Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22 січня 2015 перебував у шлюбі з відповідачкою, у шлюбі народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17 травня 2022 року шлюб між подружжям розірвано. Спільне сумісне проживання та ведення спільного побуту припинено з 2018 року. Після припинення спільного життя діти проживають з батьком (позивачем по справі) та перебувають на повному його утриманні, проте місце проживання дітей в судовому порядку не встановлювалось. Колишня дружина та мати дітей (відповідачка по справі) у їхньому житті та вихованні участі не брала, фінансової допомоги в добровільному порядку не надавала. Позивач також звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідачки, на сьогоднішній день відкрито провадження по справі. Враховуючи, що діти фактично проживають з позивачем та перебувають на його утриманні, з матір`ю не спілкуються і не бажають спілкуватись, фінансової допомоги від неї не отримують, участі у їхньому вихованні остання не бере, з метою захисту інтересів дітей позивач вважає, що має право звернутися до суду для визначення місця проживання дітей з батьком. Враховуючи факти наведені вище, позивач вважає, що у випадку бажання відповідачки, перебування дітей в її сім`ї негативно вплине на їх виховання та здоров`я. У нього є всі необхідні умови для проживання дітей разом з ним. Позивач хоче дати дітям належну освіту і добробут. Зі свого боку, гарантує усе можливе для повноцінного розвитку своїх дітей та має за мету, щоб діти виросли у сім`ї, де їх люблять та поважають. В зв`язку з цим, позивач запропонував відповідачці вирішити питання визначення місця проживання дітей з батьком в добровільному порядку, однак остання відмовилась. Її відмову вважає безпідставною з наступних причин: позивач має власне житло; одружений і має умови для зростання дітей у повноцінній сім`ї, має добру та відповідальну працевлаштовану дружину, яка в разі тимчасової відсутності позивача зможе надати дитині відповідний захист та виховання. З дітьми вона перебуває у гарних відносинах та бере безпосередню участь у їх вихованні; позивач має постійне місце проживання за місцем реєстрації, проте планує, після вирішення питання визначення місця проживання дітей, разом з сім`єю проживати у придбаній згідно купівлі-продажу квартирі; спиртними напоями та наркотичними засобами ні позивач ні його дружина не зловживають, медичних протипоказань не мають; стан здоров`я позивача позитивний; за місцем проживання позивач характеризується позитивно. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. На відміну від позивача, відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними та наркотичними засобами, і можливо перебуває на обліку у наркодиспансері, доходу немає, має прострочену заборгованість в кредитних установах, декілька таких кредитів вона уклала на ім`я свого старшого повнолітнього сина [PERSON] , ввівши його в оману та скориставшись його документами. Позивач спілкується з сином відповідачки від першого шлюбу - [PERSON] , який повідомляє про те, що його мати веде розгульний спосіб життя, має ще трьох дітей від різних шлюбів, проте їхнім життям теж не цікавиться. Останній надав письмові пояснення в яких підтверджує що його мати не бере участі у вихованні та утриманні своїх дітей. Ухвалою судді від 07 серпня 2024 року було відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 09 вересня 2024 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідачка не погоджується з позовними вимогами позивача до неї та вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, отже такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи, позивач намагається ввести суд в оману щодо фактичним обставинам справи. Під час процесу розлучення у сторін був відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей, оскільки між відповідачкою та позивачем існувала усна домовленість, згідно з якою діти залишились проживали разом з матір`ю за місцем їх реєстрації. Ще за часів перебування у зареєстрованому шлюбі сторони почали проживати окремо, позивач за місцем його реєстрації, а відповідачка разом з дітьми за місцем їх реєстрації. Згодом позивач звернувся до відповідачки з проханням щоб діти тимчасово пожили в нього протягом періоду літніх канікул. Остання погодилась, оскільки завжди заохочувала до спілкування позивача з дітьми та не створювала жодних перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Проте, після закінчення літніх канікул позивач відмовився повертати дітей до матері та їх місця постійного проживання. Відповідачка неодноразово усно по телефону та при особистих зустрічах намагалась вирішити дану ситуацію мирним шляхом та повернути дітей до неї та їх місця постійного проживання. Однак, позивач заблокував телефони відповідачки та не підтримує з нею зв`язок, забороняє дітям спілкуватись з матір`ю та не дозволяє матері бачитись з дітьми. Лише інколи відповідачці вдається недовго поговорити з дітьми по телефону батьків відповідача в особистих зустрічах з дітьми їй постійно та без жодних пояснень відмовляють. Відповідачка неодноразово приїжджала за адресою де нині знаходяться діти, однак у повноцінних зустрічах з дітьми їй було відмовлено без жодних пояснень. Лише кілька разів їй вдалось побачити дітей, але від спілкування з матір`ю діти відмовлялись та повідомляли, що їм забороняється спілкуватись з матір`ю. Позивач доглядом та вихованням дітей не займається, оскільки часто перебуває у відрядженнях. Представник відповідачки звертає увагу на те, що до позовної заяви не додано жодних доказів на підставі яких можна дійти беззаперечного висновку про те, що спільні діти перебувають на повному утриманні позивача. На скільки відомо відповідачці позивач є безробітною особою, офіційно не працевлаштований, в матеріалах справи відсутні докази щодо джерел доходу позивача, тобто наявні об`єктивні сумніви щодо можливості позивача забезпечувати потреби дітей на належному рівні, оскільки позивач ніде не працює та не має власного доходу, отже він не може утримувати спільних дітей з відповідачкою. У зв`язку з наведеним представник відповідачки просить постановити рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом з батьком, відмовити у повному обсязі. В судових засіданнях позивач, [PERSON] , та його представник - адвокат, Жовнер О.М., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СВ № 1095091 від 22 липня 2024 року, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, пославшись на обставини, що були викладені в позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що на даний час виникли обставини, які зумовлюють визначення місця проживання малолітніх дітей за його місцем проживання і передачі їх йому на утримання, виходячи виключно з інтересів дітей, оскільки мати дітей не дбає про них, не виконує свої батьківські функції по утриманню, вихованню, догляду, матеріальному забезпеченню дітей. Позивач вказує, що має житло, в якому для виховання та розвитку дітей створені всі умови, а відповідачка зареєстрована у будинку, який не придатний для проживання. Таким чином, у нього є всі законні та об`єктивні підстави аби діти постійно проживали з ним. Відповідачка, [PERSON] , та її представник - адвокат, Попель Д.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1674650 від 28 серпня 2024 року, позовні вимоги не визнали, повністю заперечують як проти самого позову, так і щодо названих позивачем підстав, котрі не відповідають дійсності. Відповідачка пояснила, що хоче, щоб діти проживали разом із нею. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Прилуцької міської ради, [PERSON] , підтримала висновок, наданий органом опіки та піклування Прилуцької міської ради, згідно якого визнано за доцільно визначити місце проживання дітей з батьком (позивачем), оскільки що це не суперечитиме інтересам дітей. Свідок, [PERSON] , (донька позивача та відповідачки), допитана у відповідності до вимог ст. ч. 1 ст. 232 ЦПК України в присутності, представника служби у справах дітей, [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що проживає з татом, навчається у Прилуцькому ліцеї № 9, займається боями, ходить на курси англійської мови. Висловила бажання проживати разом з батьком. Свідок, [PERSON] , (син позивача та відповідачки), допитаний у відповідності до вимог ст. ч. 1 ст. 232 ЦПК України в присутності, представника служби у справах дітей, [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що проживає в [ADDRESS] , подобається жити з батьком, разом також проживають брат, сестри, бабуся та дідусь, після роботи з батьком їздять на рибалку ловити рибу. Висловив бажання проживати разом з батьком. Свідок, [PERSON] , (донька позивача та відповідачки), допитана у відповідності до вимог ст. ч. 1 ст. 232 ЦПК України в присутності, представника служби у справах дітей, [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що навчається у 4 класі дистанційно в м.Прилуки, мешкає з татом, мамою, бабусею, дідусем, старшою сестрою та двома братами. [PERSON] бажання проживати разом з батьком. Свідок, [PERSON] , (дружина позивача), в судовому засіданні пояснила, що більше шести років діти проживають з нею та позивачем. В кінці травня 2018 року у них з позивачем почались стосунки, у останнього була одна дитина - [PERSON] . Свідок, [PERSON] , яка є головою батьківського комітету 4А класу, в судовому засіданні пояснила, що родину [PERSON] та [PERSON] знає з 2019 року, батько активно приймав участь у житті школи. Свідок, [PERSON] , (мати відповідачки), в судовому засіданні пояснила, що у 2014 році після народження сина - [PERSON] , донька з позивачем приїхали до с. Жеребкове, жили у цивільному шлюбі. Донька працювала, забезпечувала сім`ю, позивач не працював. Через деякий час розписались та переїхали до м. Прилуки. Згодом донька поїхала до м. Київ. Від дітей [PERSON] не відмовлялася, вона залишила дітей [PERSON] (позивачеві) можливо через те, що довірлива. Через деякий час донька створила нову сім`ю, в якій мають троє дітей. Діти позивача та відповідачки декілька разів приїжджали до матері, але через деякий час їх перестали відпускати. Свідок, [PERSON] , (син відповідачки), в судовому засіданні пояснив, що не бачив своїх молодших сестер та братів і позивача 7 років, не контактував із ними з того моменту як розійшлася мати з вітчимом. Та влітку цього року за власним бажанням вирішив навідати дітей. Під час зустрічі діти були брудні, неохайні, за ними ніхто не дивився. Відповідач вихованням дітей не займається, тому вважає, що дітям найкраще проживати з матір`ю. Заслухавши пояснення сторін, свідків та, дослідивши матеріали справи, які сторони вважають за достатніми для вирішення справи по суті, суд доходить до наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. В ч. 1 ст. 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). У п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до п.п. 1-3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з п. 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року в справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року в справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст.161 СК України та принципу ст. 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип ст. 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини (ст. 51 Конституції України, ч.ч. 1-3 ст 5 СК України). Згідно з ч.ч. 2. 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинств» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону). Згідно ст.12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22). Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Верховний Суд звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Частинами 4 та 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. Судом встановлено, що позивачем в справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженець м. Хорол Полтавської області; паспорт громадянина України сері [NUMBER] , виданий 15 квітня 2014 року Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (Том 1 а.с.6-10). Відповідачкою в справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженка с. Анатолівка Березівського району Одеської області; паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий органом видачі 5123; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (Том 1 а.с.37, 75-77). Встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2022 року у справі № 742/369/22 шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 22 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (актовий запис № 07) розірвано (Том 1 а.с.17). Сторони по справі мають спільних малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 08 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного районного управління юстиції Чернігівської області (Том 1 а.с.11); - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 28 березня 2014 року державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (Том 1 а.с.12); - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 14 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області (Том 1 а.с.14). На сьогоднішній день позивач перебуває у шлюбі з гр. [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка, - « [PERSON] », що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видане 13 серпня 2022 року Прилуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (Том 1 а.с.15). Згідно з ксерокопії посвідчення серії [NUMBER] , виданого Прилуцькою міською радою Чернігівської області, подружжя з 05 січня 2023 року до 19 березня 2032 року є багатодітною сім`єю (Том 1 а.с.16). Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (Том 1 а.с.10), у складі сім`ї має: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (Том 1 а.с.18). Згідно характеристики, наданої Комітетом самоорганізації населення № 7 мікрорайону 273 кварталу, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач проживає за вказаною адресою разом з матір`ю пенсіонеркою, дружиною та чотирма дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони. Хороший сім`янин, дбає про дітей, щоб вони мали все необхідне для виховання та проживання, люблячий батько, діти всім необхідним забезпечені, в сім`ї панує злагода та взаєморозуміння. Позивач працьовитий, намагається заробити на прожиття сім`ї, поганих звичок не має (Том 1 а.с.19). Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї, затвердженого 08 жовтня 2024 року начальником служби у справа дітей, [PERSON] , спеціалістами Служби у справах дітей Прилуцької міської ради за участю соціального педагога ліцею № 9 за заявою [PERSON] (відповідачки) було проведено обстеження умов проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Сім`я складається із семи чоловік: батько (позивач) [PERSON] , діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] (бабуся) та [PERSON] (дідусь), мати з родиною не поживає. Згідно акту приватний будинок з усіма комунальними зручностями. Діти мають окрему кімнату для дівчат з відповідними меблями, для хлопчиків також окремо вмебльована кімната. Діти забезпечені сезонним одягом, взуттям, канцелярією, гаджетами. Є присадибна ділянка, обробляється, також підсобне господарство. На даний час батько проживає з дітьми за вказаною адресою, офіційно не працює. Вихованням дітей займається батько, бабуся та дідусь. Зі слів батька, протягом тривалого часу діти не бачили матір, оскільки вона з новою родиною проживає в іншій області. Згідно висновку комісії умови для проживання створені. (Том 1 а.с.117 т.с.1). Згідно ксерокопії договору № 71/ВС5 від 11 жовтня 2019 року позивач придбав у власність в [ADDRESS] , в якій, як зазначив позивач, планує проживати разом з сім`єю (Том 1 а.с.23-26). Згідно довідок №№ 108, 109, 110, виданих 19 липня 2024 року Прилуцьким ліцеєм №9 Прилуцької міської ради Чернігівської області (Том 1 а.с.20): - [PERSON] у червня 2024 році закінчила 7 клас Прилуцького ліцею № 9 Прилуцької міської ради Чернігівської області та переведена на наступний рік навчання до 8 класу; - [PERSON] навчався з 01 вересня 2020 року по 03 липня 2023 року у Прилуцькому ліцеї № 9 Прилуцької міської ради Чернігівської області; - [PERSON] навчалась з 01 вересня 2021 року по 03 липня 2023 року у Прилуцькому ліцеї № 9 Прилуцької міської ради Чернігівської області. Як зазначено в довідках, за період перебування у закладі мати ліцей не відвідувала, з класним керівником контакт не підтримувала, шкільним життям дітей не цікавилась. Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, здійсненої фахівцями Центру соціальних служб Прилуцької міської ради з 13 по 15 лютого 2024 року, у зв`язку з наявністю складних життєвих обставин - психологічного насильства внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, вплив складних життєвих обставин на стан задоволення потреб дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Юрія задовільний; вплив факторів сім`ї та середовища - позитивний (Том 1 а.с.21). Рішенням Виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області № 265 від 13 серпня 2024 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (Том 1 .с.99-101). З висновку Органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області від 06 листопада 2024 року про визначення місця проживання дітей вбачається, що, враховуючи бажання дітей, Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області вважає за доцільне визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . При цьому батькові не чинити жодних перешкод стосовно спілкування дітей з матір`ю, всіляко сприяти цьому. Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області вважає, що це рішення не суперечитиме інтересам дітей (Том 1 а.с.150). Щодо відповідачки, остання реалізувала свої процесуальні права, які відповідають принципу змагальності, шляхом прийняття особистої участі в слуханні справи у суді, викладення своєї позиції у відзиві на позовну заяву, а також скористалась своїм правом на юридичну допомогу адвоката та її інтереси представляє адвокат - Попель Д.В.. На сьогоднішній день відповідачка перебуває в шлюбі з гр. [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 25 листопада 2022 року Ананьївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Том 1 а.с.81). З чоловіком відповідачка мають трьох малолітніх дітей: - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане повторно 29 грудня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Том 1 а.с.80); - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане повторно 14 липня 2023 року Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Том 1 а.с.79); - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане повторно 14 липня 2023 року Любашівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Том 1 а.с.78). Згідно ксерокопії довідки № 1133, виданої 22 серпня 2024 року Ананьївською міською радою, до складу сім`ї гр. [PERSON] (відповідачки), зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька дружини), [PERSON] (син дружини), [PERSON] (донька дружини), [PERSON] (син), [PERSON] (син) та [PERSON] (донька) (Том 1 а.с.77). В ході розгляду справи відповідачка позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, пославшись на обставини, що були викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідачка не погоджується з позовними вимогами позивача до неї та вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, отже такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи, позивач намагається ввести суд в оману щодо фактичним обставинам справи. Зокрема, відповідачка зазначила, що коли бачила дітей їх вигляд був незадовільний. Вони перебували у брудних та занедбаних речах, були неохайні та брудні, з поганим фізичним станом, що свідчить про неналежне виконання позивачем батьківських обов`язків та їх нехтуванням. Позивач доглядом та вихованням дітей не займається, оскільки часто перебуває у відрядженнях. Представник відповідачки звертає увагу на те, що до позовної заяви не додано жодних доказів на підставі яких можна дійти беззаперечного висновку про те, що спільні діти перебувають на повному утриманні позивача. На скільки відомо відповідачці позивач є безробітною особою, офіційно не працевлаштований, в матеріалах справи відсутні докази щодо джерел доходу позивача, тобто наявні об`єктивні сумніви щодо можливості позивача забезпечувати потреби дітей на належному рівні, оскільки позивач ніде не працює та не має власного доходу, отже він не може утримувати спільних дітей з відповідачкою. При цьому доводи відповідачки не підкріплені належними та допустимими доказами. Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача, які б давали підстави вважати, що проживання дітей з батьком не відповідатиме їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що діти проживають з батьком досить тривалий період часу ( [PERSON] з 2017 року, [PERSON] та [PERSON] з 2018 року) в оточенні рідних людей баби, діда, які можуть забезпечити достатній догляд за дітьми. Діти регулярно відвідують заклад освіти. Визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та їх розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що безперервне проживання дітей з батьком в оточенні інших рідних для них людей в цьому випадку забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд доходить до переконання, що у разі неприйняття рішення про визначення місця проживання дітей з батьком, з яким вони проживають тривалий період часу, може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дітей, а тому не відповідає їх інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері. За таких обставин, дослідивши об`єктивні та наявні у справі докази, суд, прийнявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дітей, вік та бажання дітей, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, надавши оцінку висновку органу опіки та піклування, дійшов висновку, що проживання малолітніх дітей саме з батьком буде відповідати найкращим інтересам цих дітей та забезпечить їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Інше рішення суду не відповідатиме інтересам дітей, з урахуванням зміни сімейного стану відповідачки та відсутністю сталих зв`язків дітей з її новим чоловіком. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211 гривень 20 коп. (а.с.41), суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідачку. У зв`язку з неподанням стороною позивача попереднього розрахунку суми судових витрат, питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу залишається без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved