Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

В серпні 2024 року до Подільського районного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати та три відсотки річних. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є експлуатуючою компанією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] за вказаною адресою. Позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг за період часу із 01.08.2021 по 01.08.2024, які позивач надавав відповідачеві, обумовило виникнення у останньої заборгованості в загальному розмірі 21515 грн 61 коп., яка складається із: 14122 грн 60 коп. - сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги; 6120 грн 33 коп. - збитки від інфляції; 1272 грн 68 коп. - 3% річних, яку позивач просить стягнути із відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2024, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 02 вересня 2024 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без виклику сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.09.2024, було вирішено перейти від розгляду даної справив порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У вересні, жовтні та листопаді 2024 року від відповідача надійшли клопотання та заяви про закриття провадження у справі, в зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки, заборгованість відповідачем була сплачена в повному обсязі. В листопаді 2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі з огляду на те, що відповідачем було сплачено борг виключно за житлово-комунальні послуги, а інші заявлені до стягнення суми відповідачем сплачено не було, що свідчить про наявність предмету спору між сторонами. В листопаді 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що власником квартири відповідач стала лише 22.11.2021, а нарахована заборгованість містить незрозумілі суми, що свідчить про недоведеність заявленої до стягнення суми боргу. Крім того, відповідач вказує про безпідставність нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних в період дії карантину та військового стану. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.11.2024, в задоволенні клопотань та заяви відповідача [PERSON] про закриття провадження у даній цивільній справі було відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі та клопотання, в якому представник позивача вказує про сплату відповідачем після відкриття провадження у справі лише боргу за отримані послуги. Відповідач в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи містяться заяви, в яких відповідач просить розглянути справу без її участі та вказує на безпідставність заявлених позовних вимог. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розгляну справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «ЖБК «Управдом» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.10 Статуту, предметом діяльності товариства є здійснення господарської діяльності направленої на задоволення потреб фізичних, юридичних осіб, інших суб`єктів господарювання, у продукції, товарах або послугах Товариства, та отримання прибутку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У відповідності до ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу УPCP, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (надалі - Закону) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. У нашому випадку: позивач - це виконавець послуг, а відповідач - споживач. Згідно із п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При зверненні до суду із даними позовними вимогами, позивач вказував, що відповідач належним чином не сплачувала за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого, у останньої, за період із серпня 2021 року по серпень 2024 року утворилась заборгованість в сумі 14122,60 грн. Однак, відповідачем на підтвердження заперечень проти позову надано копії квитанцій, з яких вбачається, що у вересні 2024 року відповідачем було сплачено на користь ТОВ «Управдом» кошти на утримання будинку (квартплата) в сумі 16493,16 грн, кошти за холодну воду в сумі 101,52 грн. та компенсацію за електроенергію в сумі 52,50 грн., що не заперечувалось стороною позивача. Надані стороною відповідача докази свідчать про погашення відповідачем перед позивачем заявленої до стягнення суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 14122,60 грн., однак, в ході розгляду справи позивачем не було вжито процесуальних заходів щодо зменшення розміру позовних вимог та/або відмови від частини позовних вимог. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що сума боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 14122,60 грн відповідачем була погашена, а відтак відсутні підстави для стягнення цих коштів із відповідача на користь позивача в примусовому порядку, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. В частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних в сумі 1272,68 грн та інфляційних втрат в сумі 6120,33 грн, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві послуги, та з огляду на те, що відповідачем було сплачено борг за надані послуги після відкриття провадження у даній справі, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційний втрат та 3% річних є слушними. Поруч із цим, суд при вирішенні даних позовних вимог приймає до уваги те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022 та з подальшим продовженням такого. З 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II цього Закону). Разом з тим, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. В пункті 2 цієї постанови вказано, що вона застосовується з 24 лютого 2022 року. Судом встановлено, що заявлені в серпні 2024 року позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних нараховані за період із серпня 2021 року по серпень 2024 року, тобто, після введення в Україні воєнного стану, та без врахування вимог, які зазначені вище, а тому відповідач може бути звільнений від обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач, звернувшись із даним позовом в серпні 2024 року, нарахував три відсотки річних та інфляційні втрати в період дії на території України військового стану, а відтак суд не вбачає підстав для застосування у даній справі положень ст. 625 ЦК України, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 6120,33 грн та трьох відсотків річних в сумі 1272,68 грн. слід відмовити. В порядку ст. 133, 137, 144 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed