Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що малолітня [PERSON] перебуває на повному утриманні та вихованні батька [PERSON] . Мати дитини разом з ними не проживає та повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, здоров`ям та вихованням дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Крім цього, відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, за місцем проживання на її поведінку надходили скарги та зауваження, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, вироком суду від 04 серпня 2023 року притягувалась до кримінальної відповідальності, в судовому порядку позбавлена батьківських прав щодо інших двох дітей. Наведена сукупність обставин свідчить про свідоме самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] . Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] . В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача в канцелярію суду подала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її та позивача відсутності. Відповідач про розгляд справи по суті двічі була повідомлена у встановленому законом порядку, у тому числі у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила. Від Вишнівської сільської ради електронною поштою надійшла заява про підтримання позову і розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. За таких обставин суд провів розгляд позову у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2012 року, який розірваний рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року в справі № 163/793/18 за позовом [PERSON] . У період шлюбу у сторін народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 березня 2019 року [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо їх синів [PERSON] та [PERSON] . Малолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] та перебуває на його повному утриманні і вихованні, що підтверджується виданими Вишнівською сільською радою витягом про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 29 січня 2024 року № П-498, характеристикою від 29 січня 2024 року № 1-12, довідкою від 21 березня 2024 року № П-1420, а також актом обстеження умов проживання № 11 від 02 лютого 2024 року. Під час обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON] . комісія встановила задовільні санітарно-гігієнічні умови, достатність продуктів харчування, наявність у дитини окремої кімнати, забезпечення її одягом, взуттям, розвиваючими іграшками, книжками, зошитами, довірливість стосунків між батьком і дочкою. Водночас встановлено, що мати [PERSON] уже тривалий час не піклується про дитину, нічим не допомагає і не підтримує, самоусунулася від виховання і догляду за дочкою. Малолітня [PERSON] відвідує Радехівський заклад дошкільної освіти Вишнівської сільської ради, про що свідчить довідка цього закладу від 17 січня 2024 року № 2. У цій довідці також зазначено, що у вихованні дитини, її супроводі до закладу дошкільної освіти, забезпеченням одягу, взуття, канцтоварами постійно бере участь батько [PERSON] . Дитина дуже добре з повагою ставиться до батька, між ними гарні відносини. Мати дитини [PERSON] жодного разу не супроводжувала дитину у садочок та не була присутня на батьківських зборах. Позивач має другу групу загального захворювання довічно, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг на його поведінку не надходило, до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується доданими до позову доказами, а саме довідкою до акта МСЕК серії 12ААВ № 087933, характеристикою від 29.01.2024 № 1-12, витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявноті судимості». Згідно із виданою Радехівським старостинським округом Вишнівської сільської ради від 29 січня 2024 року № 1-13 характеристикою мати дитини [PERSON] за період проживання в селі Чмикос з 02.11.2012 по 02.11.2017 зарекомендувала себе з негативної сторони, в побуті та громадських місцях поводила себе посередньо, щодо її поведінки неодноразово надходили скарги та зауваження. З виписки із медичної картки від 11 січня 2024 року № 1 вбачається, що малолітня [PERSON] має належний стан здоров`я. За час спостереження протягом 2020-2023 роки мали місце епізоди ГРВІ та гострого бронхіту, у зв`язку із чим дитина лікувалась стаціонарно з 26.05.2023 по 02.06.2023, з 05.06.2023 по 12.06.2023. Під час лікування дитини догляд за нею здійснював батько, мати дитину ні разу не відвідувала, ніколи не цікавилась станом її здоров`я та вихованням не займалась. Медичні огляди дитина проходила разом з батьком, який надавав необхідні згоди, мати на прийомах у лікаря ніколи не була. Постановами Любомльського районного суду Волинської області від 21 липня 2023 року та від 03 серпня 2023 року в справах № 163/1559/23, № 163/1685/23 відповідач [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 та ст.173 КУпАП. Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 04 серпня 2023 року в справі №163/924/21 [PERSON] засуджена за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, до ста годин громадських робіт. Рішенням виконавчого комітету Вишнівської сільської ради від 28 лютого 2024 року № 2/8 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно її дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до змісту висновку орган опіки та піклування на підставі зібраних матеріалів дійшов висновку, що відповідач не бере участі у вихованні дочки, не піклується про стан її здоров`я та духовний розвиток, не проявляє матеріальної турботи, чим самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Зі слів [PERSON] з`ясовано, що відповідач уже більше трьох років не спілкувалася з дитиною, не цікавилася її вихованням і розвитком. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналіз досліджених по справі доказів дає обґрунтовані та достатні підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої дочки [PERSON] , умисно самоусунулася від її виховання та утримання, долею та життям дочки взагалі не цікавиться достатньо тривалий час, при цьому розуміючи малолітній вік дочки і потребу матері у її зростанні. Жодних дій, які б вказували на інтерес відповідача до життя малолітньої дочки [PERSON] , прояв до її піклування і виховання, по справі не встановлено. Ні на засідання органу опіки та піклування, ні в жодне підготовче та судове засідання, відповідач не прибула, що свідчить про її байдужість як до самої дочки, так і питання позбавлення її батьківських прав як крайнього заходу впливу. Така поведінка відповідача також вказує на те, що змінити своє ставлення до дитини та виконання батьківських обов`язків вона не бажає. Існування певних об`єктивних чинників, які б не залежали від волі відповідача і унеможливлювали виконання нею своїх батьківських обов`язків, по справі не встановлено. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача знайшли своє підтвердження дослідженими по справі доказами, які у своїй сукупності із висновком органу опіки та піклування безсумнівно свідчать, що відповідач не займається вихованням дитини, не турбується про її матеріальне забезпечення, фізичний, духовний та моральний розвиток, жодної участі у її житті не приймає, а відтак не виконує передбачених ст.150 СК України батьківських обов`язків. Відповідач жодних заперечень та доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не надала, тим самим не заперечила своєї поведінки стосовно невиконання нею батьківських обов`язків. Суд також враховує, що подання цього позову відповідає інтересам дитини та для самого позивача [PERSON] не створює певних пільг в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки від призову на військову службу під час мобілізації він і так звільнений в силу п.2 ч.1 ст.23 цього Закону через наявність у нього другої групи інвалідності довічно. Таким чином, заявлені вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відповідають положенням ст.ст.150, 164 СК України, тому є підставними і підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору належить покласти на відповідача. При цьому, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» слід врахувати коефіцієнт 0,8 з огляду на подання позову в електронній формі.

Outcome: approved