Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, 35/100 частини будинку [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є власником 35/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36835334 від 19.12.2012 року. У вказаній частині будинку крім неї, також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , 1997 року народження, [PERSON] , 1938 року народження. Відповідач зареєстрований у вказаному частині будинку з 2013 року, однак не проживає у житловому приміщенні, не використовує його у якості житла та постійного місця проживання, не бере участі у його утриманні, не сплачує комунальні платежі. Реєстрація відповідача створює їй перешкоди у належному праві володіння, користування та розпорядження квартирою, а саме у реалізації права отримання субсидії для відшкодування витрат по оплаті наданих житлово-комунальних послуг. Ухвалою суду від 01.08.2023 року суддею Павловською Г.В. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.11.2023 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Надала заяву, яка зареєстрована в канцелярії Котовського міськрайонного суду Одеської області 01.11.2023 року за №14688 про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, судова повістка повернулась на адресу суду зі штемпелем «Укрпошти» та відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою», причина неявки суду не відома. Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом виклику через офіційний веб-сайт Котовського міськрайонного суду Одеської області. Тому суд вважає відповідача належно сповіщеним про час і місце розгляду справи. У зв`язку з відсутністю у судовому засіданні сторін, з урахуванням закінчення передбачених ст.275 ЦПК України строків розгляду, справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36835334 від 19.12.2012 року [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 35/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2020 року шлюб, зареєстрований 27.10.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Котовського міського управління юстиції Одеської області за актовим записом №254 між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Факт того, що відповідач у вказаній квартирі не проживає підтверджується довідкою голови квартального комітету м.Подільська Одеської області від 03.10.2023 року, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не мешкає за вказаною адресою з 2020 року. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] є формальною, без наміру його фактичного проживання в житловому будинку, відповідно він втратив право на користування цим будинокм, оскільки добровільно припинив користуватися ним. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом\~статті 319 зазначеного Кодексу\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст.ст.\~150,\~156 ЖК України\~передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає в будинку без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування 35/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, згідно ухвали суду від 01.08.2023 року суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved