Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

01.07.2024 року представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики №3894768 в розмірі 19164,00 грн, посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань збоку відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог представника позивача зазначив, що 02.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №3894768, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 01.01.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису [INFO], що був надісланий на вказану в електронну адресу - [INFO]). Електронні підписи сторін зазначені в п.18 Договору позики. Позикодавцем з свого боку свої зобов`язання виконані, зокрема передані відповідачеві грошові кошти в розмірі 12000 грн. шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача за номером платіжної картки № [NUMBER] . 21 червня 2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 40606,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28606,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Оскільки за умовами Договору позики №3894768 від 02.12.2020 р., сума кредиту становить 12000 грн., строк користування позикою- 30 днів, в строки визначені Договором позики заборгованість - не сплачена, позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмір 1,99% від суми позики за 1 день в період користування грошовими коштами, врахувавши здійснені відповідачем платежі за договором, які складають - 50,00 грн.. Враховуючи вище викладене заборгованість відповідача за кредитним договором складає 19164,00 грн., зокрема 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7164,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню у судовому порядку . Ухвалою суду від 27 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 08.10.2024 року до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, в обґрунтування заперечень заначила, що за умовами договору позики передбачено строк дії договору до 01.01.2021 року. З дня укладення договору позики до дня звернення до суду з позовною заявою - минуло більше 3-х років, а тому вважає, що представник позивача звернувся з позовом до суду поза межами строків позовної давності, у зв`язку з зазначеним, строк позовної давності щодо суми заборгованості за тілом кредиту сплинув до звернення позивача до суду. Крім того, вважає, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Отже, оскільки кредитні правовідносини між сторонами припинились 01.01.2021 року у зв`язку з закінченням строку договору, кредитор втратив право на стягнення відсотків після припинення кредитних правовідносин. Відповідач кредитний договір в електронному вигляді не укладав та не підписував, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримував. Матеріали справи містять копію договору позики та довідки про ідентифікацію, де зазначено, що підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Міститься лише довідка, що сформована самим позикодавцем. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Електрона адреса та телефонний номер, які зазначені у договорі № 3894768 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 02.12.2020 року та у позовній заяві ніколи не належали відповідачу та ніколи не були у користуванні відповідача. Відповідач на день укладення договору № 3894768 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту та до сьогодні користується іншим телефонним номером, електронної адреси не має. Просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. 09.10.2024 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив про відсутність підстав щодо застосування позовної давності, оскільки остання була призупинена введенням карантину, а тому у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року, який в подальшому призупинявся введенням воєнного стану. Доводи представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення договору позики, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. До того ж, без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано .Крім того, без власного волевиявлення та без надання відповідачем інформації необхідної для укладення договору позики (надання Відповідачем: ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо), позикодавцем би не здійснювалися дії щодо надання коштів на картковий рахунок вказаний відповідачем. Крім того, 16.05.2022 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя постановлено рішення у цивільній справі № 337/5198/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» про скасування виконавчого напису нотаріуса, який виданий на підставі договору позики №3894768 від 02.12.2020 року. Таким чином, у разі не укладання правочину та/або недійсності з інших підстав, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визнання договору позики №3894768 від 02.12.2020 року - недійсним, адже з дати укладання зазначеного вище договору позику відповідач має статус боржника в кредитному реєстрі. Сторони у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, відповідачка причину не повідомила, з заявами про відкладення справи не зверталася. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав свої доводи, викладені у відзиві, вважає, що надані відповідачем докази у повному обсязі не доводять факту укладання відповідачем зазначеного кредиту, крім того стягнення відсотків поза межами строку кредитування не допустимо, також позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами в частині стягнення тіла кредиту. Вислухавши доводи представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що 02.12.2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] в електронній формі було укладено договір позики №3894768, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. на строк 30 днів, тобто до 01.01.2021 року зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису [INFO], що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]). Згідно з довідки про ідентифікацію клієнт (відповідач): [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір №3894768 від 02.12.2020 р., ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: [INFO]. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 02.12.2020 22:19:44. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання п.1 Договору позики №3894768 від 02.12.2020 року, свої зобов`язання виконав, шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 12000 грн. на банківський картковий рахунок Відповідача за номером платіжної картки № [NUMBER] ., що підтверджено випискою по картковому рахунку від 31.10.2024 року, отриманою від АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів. Натомість, відповідачка свої кредитні зобов`язання належним чином не виконувала, що привело до утворення заборгованості перед кредитором. 21 червня 2021 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106 за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило), а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників. За змістом п.5.2. Договору факторингу встановлено, що перехід від позикодавця/первісного кредитора до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Виконання п.5.2. Договору факторингу підтверджується підписанням сторонами Додатку №4 та №5 до Договору факторингу. Відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21 червня 2021 року до договору факторингу №2106 від 21 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40606,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28606,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 26.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинений виконавчий напис №238624 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором в розмірі 40631 грн. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2022 року ( справа ЄУН 337/5198/21, Провадження № 2/337/96/2022) позовні вимоги [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» задоволені, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №238624 від 26.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., яким стягнуто з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором в розмірі 40631 грн. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором з боку відповідача, ані первісному кредитору, ані його правонаступнику, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Згідно наявних розрахунків в матеріалах провадження, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 19164,00 грн., з яких - 12000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; та 7164,00 грн. - сума заборгованості за відсотками., нарахованими в межах кредитного 30-денного строку кредитування, виходячи із розміру погодженої умовами договору фіксованої процентної ставки за період з 02.12.2020 р. по 01.01.2021 року, отже доводи представника відповідача, що предметом розгляду, серед інших є вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків, нарахованих позивачем за межами строку кредитування, які не підлягають задоволенню, не є слушними, оскільки таких вимог представником позивача заявлено не було. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. Кредитний договір від 2.12.2020 року було підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора - електронного підпису [INFO], крім ідентифікатора договір містить дані відповідача, зокрема - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , її дані паспорту, електрону адресу [INFO] та номер платіжної картки № [NUMBER] , на яку були перераховані кредитодавцем кредитні кошти. Зарахування кредитних коштів відповідачці [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] підтверджено інформацією, отриманою від АКТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду, якою підтверджено, що відповідачці в банку було емітовано картку № [NUMBER] , згідно виписки по рахунку 02.12.2020 року відбулося зарахування переказу на картку у розмірі 12000 грн, які в подальшому були використані відповідачкою. Жодних доказів з боку відповідача на спростування належності їй даних, що зазначені в електронному договорі, належності їй банківського рахунку № [NUMBER] , зарахування та використання кредитних коштів надано суду не було, а тому доводи представника відповідача щодо спростування факту укладення відповідачкою кредитного договору не є переконливим, тому відкидаються судом. Отже, на глибоке переконання суду, під час укладення вищевказаних кредитного договору 02.12.2020 року відповідач був ознайомлений з його змістом; зазначені умови кредитування у судовому порядку недійсними визнані не були, а тому є обов`язковими для виконання. Кредитодавець виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором, натомість, всупереч умовам кредитних договорів, відповідач припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. Сума заборгованості підтверджена копію виписки по рахунку відповідача та детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором та жодним доказом з боку відповідача не спростована. Розрахунок заборгованості та нарахована процентна ставка повністю розрахована з урахування умов кредитного договору та здійснювалась уповноваженою на це особою, яка має відповідну освіту та знання у даній галузі. При цьому відповідачем не подано до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність проведених позивачем розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів справи, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача (а не суду). Надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контр розрахунком відповідача. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач користуючись кредитними коштами, не повернув своєчасно ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»», правонаступником якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Щодо доводів представника відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статей 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020, № 392 від 20.05.2020, № 500 від17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 360 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 року №651, карантин скасовано. Таким чином, з 02.04.2020 року строк позовної давності продовжився у зв`язку з карантином. Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» 3450-IX у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тобто з набрання 30 січня 2024 року ЗУ 3450-IX на строк дії воєнного стану в Україні зупинився перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом. Отже, враховуючи, що строк дії договору сплинув 01.01.2021 року - тобто під час зупинки перебігу позовної давності, який відновився 27.06.2023 року, звернення позивача до суду відбулося 23.09.2024 року - знову під час зупинки перебігу позовної давності, суд вважає, що підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки строк позивача гарантований державою для звернення до суду з позовом для захисту своїх прав не сплинув. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомлений з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його умови щодо порядку та строків погашення кредиту та процентів за користування ним, жодним доказом не спростував розмір заборгованості за кредитними договорами, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем на сплату судового збору в порядку ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved