Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

В липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 09.04.2019 року, який було розірвано за рішенням суду від 02.03.2023 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська від 13.01.2023 року, з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, до повноліття дитини. Також, на підставі судового наказу виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська від 15.03.2024 року, з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, до повноліття дитини. Наразі, з нього стягуються аліменти на утримання доньок у розмірі 1/4 частини на кожну, до їх повноліття. Просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Позивач з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 09.04.2019 року, який було розірвано за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.01.2023 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно судового наказу виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.03.2024 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. До правовідносин сторін щодо зменшення розміру аліментів суд застосовує положення ст.192 СК України. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я та в інших випадках, передбачених СК України. У пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів можливо подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних для цього обставин. Під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів. Отже, підставами для зменшення розміру аліментів, мають бути зміна матеріального або сімейного стану платника аліментів, а також погіршення стану його здоров`я. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Суд враховує те, що на даний час на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей, його матеріальний та сімейний стан порівняно з часом ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на старшу доньку значно погіршився. Все це є підставами вважати дані обставини погіршенням його матеріального стану. Вищевказані обставини у сукупності являються підставою для зменшення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд зазначає, що діючим законодавством встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів підлягають задоволенню, а тому аліменти стягнуті на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей слід зменшити з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved