Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова\~компанія управління\~активами», в інтересах якого діє представник за довіреністю Кожем`яченко Ю.М., звернулося до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором позики №3322126 від 05.01.2021 року у розмірі 10380,50 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 05.01.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~ та [PERSON] було укладено Договір позики №3322126 (далі Договорі позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6500,00 грн., строк позики 30 днів тобто до 04.02.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису rsbriV4gMP, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Реєстру боржників №1 від 21.06.2021 до Договору факторингу №2106, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами», до ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором позики №3322126 в сумі 22022,00 грн., з яких: 6500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15522,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. За умовами Договору позики №3322126 від 05.01.2021 р., сума кредиту становить 6500 грн., строк користування позикою 30 днів, в строки визначені Договором позики заборгованість не сплачена. Позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані Первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмір 1,99% від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені Відповідачем платежі за договором, які складають 0,00 грн. Враховуючи вище викладене заборгованість відповідача за кредитним договором складає 10380,50 грн., зокрема: 6500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3880,50 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке набуло право вимоги за відповідним кредитним договором на підставі договору факторингу. Позивач стверджує, що за таких обставин, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитним договором №3322126 від 05.01.2021 в розмірі 10380,50 грн., з яких: 6500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3880,50 грн. сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 27.09.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу розглядати за його відсутності. На підтвердження своїх заперечень проти позову зазначив, що жодних фінансових відносин з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідач не мав, кредитний договір ним не укладався, кредитні кошти не отримував. Представник відповідача зазначає, що відповідно до кредитного договору від 05.01.2021 року в його анкетних даних вказано паспорт громадянина України серія [NUMBER] . Однак даний паспорти станом на 05.01.2021 року в нього був відсутній по причині заміни на ID паспорт громадянина України. Даний паспорт йому був виданий 18.05.2020 року №004791345, тобто станом на день укладення договору вказаного в договорі паспорта не існувало. Відповідач стверджує, що має намір звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою про кримінальне правопорушення. Також відповідач вказує, що матеріали справи не містять обґрунтованого помісячного розрахунку нарахування відсотків, позивачем надано незрозумілу довідку (Витяг з реєстру прав вимог № 1) про розмір нарахованих відсотків, яка формувались на підставі надуманих бухгалтерських розрахунків, до матеріалів справи не надано жодних доказів про направлення на його адресу будь яких претензій по кредитним договорам, а також посилається на Постанову Верховного суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, в п.54 якої Верховний Суд вказує, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Окрім того, до відзиву на позов долучено клопотання про застосування строків позовної давності, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском трирічного строку позовної давності. Клопотання обґрунтоване тим, що Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості 24.09.2024 року. Кредитний договір № 3322126 укладений 05.01.2021 року. Строк позики 30 днів. Зважаючи на це, трирічний строк позовної давності закінчився 05.02.2024 року. У наданій стороною позивача 28.11.2024 відповіді на відзив представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим. Аргументуючи відповідь на відзив, представник позивача вказує, що у відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», матеріали справи містять належні та допустимі докази перерахування первісним кредитором коштів за договором позики відповідачу. Щодо розміру нарахованих відсотків за користування коштами, які підлягають стягненню з відповідача, позивач послався на умови договору позики, зазначивши що їх розмір є обґрунтованим та в межах встановленого договору строку повернення позики. Також у відповіді на відзив позивач зазначив, що враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги у вересні 2024 року про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, а договір позики укладено 05.01.2021 року. Відповідач заперечення на відповідь на відзив до суду не надав. Згідно частини 5 статті 279\~ЦПК\~України суд\~розглядає справу\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтями\~1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівніоблікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу другого частин першої\~статті 1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали договір позики №3322126 від 05.01.2021, за змістом якого сума позики складає 6500,00 грн., строк позики (строк договору)\~30 днів, дата надання позики 05.01.2021, термін повернення позики і сплатою процентів за користування позикою визначено 04.02.2021 року включно. Вказаний договір містить умови кредитування, строк договору, інформацію про позичальника та номер карткового рахунку для зарахування кредитних коштів. Підписанням договору електронними підписом одноразовим ідентифікатором [PERSON] підтвердив, що ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки. За змістом п.5 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Проте в своїх запереченнях відповідач стверджує, що вищевказаний кредитний договір ним не укладався, кредитні кошти він не отримував та жодних фінансових відносин з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» він не мав. Суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких слідує, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З аналізу чинного законодавства слідує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови. Відповідно до ст.204 ЦК України \~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів спростування презумпції дійсності укладеного договору позики матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності вказаного договору позики №3322126 від 05.01.2021, однак таким правом не скористався. З наявних в матеріалах справи копій листа ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» щодо виконання платіжної інструкції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з пререахування коштів на картковий рахунк відповідача, виписки АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку відповідача, розрахунку заборгованості позичальника встановлено, що відповідач 05.01.2024 отримав кошти в розмірі 6500 грн. за кредитним договором позики №3322126 на свій картковий рахунок (а.сп. 12, 33-36, 55). З постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 слідує, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання його недійсним тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором вказує на визнання наведеного кредитного договору таким, що є укладеним. Таким чином, суд вважає що позивачем доведено факт укладання відповідачем з позикодавцем договору позики №3322126 від 05.01.2021. Відповідно до п. 2 Договору позики\~(на\~умовах повернення\~позики в\~кінці строку\~позики) №3322126 від 05.01.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу грошові кошти (позику) у гривні. Сума позики 6500,00 грн. Строк позики (Строк Договору)\~30 днів. Процентна ставка (базова)/день\~1,99% (фіксована), знижена процентна ставка/день становить 1,99%, процентна ставка за понад строкове користування позикою за день становить 2,70%. Дата надання позики 05.01.2021, дата повернення (останній день) 04.02.2021. Орієнтовна загальна вартість позики 10380,50 грн. Рахунок позичальника зазначено № [NUMBER] . Відповідно до листа ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» від 13.09.2024 № 13/09-2024-1/ТНПП товариство підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції\~ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» стосовно завершення такої платіжної операції як, зокрема, 05.01.2021 року, сума 6500,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] . Належність відповідачу платіжної картки № [NUMBER] та надходження 05.01.2021 на неї грошових коштів у сумі 6500 грн. також підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 20.10.2024 (а.сп. 55-56). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» про щоденні нарахування та погашення по договору позики №3322126 від 05.01.2021, відповідачу 05.01.2021 надано кредит у розмірі 6500 грн. За період з 06.01.2021 по 04.02.2021 року щоденно нараховувалися відсотки в розмірі 1,99% в день. Згідно вказаного розрахунку відповідачем оплати в рахунок погашення заборгованості не здійснювалися, доказів протилежного стороною відповідача суду не надано. 21 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106 (надалі Договір факторингу) за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. Згідно п.5.2. Договору факторингу встановлено, що перехід від Позикодавця/первісного кредитора до Позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Виконання п.5.2. Договору факторингу підтверджується підписанням сторонами. Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22022,00 грн., з яких: 6500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15522,00 грн. сума заборгованості за відсотками. У відповідності до Акту прийому-передачі Реєстру заборгованостей №2106 за Договором факторингу №2106 від 21 червня 2021, підписаного 21.06.2021 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло Реєстр заборгованостей відповідно до умов договору факторингу. За таких обставин, судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики. При цьому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, а відповідач взяті на себе зобов`язання виконав не в повному обсязі, допустивши прострочення повернення кредиту і сплати процентів. Суд прийшов до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та відповідачем був укладений договір у електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, у тому числі строки повернення кредиту та сплату процентів. Крім того, належними та допустимими доказами підтверджено перерахування відповідачу суми позики, натомість, відповідачем не спростовано факту отримання ним позики у розмірі 6500,00 грн., у тому числі шляхом надання виписок по банківському рахунку, які б спростовували надані позивачем перерахування на картковий рахунок\~ [PERSON] \~(код\~ [NUMBER] ),\~ № [NUMBER] \~вказаних грошових\~коштів. Також судом встановлено, що позивач набув до відповідача право грошової вимоги за договором позики №3322126 від 05.01.2021. Заміна відповідачем паспорту громадянина України не свідчить про не укладення ним Кредитного договору та не спростовує факту отримання грошових коштів в сумі 6500,00 грн. Доказів вчинення шахрайських дій із документами та рахунками відповідача, про що ним вказувалося у відзиві на позовну заяву, суду не надано. Щодо нарахованої заборгованості за простроченими процентами, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що нарахування відсотків протягом строку позики 30 днів (до 04.02.2021 року) здійснювалось за процентною ставкою 1,99% тобто, загальний розмір нарахованих відсотків за цей строк становив 3 880,50 грн., що відповідає умовам договору та, які просить стягнути позивач з відповідача. Таким чином, відповідач, уклавши Договір позики зобов`язався сплачувати на користь позичальника відсотки за користування позиковими коштами. У зв`язку з неповерненням у строк до 04.02.2021 року позики розмір відсотків становить суму 3880,50 (6500,00 х 1,99% х 30 днів) грн. Доказів щодо оплати всієї суми заборгованості в строк до 04.02.2021року відповідач не надав. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Як вказувалося вище, відповідно до п.1.2 кредитного договору позики №3322126 від 05.01.2021, позика надається строком на 30 днів, термін повернення позики визначено 04.02.2021 року. Таким чином, термін позики для нарахування передбачених договорів процентів становить до 04.02.2021 року, а сума нарахованих за вказаний період процентів складає 3880,50 грн. Відтак за договором позики №3322126 від 05.01.2021 [PERSON] згідно взятих на себе обов`язків повинен був повернути кредитодавцю 6500,00 грн. отриманої позики та 3880,50 грн. процентів за користування позикою, що разом становить 10380,50 грн., що відповідає розміру, визначеної в п.2 Договору позики загальній вартості позики. Оскільки відповідач не сплатив заборгованість по основній сумі боргу та за відсотками за договором позики, не спростував наявність боргу по позиці та відсотках, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що позов не підлягає задоволенню з підстав пропуску строку позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введеного з 12.03.2020 Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Разом з тим, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги 24.09.2024 року про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики, а договір позики укладено 05.01.2021 року. За таких обставин, позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки, позовні вимоги задоволено повністю, тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422 гривень 40 копійок.

Outcome: approved