Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики №0966334616 в розмірі 45\~256,49 грн., та кредитним договором №2779799 у розмірі 58\~727,20 грн, а всього 103\~983, 69 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.12.2021 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» було укладено договір позики №0966334616, згідно якого відповідачу було надано кошти на строк, визначений у договорі. 24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та позивачем укладено договір факторингу №24/11-22, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТОВ «Інфінанс» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників, зокрема до відповідача. Окрім цього, 04.01.2022 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура» було укладено кредитний договір №2779799, згідно якого відповідачу було надано кошти на строк, визначений у договорі. 11.08.2023 між ТОВ «Лінеура» та позивачем укладено договір факторингу №08122022, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТОВ «Лінеура» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників, зокрема до відповідача. Всупереч умовам договорів, відповідач не виконала своїх зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості, право вимоги якої перейшло від первісних кредиторів до позивача, а тому просить стягнути таку в судовому порядку. Ухвалою судді від 22 лютого 2024 року прийнято справу до розгляду після передачі такої за підсудністю. В судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що згідно норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», положення договору містять несправедливі умови. По договору №0966334616 строк кредитування було визначено на 30 днів, разом з тим відсотки продовжували нараховуватись понад строк. Окрім цього, в умовах договору №2779799 передбачались значно нижчі відсотки, ніж нараховано відповідачу. Також, позивачем не надано жодних оригіналів письмових доказів. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 24.12.2021 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» було укладено договір позики №0966334616. З позову вбачається, що договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 24 грудня 2021 року на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту 0966334616 від 24 грудня 2021 року та отримання кредиту згідно Заявки - анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника. Згідно договору позики, розмір кредиту становить 9\~000 грн; строк користування кредитом 30 днів; відсоткова ставка 1,4% за один день користування кредитом; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 12\~780 грн. Також, згідно умов договору графік платежів, представлений у форматі додатку №1 до договору, є його невід`ємною частиною. Згідно додатку №1 до договору вбачається, що загальна вартість кредиту - 12\~780 грн, сума кредитку 9\~000 грн, проценти за користування кредитом - 3\~780 грн. Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позивач свій позов мотивує тим, що відповідач не виконала своїх зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості. Також судом встановлено, що 24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24/11-22, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТОВ «Інфінанс» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників, зокрема до відповідача [PERSON] , що підтверджується копією договору та витягом з реєстру боржників (а.с.20). Відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2022 до Договору факторингу №24/11-22 від 24.11.2022, ТОВ «ФК «САПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45\~256,49 грн., з яких: 8\~999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 36\~256,5 грн. - сума заборгованості за процентами. Як вбачається із матеріалів позову, відповідач порушила умови договору, у добровільному порядку не повернула кошти згідно додатку №1 до договору, а саме: заборгованість за кредитом 9\~000 грн, проценти за користування кредитом - 3\~780 грн. Разом з тим, позивач також просить стягнути з відповідача 32 476,5 грн як суму заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Як зазначено вище, позивач, звертаючись до суду з цим позовом, на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до\~пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Суд вважає, що наданий позивачем суду розрахунок заборгованості за 2022-2023 роки не може бути підтвердженням наявної кредитної заборгованості у відповідача у зазначеному позивачем розмірі, зокрема нарахованих відсотків понад суму, визначено у додатку №1 до договору. Таким чином, оскільки відповідач фактично не заперечує факт виникнення заборгованості за договором позики №0966334616 в розмірі, визначеному у додатку №1 до договору, а саме в розмірі 12\~780 грн, а тому суд вважає що такий підлягає стягненню з відповідача. Натомість в іншій частині суд вважає вимоги позивача не доведеними належними та допустими доказами, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Окрім цього, судом встановлено, що 04.01.2022 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура» було укладено кредитний договір №2779799. У відповідності до п.п. 1.1. Кредитного договору, укладання Кредитного договору здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Як вбачається із матеріалів позову, всупереч умовам договору, відповідач не виконувала свого зобов`язання, у зв`язку із чим виникла заборгованість за договором. Окрім цього, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено ряд договорів про прощення (анулювання) боргу до договору №2779799. Зокрема, згідно договору про прощення (анулювання) боргу від 21.06.2023, відповідач зобов`язалась сплатити 9\~800 грн, а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» звільняло боржника від сплати решти частини основного боргу в сумі 4\~200; згідно договору про прощення (анулювання) боргу від 10.07.2023, відповідач зобов`язалась сплатити 7\~000 грн, а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» звільняло боржника від сплати решти частини основного боргу в сумі 7\~000 грн; згідно договору про прощення (анулювання) боргу від 17.07.2023, відповідач зобов`язалась сплатити 4\~200 грн, а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» звільняло боржника від сплати решти частини основного боргу в сумі 9\~800 грн; згідно договору про прощення (анулювання) боргу від 27.07.2023, відповідач зобов`язалась сплатити 7\~000 грн, а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» звільняло боржника від сплати решти частини основного боргу в сумі 7\~000 грн. Судом також встановлено, що 11.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №11082023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «САПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 11.08.2023 до Договору факторингу №11082023 від 11.08.2023, ТОВ «ФК «САПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 58\~727,2 грн., з яких: 14\~000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 44\~727,2 грн. - сума заборгованості за процентами. Як зазначав суд вище, згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи відступлення права вимоги за договорами, оскільки відповідач не виконала своїх обов`язків за зобов`язаннями, допустила утворення заборгованості, яку не погашає, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача кошти в розмірі 7\~000 грн. згідно останнього договору про прощення (анулювання) боргу від 27.07.2023, згідно якого відповідач зобов`язався сплатити 7\~000 грн за кредитним договором №2779799, оскільки про таке сторони уклали договір і існування такої заборгованості фактично відповідачем не заперечується. В іншій частині заборгованості, суд вважає, що наданий позивачем суду розрахунок заборгованості за 2023 рік (а.с.45) не може бути підтвердженням наявної кредитної заборгованості відповідача у зазначеному позивачем розмірі, зокрема нарахованих відсотків, така жодними належними доказами не підтверджується, а тому в цій частині позов до задоволення не підлягає. Задовольняючи позов частково, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в розмірі, пропорційному до задоволеної частини позову.

Outcome: approved