Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Борденюк Ольга Василівна, звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] 26.07.2014 року зареєстрований відділом РАЦС [PERSON] , повіту [PERSON] , Румунія, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що протягом останніх років відносини позивача та відповідача поступово погіршувалися, між ними зникло взаєморозуміння, будь які спроби помиритись не дали бажаних результатів. Вказує, що подружні відносини між сторонами припинились більше року до дня подання позову, з того часу позивач та відповідач проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Зазначила, що від шлюбу у позивача та відповідача дітей немає, однак місце перебування відповідача [PERSON] -Іонуц невідоме, зв`язку з ним немає, а тому позивач не може отримати згоди на розлучення від відповідача. Рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, тому строк на примирення просить не надавати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.03.2023 року залишено позовну заяву без руху. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 14.04.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. Ухвалою Хотинського районного суду від 16.05.2023 року цивільну справу №724/649/23 передано на розгляд судді Хотинського районного суду Чернівецької області Скрипнику С.М.. Ухвалою Хотинського районного суду від 27.06.2023 року доручено компетентному органу (суду) Румунії вручити відповідачу [PERSON] судові документи, провадження у справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду та призначено дату судового засідання на 10:00 год. 04.12.2023 року та резервний день судового засідання на 10:00 год. 14.12.2023 року. Судом неодноразово було здійснено запити до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо виконання вказаного судового доручення. 21.11.2024 року на адресу суду надійшли документи від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, отримані ними від Міністерства юстиції Румунії, які складені за результатами виконання доручення Хотинського районного суду Чернівецької області щодо вручення судових документів [PERSON] . Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.11.2024 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 09:00 год. 02.12.2024 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Борденюк О.В. надійшла заява, в якій просить судове засідання, призначене на 02.12.2024 09:00 год. проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно з інформації, яка надійшла на адресу суду 21.11.2024 року із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих.№2253/116/13.7-10 від 14.11.2024 року, вручити документи [PERSON] виявилось не можливим, оскільки адресат був відсутній за вказаною в судовому доручені адресою. Судом було здійснено всі можливі заходи для того, щоб повідомити відповідача про дату, місце та час судового засідання. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини встановлені судом. Суд,\~вивчивши та\~дослідивши письмові\~докази,\~та заяви\~сторін,\~які наявні\~у матеріалах\~справи,\~всебічно перевіривши\~обставини,\~на яких\~вони ґрунтуються\~у відповідності\~з нормами\~матеріального права,\~що підлягають\~застосуванню до\~даних правовідносин,\~встановив наступні\~обставини та\~дійшов до\~наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований 26 липня 2014 року у відділі РАЦС [PERSON] , повіту Марамуреш, Румунія, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] на румунській мові, з перекладом на українську мову, який нотаріально завірений (а.с.5-8). Так, з поданого позивачем, у якості доказу, документу про укладення шлюбу вбачається проставляння на ньому печатки органу, що видав свідоцтво, і таке свідоцтво перекладене українською мовою, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Згідно довідки,\~виданої Топорівською\~сільською радою\~за №\~309\~від 02.03.2023\~року [PERSON] ,\~ [INFO] \~зареєстрована за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~(а.с.4). Судом також було досліджено документи, які 21.11.2024 року надійшли на адресу суду із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих.№2253/116/13.7-10 від 14.11.2024 року, отримані від Міністерства юстиції Румунії, складені за результатами виконання доручення Хотинського районного суду Чернівецької області щодо вручення судових документів [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, на примирення позивач не згідна, тривалий час проживають окремо тому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки його збереження суперечитиме її інтересам. Дітей від шлюбу у позивача та відповідача немає. Застосовані норми права. Відповідно до частини першої, другої статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу,Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом положень ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. \~ Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.). Згідно ч.1 ст.27 Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах (Договір ратифіковано Законом №2822-ІV (2822-15) від 07.09.2005) у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство та компетентні установи юстиції відповідно до положень статті 26. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. На підставі ст.ст. 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Мотиви та висновки суду. Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і позивач не бажає зберегти сім`ю. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Таким чином, враховуючи те, що позивачка разом із відповідачем, уклали шлюб в Румунії, на сьогоднішній день сторони разом не мешкають, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, що на думку суду є достатніми підставами для розірвання шлюбу без обов`язкового виїзду закордон, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved