Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

13.07.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за опалення та гарячу воду у сумі 105 092 грн. 98 коп, 3% річних \~2 310 грн. 72 коп., інфляційні витрати 5 885 грн. 52 коп. та судовий збір у сумі 2\~270 грн. В обґрунтування\~\~позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004 року\~та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідач не здійснює, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.11.2016 по 31.05.2021 в розмірі 105092,98 гривень. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 13.07.2021 визначено головуючу суддю у справі: [PERSON] . Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова, 21.09.2021 визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: закінчення терміну повноважень, Відповідно до п 2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду винятково у разі, коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №1976/0/15-21\~від 14.09.2021\~р. "Про звільнення [PERSON] з посади судді Київського районного суду м.Харкова у відставку"). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 02.11.2021 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що вважає позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що він особисто не укладав жодних договорів (надання послуг, ін.) із позивачем. Так, позивачем не наведено у позові та не надано жодного доказу виникнення у відповідача цивільних обов`язків перед позивачем. 17.11.2021 представником позивача подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги опалення у розмірі 105092,98 гривень за період з 01.11.2016 по 31.05.2021, інфляційні витрати у сумі 5885,52 гривень, 3% річних у сумі 2310,72 гривень та судовий збір. 13.12.2021 відповідачем [PERSON] подано до суду письмові пояснення відносно уточненої позовної заяви. Відповідач вказує, що уточнена позовна заява не відповідає вимогам ст.177, 95 ЦПК України. Вважає позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що він особисто не укладав жодних договорів (надання послуг, ін.) із позивачем. У зв`язку з цим відповідач ставить під сумнів будь-які нарахування та санкції за несвоєчасну їх сплату, оскільки встановити законний розмір нарахувань та порядок їх сплати не уявляється можливим, оскільки умови для цього повинен містити лише договір про надання послуг, який відсутній. Так, позивачем не наведено у позові та не надано жодного доказу виникнення у відповідача цивільних обов`язків перед позивачем. Також акцентує увагу суду на тому, що нарахування вказані у додатку до позовної заяви (уточнена) «відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежа» виходять за строки загальної позовної давності, що передбачені ст. 257 Цивільного кодексу України. А ціна позову формується саме на підставі «відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежа». Крім того, позовна заява (уточнена) містить також інформацію про місцезнаходження представника позивача: «Київська філія КП «ХТМ» 61195, м. Харків, вул. Метробудівників, 13». Звертає увагу суду на те, що державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань не містить інформації про філії КП «ХТМ» та будь-які інші офіційні адреси підприємства крім Україна, 61037, Харківська область, місто Харків, вулиця Мефодіївська, 11. Дане вчергове свідчить про сумнівність повноважень представника КП «Харківські теплові мережі», що підписав позовну заяву (уточнена). Також доводить до суду той факт, що значна частина житлової площі будинку [ADDRESS] взагалі централізовано не отримує теплової енергії. В матеріалах справи відсутні будь-які докази надання (передавання, постачання) теплової енергії до квартири [ADDRESS] , що в свою чергу свідчить про незаконність та безпідставність нарахувань за послуги з постачання теплової енергії і як слідство незаконність та безпідставність стягнення з нього грошових коштів за дані послуги. Протокольною ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування оригіналів документів. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача- адвоката Хана А.О. про забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача, пов`язаних із розглядом цивільної справі за позовом\~ Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.03.2024 відмовлено \~у задоволенні\~ клопотання [PERSON] \~про відкладення\~розгляду \~ цивільної справи за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду. Протокольною ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 09.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. 31.10.2024 електронним шляхом до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] , відповідно до яких вказує, що КП «Харківські теплові мережі», згідно затвердженої в установленому порядку структури, має у своєму складі структурні підрозділи, серед яких є підрозділи, що містять в своїй назві найменування філії та розташовані у відповідних адміністративних районах міста Харкова. Районні філії підприємства, в тому числі і філія «Харківтеплозбут», не є відокремленими структурними підрозділами в розумінні частини 4 статті 64 ГК України, але як структурний підрозділ діють на підставі відповідних положень та їх посадові особи наділені певними повноваженнями у відповідності до своїх посадових інструкцій та внутрішніх локальних актів підприємства (наказів, інструкцій, розпоряджень, тощо). Зазначені посадові особи підприємстває уповноваженими особами на підписання наданих вам рахунків фактур та актів звірянь у відповідності до локальних актів підприємства, своїх посадових інструкцій та положень про підрозділи, в яких вони працюють. Згідно ч.1ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань", виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - виписка) - документ в електронній або у випадках, передбачених цим Законом, у паперовій формі, який формується за результатами проведення реєстраційних дій і містить відомості про юридичну особу або її відокремлений підрозділ, фізичну особу - підприємця (у тому числі про взяття на облік в органах державної статистики та податкових органах, видачу ліцензії та документів дозвільного характеру) або громадське формування, що не має статусу юридичної особи, а також про проведену реєстраційну дію. Станом на дату розгляду справи відокремлені підрозділи КП «Харківські теплові мережі» відсутні. Крім того зазначила, що за визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьоїстатті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. З боку Позивача пропозиція щодо укладення договору була викладена в квитанціях про сплату послуг. Звернень і скарг на послугу від Відповідача не поступало. Виконувались часткові оплати. Враховуючи вказані вище обставини, просить суд ухвалити рішення яким вимоги позивача, що були пред`явлені в позові, до відповідачів задовольнити повністю. Представник позивача у судове засідання, призначене на 05.12.2024, не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представником позивача [PERSON] подано до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 05.12.2024, відповідач не з`явився, про час, день та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Відповідачем [PERSON] подавались до суду клопотання з проханням відкладення розгляду справи у зв`язку із постіними повітряними тривогами на території м.Харкова та області, знаходженням суду близько до лінії бойового зіткнення, побоювання за власне життя та здоров`я. Разом із цим, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.03.2024 відповідачу було роз`яснено, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки подати відповідне клопотання та/або виконати процесуальні обов`язки - прибути до суду за викликом, не може вважатися поважною причиною, оскільки такі причини повинні бути обумовлені обставинами, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій та обов`язків, зокрема: місцезнаходження суду та поточний хід бойових дій; наявність у конкретної особи фактичної можливості прибути до суду або прийняти участь в режимі відеоконференції, тощо. З метою реалізації права на захист, а також доступу до правосуддя, враховуючу поточний хід бойових дій, які відбувалися на території м.Харкова та Харківської області, розгляд даної справи відкладався протягом тривалого часу. Відповідачу було роз`яснено право звернутися до суду із відповідним клопотання про прийняття участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, за допомогою власних засобів зв`язку, або звернутися за правовою допомогою до фахівця у галузі права, який буде представляти його інтереси в суді. Однак, у судове засідання, призначене на 05.12.2024, відповідач не з`явився, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції до суду не надходило. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань до суду подано не було, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлено\~та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме даними, які містяться в відомостях відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Відповідач є споживачем послуг з опалення, що надає КП «Харківські теплові мережі», шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . За особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , числиться заборгованість за надані позивачем послуг з опалення за період з 01.11.2016 по 31.05.2021 у розмірі 105092,98 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий суду позивачем, нарахування та оплата послуг за опалення за адресою [ADDRESS] , здійснювалась з урахуванням періоду платежу з 01.11.2016 по 31.05.2021 на опалювальну площу 102,7 кв.м. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені\~Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно зі\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. У частині першій\~статті 19\~Закону №1875-ІV\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20\~Закону №1875-ІV\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини третьої\~статті 20\~Закону №1875-ІV\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої\~статті 21\~Закону №1875-ІV\~виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18). Приписами пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Згідно статті 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 - VIII (зі змінами та доповненнями), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із частинами 1, 2 та 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 - VIII (зі змінами та доповненнями), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Частиною 6\~\~статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог\~\~статті 25 Закону України «Про теплопостачання»\~у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно\~статті 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно \~до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~статті 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2\~статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82\~ЦПК\~України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено,\~що\~відповідач\~ є споживачем послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за яким за період з 01.11.2016 по 31.05.2021 мається заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 105092,98 гривень Доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, він не був позбавлений можливості у передбачений\~законом\~спосіб провести відключення приміщення від мереж теплопостачання, а також звернення до позивача з відповідною претензією, однак відповідних документів з цього приводу до суду відповідачем не було надано. Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився від послуг, які надавало йому КП «Харківські теплові мережі», то в нього виник обов`язок сплатити ці послуги. Посилання відповідача на те, що у Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не існує філій, та позов подано незаконним представником спростовується матеріалами справи, оскільки позов подано від Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», розрахунки боргу також здійснені відповідачем, та довіреність надана позивачем на [PERSON] , та доказів того, що позивач незаконно надає послуги споживачам м. Харкова до суду не надано. З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт не виконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання за період з 01.11.2016 по 31.05.2021 у розмірі 105092,98 гривень. У відповідності до частини 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія частина 2\~статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини 3\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині 2\~статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена частина 2\~статті 625 ЦК України. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем в період з 01.06.2018 по 31.05.2021 нараховано 5885,52 гривень - індексу інфляції за час прострочення та 2310,72 гривень - 3% річних від простроченої суми. У письмових поясненнях, які надійшли до суду 13.12.2021, [PERSON] зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до статті 256\~ЦК\~України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258\~ЦК\~України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою статті 267\~ЦК\~України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267\~ЦК\~України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною заявою є 13.07.2021, а період нарахуванням останнім заборгованості за надані послуги з опалення становить з 01.11.2016 по 31.05.2021. Як вище зазначалося,\~суд вважає\~обґрунтованими вимоги позивача\~про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з опалення за період з 01.11.2016 по 31.05.2021 в розмірі 105092,98 гривень, інфляційні витрати 5885,52 гривень; 3% річних від простроченої суми 2310,72 гривень. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною заявою 13.07.2021 та період нарахування останнім заборгованості за надані послуги з опалення - з 01.11.2016 по 31.05.2021, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі за період з 02.04.2017 по 31.05.2021, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (13.07.2021) не спливла та продовжувалася на строк дії карантину (до 30.06.2023). Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з опалення за період з 01.11.2016 по 01.04.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. Також судом враховано вимоги п. 18 ч. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, які були чинні на день звернення позивача до суду з позовною заявою, відповідно до яких зазначено, що розрахунковим період для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Враховуючи те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних не є штрафними санкціями та в даному випадку не застосовується положення ст.258 ЦК України, суд приходить до висновку, що суми зазначених нарахувань проведено в межах позовної давності та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони нараховані на виниклу заборгованість за період з 01.06.2018 по 31.05.2021. З огляду на зазначене, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з опалення за період з 02.04.2017 по 31.05.2021 у розмірі 95238,05 гривень; інфляційні витрати 5885,52 гривень; 3% річних від простроченої суми 2310,72 гривень за період з 01.06.2018 по 31.05.2021. Згідно із частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем КП «Харківські теплові мережі» було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 гривень. Оскільки, розмір заявлених позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» задовольняються судом частково 91,3% (103434,29 *100/113289,22 = 91,3%), з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 2072,51 гривень (2270/100*91,3 = 2072,51). На підставі викладеного,

Outcome: partial