Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним цивільним позовом, який підтримала у клопотанні про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що з 12.10.2012 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованим Білопільським районним управлінням юстиції у Сумській області, актовий запис №\~97. Рішенням Білопільського районного суду м. Суми від 21.06.2024 по справі №\~573/784/24 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на повному її забезпеченні. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 08.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Позивач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив, до судового засідання надав заяву, в якій не заперечував проти визнання заявлених вимог, просив проводити розгляд справи у його відсутність за наявними в ній матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Так, встановлено, що у період з 12.10.2012 по 21.06.2024 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.10.2012 року, виданим Білопільським районним управлінням юстиції у Сумській області, актовий запис №\~97. Рішенням Білопільського районного суду м. Суми від 21.06.2024 по справі №\~573/784/24 шлюб між сторонами розірвано (а.с.5,9). Від шлюбу у подружжя народилися троє синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.03.2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 49; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.05.2017 року, виданим Білопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 42; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.10.2019 року, виданим Білопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 86 (а.с.6-8). Діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується копією Акту про фактичне місце проживання (а.с.10). Позивач стверджує, що [PERSON] є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних утриманців не має. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959, підписаною Україною 21.02.1990, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За правилом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності\~до ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю [PERSON] та перебувають на повному її утриманні. Відповідач є працездатною особою, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей. Доказів того, що за станом здоров`я чи матеріального становища [PERSON] не може приймати участі в утриманні дітей, суду представлено не було. Також не надано доводів щодо наявності у відповідача інших утриманців. Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Суд керується виключно інтересами дітей та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку. За правилом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору.

Outcome: approved