Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом про виключення відомостей про батьківство [PERSON] , [INFO] , з актового запису №02 від 17.07.2020, складеного Виконавчим комітетом Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області про народження [PERSON] , [INFO] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач 12.03.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] народилася дитина [PERSON] . Позивач записаний батьком дитини. 15.06.2023 шлюб розірвано. Дитина залишилася проживати з матір`ю. В обґрунтування позову позивач повідомляє, що на час зачаття дитини позивач з відповідачем не проживали разом, в шлюбі не перебували. Позивач познайомився з відповідачем наприкінці зими 2019 року. Про бажання мати дитину позивач від відповідача не приховував. У сторін були близькі стосунки. Позивач дізнався про наявність у відповідача кредитів «швидких грошей», про які остання замовчувала, допоміг виплатити кредити. Як виявилося, у відповідача з`явилися ще кредити. У вересні 2019 року позивач розірвав з відповідачем відносини. Відповідач проживала у с. Коханівка у своїх батьків. Напередодні свята Нового 2020 року позивач та відповідач відновили стосунки. Про те, що відповідач була вже вагітна позивачу не повідомила, про її вагітність він дізнався набагато пізніше. 12.03.2020 було зареєстровано шлюб. 09.07.2020 народилася дитина (восьмимісячна). Дитина не має з позивачем жодних візуальних ознак схожості. Позивач вважає, що відповідач приховала від нього факт, що він не є біологічним батьком дитини. Відповідач неодноразово позивача обманювала. Відношення відповідача до позивача після укладення шлюбу різко погіршилось. Позивач працював, піклувався про сім`ю і матеріально забезпечував.09.11.2020 виявилося, що відповідач, вже після народження дитини, таємно від позивача брала кредити «швидких грошей» на незрозумілі цілі. Позивач дав відповідачу кошти на погашення кредитних боргів. Кредитні договори. Надані відповідачем, позивач на той час не переглядав. Як нещодавно виявилося з договорів, відповідач брала кредити під чужим прізвищем « [PERSON] » (прізвище першого чоловіку відповідача) за іншими паспортними даними. У квітні 2023 позивач випадково знайшов заховані дві власноручно написані заяви про розірвання шлюбу з надуманих підстав. Позивач вважає, що шлюб для відповідача був формальним і пов`язаним з її вагітністю дитиною, батьком якої позивач не є. Позивач в добровільному порядку перераховував на картковий банківський рахунок відповідача кошти на утримання дитини, придбавав речі. Однак відповідач з-вернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів в якому зазначила неправдиву інформацію, що позивач матеріальної допомоги добровільно не надає. Ухвалою суду від 30 травня 2024 року у справі відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 червня 2024 року у справі було призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, на час її проведення провадження у справі було зупинено. 04 вересня 2024 року на адресу суду з експертної установи надійшов висновок експерта за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року провадження у справі було поновлено. 10.10.2024 до суду надано від представника позивача заперечення щодо висновку експерта. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача, [PERSON] у судовому засіданні підтримала, викладені в позовній заяві доводи, просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі з урахуванням заперечень, наданих щодо висновку експерта. Зазначила, що відповідачка відзив на позовну заяву не подала, а лише зазначила, що є висновок експертизи, який є доказом у справі, інших доказів у неї не має, вважає, що відповідачка не спростувала докази позивача. Вказала, що позивач познайомився з відповідачкою наприкінці зими 2019 року, яка вже мала дитину від першого шлюбу. У них були близькі стосунки, позивач не приховував, що бажає мати дитину, але відповідачці були потрібні лише гроші на погашення кредитів, тобто вона обдурювала позивача, в зв`язку з чим позивач 17.09.2019 вирішив розірвати з відповідачкою стосунки. Після цього відповідачка попросила позивача відвезти її у лікарню у м. Полтаву 18 вересня 2019р., що вона самостійно поїхати не може, а вже домовилася про прийом до лікаря на цю дату. Позивач особисто відвіз відповідачку в лікарню. Після обстеження відповідачка показала позивачу результати медичного обстеження повідомила його, що в неї 70% пошкодження репродуктивного органу, що вона не може мати дітей, просила у позивача кошти на лікування. Відповідачка жодних доказів на спростування даних свідчень не надає, що можливо трактувати, що вона погоджується, що позивач не є біологічним батьком дитини. Дитина з позивачем не має жодних візуальних ознак схожесті. Як вбачається, попри виявлені у відповідачки 18.09.2019р. пошкодження репродуктивних органів аж на 70% відповідно до результатів обстеження, відповідачка при цьому не лікувалась, а фактично відразу за місяць поспіль після обстеження вже завагітніла, і на облік як вагітна стала лише 30.03.2020р., при великому терміні вагітності, вже після укладення за її наполяганням, шлюбу з позивачем (шлюб укладено 12.03.2020р.). Після реєстрації шлюбу відносини між сторонами погіршилися, оскільки відповідачка постійно брала кредити і проводила певні маніпуляції з цими кредитами і тому зростала недовіра у позивача. А потім у квітні 2023 року позивач випадково знайшов дві власноручно написані заяви про розірвання шлюбу, які вона не подала. В даних заявах вона вказувала надумані обставини, а саме те, що позивач не приділяє їй уваги, спільних інтересів немає. В кінці березня 2023 року сторони почали проживати окремо. 18.04.2023 відповідачка забрала все майно, придбане під час шлюбу. 15.06.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідачка весь час обдурювала позивача і мала на меті якісь інші цілі, але не хотіла мати родину. Про обізнаність відповідачки про те, що позивач не є біологічним батьком дитини свідчать і наступні факти, а саме: 08.04.2023 року, відповідачка добровільно дала дитину позивачу на вихідні, і після того, як позивач у неї запитав чому в дитини язви на язиці, і повідомив що у понеділок покаже його лікарю, а в неділю придбає дитині речі, і дитину привезе відповідачці у понеділок, відповідачка стала вимагати негайно привезти їй дитину. Після чого, майже відразу приїхала до позивача з усією своєю родиною і викликала поліцію заявивши що позивач украв у неї дитину. Очевидно що відповідачка робила таку заяву усвідомлено, розуміючи що позивач не с біологічним батьком дитини, з огляду на те, що позивач і відповідачка на той час навіть не були розлучені. Позивач вважає, що відповідачка, будучи обізнаною про те, що позивач хотів дитину що він не являється біологічним батьком дитини, свідомо приховала такий факт від нього. Також зазначила, що у позивача в дитячому віці було виявлено патологію судин, і позивач до цього часу знаходиться на диспансерному обліку у судинного хірурга. Також в дитячому віці, позивач, враховуючи ускладнення, переніс хірургічну операцію на репродуктивних органах. І на даний час у позивача підтверджено наявність патології в репродуктивних органах та рекомендовано йому хірургічне лікування. Медикаментозних способів лікування такої хвороби немає, за висновками лікарів - лікування тільки хірургічне. Про наявність вказаних вище позивачем фактів відповідачка була обізнана з причини наявних доказів що залишаються після оперативного хірургічного втручання та інших фактів які є очевидними без діагностики, так-як проживала разом з позивачем тривалий час. При цьому відповідачка також була обізнана і про наступне. Позивач старший за відповідачку на 8 років. Позивач мав один шлюб, був одружений в 2011 році і декілька років зачати дитину не вдавалося. З метою створити сім`ю і мати дітей, позивач ще двічі будував довгострокові відносини без укладення шлюбу, та дітей зачати не вдавалося і відносини не складалися. Зазначила, що відповідачка цінично скористалася тим, що відповідач не має дітей і приховала від позивача той факт, що він не є біологічним батьком дитини. Дитина зачата не в шлюбі, на час зачаття дитини позивач з відповідачкою не проживали разом, в шлюбі не перебували. Дитина взагалі немає жодної ознаки схожості з позивачем ані візуальної, ані в рисах характеру. Беручи до уваги вищевказане та вказане в позові, позивач вважає, що він не може бути біологічним батьком дитини. Зазначила, що висновок експерта є неналежним доказом та просила не враховувати його при розгляді справи, про що зазначено в запереченні щодо висновку експерта. А тому вважала, що є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо виключення відомостей як батька з актового запису про народження дитини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що дитина була зачата не в шлюбі, але вона з позивачем перебувала в інтимних стосунках, від яких народжуються діти. Пояснила, що позивач хотів мати дитину, вони довго над цим працювали. Підтвердила той факт, що вона дійсно хворіла, лікувалася, приймала пігулки та завагітніла, а про те, що відповідач мав хворобу їй було невідомо та лише стало відомо під час судового розгляду, коли представником позивача були подані докази з цього приводу. Зазначила, що з тих доказів, які були надані представником позивача до заперечення, вона так і не зрозуміла, чи це є просто патологія, чи ця хвороба передбачає безпліддя. Повідомила, що якщо це просто патологія, то це не є доказом того, що позивач не міг зачати дитину. Крім цього, зазначила, коли вони з позивачем планували дитину, позивач не повідомляв про те, що він не може мати дітей, оскільки на протязі 7 місяців не виходило зачати дитину, проблему шукали в ній, оскільки тільки вона проходила обстеження. Якби позивач повідомив їй про те, що в нього є захворювання, вони б проходили разом обстеження. Зазначила, що очевидних наслідків проведення операції вона не помічала. Повідомила, що під час шлюбу у неї з відповідачем була криза в стосунках і вона писала заяви про розірвання шлюбу, потім разом з позивачем обговорили це питання, і потім стосунки почали поліпшуватися, і тому дані заяви вона не подавала до суду. Вказала, що тестом ДНК доведено, що позивач є батьком дитини. Щодо того, що нею не було подано відзив на позовну заяву, зазначила, що це її право, яким вона скористалася, оскільки вважає, що є достатньо доказів на підставі яких можливо постановити справедливе рішення. При подачі позовної заяви до суду позивачем не надано жодного доказу що він не є батьком дитини, оскільки були зазначені кредити, які не є доказами по даній справі. Позивачем було заявлено клопотання про призначення експертизи, яку вона разом з дитиною пройшла, але тепер позивач вважає, що тест ДНК взятий неправильно, невірно, але експерта повідомлено про кримінальну відповідальність при проведенні експертизи, тому думаю, що експерти брали зразки в рамках закону, та якщо представник позивача сумнівається в результатах даної експертизи, вона не проти пройти інший тест ДНК, якщо позивачем буде заявлено клопотання про проведення експертизи. Зазначила, що проведений тест ДНК, на її думку, був об`єктивним і у неї не виникає сумнівів щодо проведених досліджень, якщо сумніви виникли у позивача з приводу відібрання зразків та висновків експертизи, то він не позбавлений можливість провести ще один тест ДНК. Повідомила, що 08.08.2024 їй зателефонувала експертка та спросила, чи приїде вона сьогодні для проходження тесту ДНК, вона їй повідомила, що не має такої можливості, але повідомила, що має можливість приїхати разом з дитиною в понеділок. В понеділок вона разом з дитиною приїхали до установи, до них спустилась експерт, надала прибори для відібрання зразків, дитина сама брала свої мазки, а вона свої окремо, експерт все зафіксувала, склала зразки в конверт, ми підписались на кожному конверті, вона взяла оригінал документів, які підтверджують їх особи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника. Зазначив, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис № 02 про народження [PERSON] , [INFO] , складений 17.07.2020 виконавчим комітетом Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Підстава запису відомостей про батька дитини актовий запис про шлюб № 09 від 12.03.2020, складений Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису про її народження. Вирішення питання по суті залишили на розгляд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 12 березня 2020 року позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Кегичівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №09. Від даного шлюбу сторони у справі мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області 17.07.2020, актовий запис № 02. Батьком в свідоцтві про народження дитини вказаний позивач [PERSON] та матір`ю вказана відповідачка [PERSON] 15 червня 2023 року рішенням Кегичівського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 березня 2020 року Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 09 розірвано. Малолітня дитини [PERSON] за погодженням сторін залишилася мешкати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до судового наказу Кегичівського районного суду Харківської області від 13.11.2023 по справі № 624/1024/23 за заявою [PERSON] із [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття. На підтвердження сплати аліментів за період з 01 квітня 2023 року по жовтень 2024 року позивачем надані копії платіжних переказів коштів з призначенням платежу «аліменти на користь [PERSON] » та копії товарних чеків щодо придбання дитячих товарів (а.с. 123-147). З копії протоколу кольпоскопії відносно [PERSON] за № 356 від 18.09.2019 вбачається наявність ураження 70% репродуктивного органу, про що не заперечувала в судовому засіданні відповідачка у справі. Відповідно до копії консультативного висновку Обласного медичного клінічного центру урології і нефрології ім. В.І. Шаповала від 27.09.2024 вбачається, що при обстеженні хворого [PERSON] був встановлений відповідний діагноз та рекомендовано хірургічне лікування. Згідно довідки від 08.10.2024, виданої КНП КСР «Кегичівська центральна районна лікарня», вбачається, що [PERSON] звертався за амбулаторною допомогою до лікаря-уролога КНП КСР «Кегицівська ЦРЛ» 08.10.2024 у зв`язку з встановленим діагнозом. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Законодавством встановлена презумпція батьківства щодо дитини, яка народжена у шлюбі. Проте, батько дитини має право оспорити батьківство. Як було встановлено судом вище, [PERSON] , [INFO] , народився у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Згідно з ч. 1 - 3 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Про правильність застосування норм права свідчить постанова ВС від 06.04.2021 у справі № 676/1200/20, провадження № 61-588св21. Зміст статті 136 СК України свідчить, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. При вирішенні спору про оспорювання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. ЄСПЛ вказував у своїй практиці, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009). Висновок судово - медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Аналіз норм СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення чи оспорювання батьківства. Отже, доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed