Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що з 11.01.2013 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 24.03.2015 року. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею, в зв`язку з тим, що дитина проживає з нею просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача з часу звернення в суд до його повноліття. Ухвалою суду від 24.10.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідачем відзиву на позов не надано, у зв`язку з тим, що розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження, суд обмежується наданими позивачем доказами. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що дійсно 11.01.2013 року між сторонами укладений шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.03.2015 року. Сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Як зазначає позивач, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане також кореспондується частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів судом враховуються положення статті 182 Сімейного Кодексу України та те, що відповідач працездатна особа, не має виплат по іншим виконавчим документам. Згідно ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до його повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України, передбачено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1 211,20 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного і ст.ст. 180, 181 183, 191 СК України,

Outcome: approved