Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У червні 2024 року позивачі звернулись до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в якому просили визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., яка складається з двох кімнат 15,7 та 12,6 кв.м., кухні -7,4 кв.м., ванної кімнати -2,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору 8,2 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м. та лоджії 1,50 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що 25 листопада 1993 року, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» отримали свідоцтво про право власності на житло квартиру [ADDRESS] за підписом керівника органу приватизації. В свідоцтві зазначено, що воно видане на підставі розпорядження № 827 від 18 листопада 1993 року. Вищевказана квартира зареєстрована Фондом комунального майна м. Сєвєродонецьк на праві спільної (сумісної) власності про що здійснено запис в реєстрову книгу за № 821, з відміткою про реєстрацію Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації за № 460 від 27.12.1993 року. 03 квітня 2022 року позивачі були вимушені переміститься з місця свого проживання до смт. Градизьк, Кременчуцького району Полтавської області та на теперішній час є внутрішньо переміщеними особами відповідно до Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. 02 травня 2024 року позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру з метою актуалізації даних та внесення відповідних відомостей в Державний реєстр речових прав. Однак 13 травня 2024 року отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73091338 мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже вищевказане рішення державного реєстратора унеможливлює отримання в майбутньому позивачами компенсації для відновлення своєї квартири, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Тому позивачі, з метою захисту свої прав на нерухоме майно, відповідно до ст. 392 ЦК України звертаються до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на належну їм квартиру. В інший спосіб визнати право власності позивачів на квартиру і зареєструвати його в реєстрі речових прав у позивачів немає. Ухвалою суду від 23 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 26). Позивачі у призначене судове засідання не з`явились, представник позивачів звернулась до суду із заявами про розгляд справибез її участі та участі позивачів, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 27-32). Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі\~ст.15\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суду надано копія Свідоцтва про право власності на житло, видане Фондом комунального майна м. Сєвєродонецьк 25 листопада 1993 року, на підставі розпорядження № 827 від 18 листопада 1993 року, у відповідності до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної (сумісної) власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана квартира зареєстрована Фондом комунального майна на праві спільної (сумісної) власності ,про що здійснено запис в реєстрову книгу за № 821, з відміткою про реєстрацію Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації за № 460 від 27.12.1993 року (а.с. 20). Згідно технічного паспорту вказана квартира загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., яка складається з двох кімнат 15,7 та 12,6 кв.м., кухні -7,4 кв.м., ванної кімнати -2,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору - 8,2 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м. та лоджії 1,50 кв.м. (а.с. 21). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.04.2022р. за №1607-5000699358, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України [PERSON] з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.10-12). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.04.2022 р. за №1607-5000699145, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України [PERSON] з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.14). Суду, в якості доказу про зміну прізвища позивача [PERSON] , надано копію свідоцтва про одруження (а.с. 19). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.04.2022 р. за №1607-5000694119, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] . Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України [PERSON] з відміткою про реєстрацію у [ADDRESS] (а.с.16-18). 02.05.2024 позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру з метою актуалізації даних та внесення відповідних відомостей в Державний реєстр речових прав. З метою отримання відомостей про наявність державної реєстрації права власності, проведеної до 01.01.2013 року, державним реєстратором направлено запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації у відповідь було повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві КП Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальній громади на сьогоднішній день є окупованою, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Скакун В.І. № 73091338 від 13.05.2024 року позивачам було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з відсутністю інформації, що підтверджує факт реєстрації права власності (на паперових носіях) та неможливістю встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 22). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивачі на теперішній час позбавленіможливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved