Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У вересні 2024 року позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ліндаєв Олександр Сергійович, звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між громадянкою України [PERSON] та громадянином Французької Республіки [PERSON] , зареєстрований 20 березня 2010 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 103. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 20\~березня 2010\~року громадянка\~України [PERSON] \~зареєструвала шлюб у\~Запорізькому міському\~відділі реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~управління юстиції\~у Запорізькій\~області,\~актовий запис\~№ 103, з громадянином Французької Республіки [PERSON] та після укладення шлюбу отримала прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які є громадянами України. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, в них відсутні спільні інтереси, виникали непорозуміння з життєвих питань, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Після конфлікту, в ході якого відповідач застосував до позивачки фізичну силу та наніс їй тілесні ушкодження, з серпня 2024 року позивачка не проживає з відповідачем, не веде з ним спільне господарство, подружні стосунки між ними припинилися з липня 2024 року. Діти сторін проживають разом з позивачкою. Позивачка не бажає відновлювати сімейні стосунки з відповідачем. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 16 жовтня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 листопада 2024 року. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року судове засідання відкладено на 02 грудня 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивачка та її представник у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, представник позивача адвокат Ліндаєв О.С. через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання. Згідно з трекінгом поштових відправлень АТ «Укрпошта» рекомендований лист з повідомленням про вручення (трек-номер 0600983878668), яким [PERSON] направлялась судова повістка, копія ухвали про відкладення судового засідання та повторно направлялася копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, повернута відправнику через відсутність адресата за вказаною адресою 23.11.2024, що за правилом пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки. Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час і місце судового засідання шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України, яке було розміщене 14 листопада 2024 року та 19 листопада 2024 року. Відзив на позов відповідач не подав, причини неявки не повідомив. Через неявку в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що узгоджується з положенням частини другої статті 247 ЦПК України. За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 02 грудня 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 березня 2010 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] , громадянин Французької Республіки, та [PERSON] , громадянка України, зареєстрували шлюб 20 березня 2010 року у Запорізькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що 20 березня 2010 року складено відповідний актовий запис за № 103. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с. 11). За час шлюбу в них народились діти : дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, матір`ю\~позивачка, що підтверджується свідоцтвами про народження: серії [NUMBER] , виданим 01 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Київ, та серії [NUMBER] , виданим 22 серпня 2017 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, копії яких долучено до матеріалів справи ( а.с. 19-20) Діти сторін: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані громадянами України, про що свідчать довідки про реєстрацію громадян України : №3061, видана до 1-БК № 367839 від 01.11.2013 [PERSON] , [INFO] , та №3060, видана до 1-БК № 569887 від 22.08.2017 [PERSON] , [INFO] ( а.с. 21-22). Як видно з копії паспорта позивачки серії [NUMBER] від 13 квітня 2010 року, на сторінці 11 розміщений штамп з відміткою про її зареєстроване місце проживання : [ADDRESS] ( а.с. 12-13). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання № 04-26/1-8960 від 20 вересня 2018 року, зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] з 11.01.2014 по теперішній час ( а.с. 23). Відповідно до інформації № 15-08/1778 Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області та паспорта відповідача [PERSON] , громадянина Французької Республіки, копію нотаріально завіреного перекладу українською мовою якого долучено до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Марсель, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.07.2018 по теперішній час ( а.с. 15-18, 28). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивачки до суду стало те, що вона та відповідач мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в них відсутні спільні інтереси, виникали постійні непорозуміння з життєвих питань, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Після конфлікту, в ході якого відповідач застосував до позивачки фізичну силу та наніс їй тілесні ушкодження, з серпня 2024 року позивачка не проживає з відповідачем, не веде з ним спільне господарство, подружні стосунки між ними припинилися з липня 2024 року. Згідно з паспортом, копія якого долучена до матеріалів справи, позивачка є громадянкою України, а відповідно до паспорта відповідача, копія нотаріального завіреного перекладу якого українською мовою долучено до матеріалів справи, відповідач є громадянином Французької Республіки. Відповідно до вимог частини першої\~статті 56 Закону України «Про міжнародне приватне право» форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України. Правові наслідки шлюбу згідно\~із частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Стаття 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~передбачає, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до\~статті\~51\~Конституції\~України,\~частини першої\~статті\~\~24\~\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді\~жінки\~та\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України\~«Про виконання\~рішень\~та\~застосування практики\~Європейського\~суду з\~прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання сторін, оскільки вони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки, втратили один до одного почуття любові та поваги. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, на час подання позову малолітні діти сторін проживають разом із позивачкою. Відомості про наявність спору щодо місця проживання дітей та спільного майна подружжя в позовній заяві відсутні. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у поданій до суду заяві просила залишити їй прізвище [PERSON] , тому суд доходить висновку про необхідність залишення їй після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] . Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 1\~211 гривень 20 копійок, що підтверджується ID квитанцією АТ «Таскомбанк» № 8674-7322-2851-3493 від 23 серпня 2024 року (а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 1). За таких обставин за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір у сумі 1\~211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved