Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив визнати кредитний договір №190404-5578-1 від 04 квітня 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] недійсним та застосувати наслідки недійсності. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з кінця 2019 року та протягом 2020 року позивачу почали надходити дзвінки від відповідача стосовно повернення коштів на підставі кредитного договору №190404-5578-1 від 04 квітня 2019 року. Зокрема, вимагали повернення коштів за невідомі борги, які виникли у позивача на підставі невідомого договору, укладеного через Інтернет. У червні 2020 року позивачу стало відомо, що невідомою особою, з яким начебто у нього однакові персональні дані, а саме, прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, а також РНОКПП, що були використані для отримання кредиту готівкою. Позивач звертає увагу, що при оформлені кредиту надавався паспорт громадянина України, який він ніколи не отримував. У РНОКПП відрізняється дата видачі. Крім того, серед наданих документів наявна фотокартка невідомої позивачу особи, яка тримає в руках вищевказаний паспорт громадянина України. Також, під час оформлення кредиту, невідомими особами зазначено засоби зв`язку та місце роботи, які позивачу невідомі. На підставі ухвали слідчого судді відкрито кримінальне провадження за заявою позивача та внесено відомості до ЄРДР. Вказані обставини позивач повідомляв відповідачу, однак відповідач не припиняє вимагати повернення коштів. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження. 21.02.2021 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору, позивач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку. Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті відповідача та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що номер телефону, вказаний у договорі, йому не належить. Щодо кримінальних проваджень, вони перебувають на стадії досудового розслідування, винні особи не встановлені, неможливо також стверджувати, що паспорт громадянина України підроблено третіми особами, а не особисто позивачем з метою отримання кредиту та в подальшому уникнення відповідальності за наявності заборгованості. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2021 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2021 року залишено без змін. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2021 року визначено головуючого суддю Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року прийнято цивільну справу до провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року №1380 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею Кушнір С.І. у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року №797/0/15-24. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2024 року визначено головуючого суддю Кицюк В.С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії договору від 04 квітня 2019 року №190404-5578-1, вказаний договір укладено між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС, дата видачі 23.05.1996, номер картки платника податків [NUMBER] ), предметом якого є надання товариством позичальникові грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. Крім того, серед наданих документів є фотокартка особи, яка тримає в руках паспорт серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 травня 1996 року. З відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 25 жовтня 2019 року №21709/10/04-36-52-10-11 вбачається, що стосовно особи з паспортом серії [NUMBER] в реєстрі містяться дані щодо прізвища, імені, по-батькові, дати народження, місця проживання та РНОКПП, які повністю відмінні від відомостей про позивача. З листа Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 07 травня 2020 року №1201.4.1-5005/1201.4.3.1-20 вбачається, що паспорт серії [NUMBER] , який надано для оформлення кредитного договору, належав [PERSON] , [INFO] , який значиться як померла особа. На підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська до ЄРДР 11 січня 2019 року внесено відомості №12019040630000050 за заявою [PERSON] за фактом неправомірних дій з боку невстановлених осіб. За заявами [PERSON] 20 серпня 2020 року та 07 липня 2020 року внесено відомості до ЄРДР №12020045630000122, №12020045630000009 за фактом набрання кредитів на ім`я позивача невідомою особою. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст.638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину, втілюється в електронному документі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Для отримання кредиту невідома особа надала копію паспорта, який не належав позивачу, а також довідку РНОКПП, в якій дата її видачі не відповідає даті видачі РНОКПП позивачу, відтак суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки у позивача відсутнє вільне волевиявлення на підписання оспорюваного правочину. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved