Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

В листопаді 2024 року заявник [PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. У заяві він вказав, що в жовтні 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (сервісний центр № 12, м. Чортків) для призначення пенсії по віку, подавши необхідні документи. Однак, територіальний орган з призначення пенсії виявив невідповідність прізвища заявника в паспорті, що посвідчує особу супроти запису власника у трудовій книжці, окрім того відсутність відтиску печатки в даній книжці, тому в усній формі йому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності трудової книжки серії [NUMBER] від 19.07.1983. Від заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на заяву, вважають вимоги заявника по справі безпідставними з огляду на наступне. У заяві про встановлення факту не надано достатньо доказів про те, що трудова книжка серії [NUMBER] від 19.07.1983 належить заявнику. Із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне йому для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме права на пенсію, тому заява повинна бути залишена без розгляду. Представник заявника адвокат Волинець С. А. подав відповідь на відзив, де зазначив, що предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, який необхідний заявнику для оформлення особистих майнових прав, що випливають із цього факту, а не оскарження правомірності дій заінтересованої особи щодо призначення пенсії за віком. Вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановити даний юридичний факт в іншому порядку неможливо. Представник заявника [PERSON] - адвокат Волинець С. А. в судовому засіданні заяву підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, у відзиві просили розгляд справи проводити без участі представника. Суд, вивчивши та дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Артемівськ Донецької області, що стверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 9 липня 1997 року Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області. З картки платника податків, виданої 07.11.2024 Чортківською ДПІ, вбачається присвоєння [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Згідно трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 19.07.1983, документ належить власнику « [PERSON] », [INFO] (рос. мова). При цьому, на її титульному аркуші відсутній відтиск печатки роботодавця. В п.5 трудової книжки міститься запис про проходження її власником служби в Радянській армії з 25.05.1984 по 25.05.1986. Також період строкової служби з 25.05.1984 по 23.05.1986, служби за контрактом з 01.10.2018 по 30.10.2024 вбачається з довідки [INFO] від 01.11.2024 № 08/4951, виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] . З довідки військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 10.09.2024 вбачається, що старший солдат [PERSON] , [INFO] , приймав безпосередню участь із захисту територіальної цілості України у визначені в довідці періоди. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.\~293\~ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В запереченні Головного управління ПФУ в Тернопільській області вказано, що заінтересована особа вбачає в заяві [PERSON] спір про право, а саме: право на призначення пенсії. Частиною 6 ст.\~294\~ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Частиною четвертою ст.\~315\~ЦПК України роз`яснено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, який необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. При цьому, в даному випадку рішення суду не замінює собою документа, а лише підтверджує належність такого документу заявнику, що у подальшому надасть йому можливість на виникнення, зміну та припинення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів, а також здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать йому відповідно до положень ст. 46 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Проаналізувавши зміст вимог заявника, можна зробити висновок, що предметом розгляду у цій справі є не оскарження правомірності дій заінтересованої особи, а встановлення факту, що має юридичне значення. З огляду на викладене, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявнику потрібно для того, щоб він мав можливість на призначення пенсії, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, тому суд приходить до переконання, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає до задоволення.

Outcome: approved