), як різниця між фактичним розміром шкоди, і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Згідно з ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Судом встановлено, що відповідно до п.1.3, 2.3, 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом МЮ України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу; вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості), при цьому фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Як встановлено судом, належний позивачу автомобіль «Nissan Leaf», д.н.з. [NUMBER] , 2022р. випуску, а тому до вищезазначеної Методики, коефіцієнт фізичного зносу складає 0. У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018р. у справі № 924/675/17 зроблено висновок, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 48285,83 грн. (155896,8 грн. - вартість відновлювального ремонту, згідно акту виконаних робіт ТОВ «Кий Авто Груп» від 01 серпня 2023р. - 107610,97 грн. - сплачена сума страхового відшкодування), при цьому судом враховано ліміт відповідальності за полісом страхування (160000,0 грн.), розмір франшизи (0,0), та коефіцієнт фізичного зносу 0,0). Клопотання сторони позивача, щодо поновлення строків давності не підлягає задоволенню, оскільки, з заявою про доплату суми страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з дотриманням строку, встановленого ст. 37 зазначеного вище Закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн. Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial