Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

09.09.2024 за визначеною підсудністю з Березанського міського суду Київської області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.06.2013 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Березанського міського суду Київської області від 25.05.2016 року, шлюб зареєстрований 16.11.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, [PERSON] було відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до витягу № 2024/006123641 від 25.05.2024 року з реєстру Березанської територіальної громади місце проживання неповнолітньої [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу №2024/006123967 від 25.05.2024 року з реєстру Березанської територіальної громади місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . В ході перевірки 24.05.2017 року, службою у справах дітей та сім?ї виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області встановлено факт спільного проживання батька [PERSON] та дочки [PERSON] . В акті обстеження умов проживання зазначено, що мати [PERSON] виїхала в ДНР, на зв`язок не виходить та бажання жити в сім`ї не виявляє. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] фактично самоусунулася від виховання та утримання спільної дочки [PERSON] , [INFO] . Вела аморальний спосіб життя, ніде не працювала, схильна до вживання алкогольних напоїв, ухилялася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки. Не проявляє заінтересованості у її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкується з донькою з 2017 року. Відтак, всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Отже вважає, що вищезазначені ним обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Новасардову І.В. Згідно з відповіддю № 718201 від 01.08.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, яка мається в матеріалах цивільної справи, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією. 11.09.2024 з метою забезпечення можливості участі відповідача у судовому засіданні та його належного повідомлення про судові засідання та про розгляд зазначеної цивільної справи, ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ № 646 від 22.09.2016) щодо [PERSON] , [INFO] , останнє відоме зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді заступника Міністра з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації від 18.09.2024, станом на 13.09.2024 року в ЄІБД ВПО про запитувану особу інформація відсутня. Ухвалою суду Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. Крім того, вказаною ухвалою було витребувано у третьої особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Березанскої міської ради Київської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 21.10.2024 року на виконання ухвали суду від 11.10.2024 на адресу суду від третьої особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Березанскої міської ради Київської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 29.10.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.11.2024 року, яке було відкладено на 04.12.2024, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач у судове засідання 04.12.2024 не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в листі від 21.10.2024 просив суд справу розглядати за відсутності представника Виконавчого комітету Березанської міської ради, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився, не повідомив про причини неявки, не подав відзив на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 122, між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) 16 листопада 2012 було зареєстровано шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області від 26.06.2013 батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Березанського міського суду Київської області від 25.05.2016 року у справі №356/948/16-ц, яке набрало законної сили 13.06.2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». До матеріалів справи долучено лист виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області № 9-15-194 від 24.05.2017 відповідно до якого вбачається, що в ході перевірки службою у справах дітей та сім`ї встановлено факт спільного проживання батька [PERSON] та дочки [PERSON] . Крім того зазначено, що мати [PERSON] виїхала в ДНР, на зв`язок не виходить та бажання жити в сім`ї не виявляє. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2024/006123641 та 20204/006123697 від 25.05.2024 судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання від 24.05.2024 вбачається, що спеціалістами Служби у справах дітей Березанської міської ради був здійснений вихід за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] в ході якого було з`ясовано, що у дитини наявна окрема дитяча кімната, комп`ютер, стіл для навчання та дозвілля, телевізор, шафа, дитина забезпечена одягом по сезону. За вказаною адресою створено належні умови для проживання дитини. Згідно довідки № 125 від 24.05.2024 дитина [PERSON] є ученицею 5-Б класу Березанського ліцею №1, батько самостійно приймає участь у вихованні і навчальному процесі дитини з першого класу, без участі матері. З питань навчання і виховання класний керівник звертається до батька. Дитина [PERSON] займається у вокальній групі «Надія» вокального гуртка «Серпанок» Березанського ЦДЮТ. Керівник вказаного гуртка [PERSON] надала довідку від 28.05.2024 про те, що батько дівчинки [PERSON] постійно цікавиться успіхами дитини, а мати інтересу жодного не виявляє. Згідно з довідкою № 13-14/021/989 від 31.05.2024 року Управління соціального захисту населення та праці Березанської міської ради Городник Л.М. перебував на обліку в управлінні як одержувач допомоги при народженні дитини на [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно довідки ТОВ «Медичний центр «лікарська династія» [PERSON] відвідує лікаря-педіатра з дочкою [PERSON] , з`являється на профогляди, на щеплення та при захворюванні дитини. Жодного разу з дитиною на прийоми до лікаря матері не було. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні комісії Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний висновок від 11.10.2024. Також, у висновку зазначено, що за письмовою згодою [PERSON] , членами Комісії заслухано малолітню [PERSON] , яка повідомила, що з мамою спілкувалася років 2-3 тому, вже й не пам`ятає, наразі з нею не спілкується взагалі. Ії утриманням та вихованням займається лише батько, якого вона дуже любить. Але про маму також думає. Позивач під час розгляду цивільної справи зазначав, що з травня 2017 року відповідач залишила дитину на вихованання йому та виїхала на постійне проживання в Донецьку область. Пояснив, що вихованням дитини цілком займається лише він, в свою чергу, відповідач у справі не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, не приділяє їй уваги, не піклується ані про матеріальний стан забезпечення, ані про її здоров`я, виховання, духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачила доньку, не спілкується, добровільно не надає будь-якої допомоги на її утримання, не проявляє інтересу до життя, здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання доньки. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до неї батьківського піклування, не відвідує, долею доньки не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів дітей, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. У зв`язку з тим, що позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved