Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

12 липня 2024 року адвокат Прокоф`єв Б.І. звернувся до суду із вищезазначеним позовом в інтересах позивача [PERSON] , в якій просить встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] , який помер [INFO] разом з дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як колишнім членом колгоспного двору, 1/6 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та 5/12 частин в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги вмотивовані тим, що вказаний вище житловий будинок відносився до типу господарств "колгоспний двір" і головою колгоспного двору був [PERSON] , а членами колгоспного двору були його дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] , син [PERSON] , який помер [INFO] , донька дружини - [PERSON] , позивач по справі. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок за життя спадкодавця не видавалися, позивач не має можливості належним чином оформити свої права на зазначене домоволодіння. Крім того [PERSON] проживала разом з чоловіком [PERSON] на день його смерті без реєстрації в житловому будинку за вищезазначеною за адресою. У зв`язку з цим, позивач не має можливості підтвердити факт прийняття спадщини її матір`ю [PERSON] після смерті чоловіка останньої, оскільки фактично матір позивачки вважається такою, що ніби пропустила строк на прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання матері позивача - [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , необхідно позивачу для оформлення спадщини та підтвердження прийняття спадщини [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] .. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2024 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року виключено з числа третіх осіб [PERSON] , та в порядку ч. 1 ст. 51 ЦПК України залучено її в якості співвідповідача у справі. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник - адвокат Прокоф"єв Б.І. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представником позивача надано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач - територіальна громада в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської област не забезпечила явку свого представника в судове засідання, надавши суду відзив в якому зазначено, що позовні вимоги не стосуються Новобілоуської сільської ради, не пов`язані з її діями чи бездіяльністю, а тому Новобілоуська сільська рада просить розглядати справу за відсутності її представника за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позов не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до територіальної громади в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно, підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 3 статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до копії технічних паспортів від 15.07.1990 та від 03.07.2024, житловий будинок [ADDRESS] був побудований в 1987 році ( а.с. 23-27). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки № 216 від 24.04.2024 року, виданої Довжицьким старостинським округом Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі погосподарських книг сільської ради, господарство по [ADDRESS] станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 відносилось до категорії „колгоспний двір", головою якого був [PERSON] , членами колгоспного двору були: його дружина - [PERSON] , син [PERSON] , дочка дружини - [PERSON] ( а.с. 82). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України "Про власність". Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки встановлено, що спірний будинок належав до суспільної групи господарств «колгоспний двір», тому голова колгоспного двору - [PERSON] та члени цього двору - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали право на частину в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 15.10.2014 підтверджується зміна прізвища [PERSON] - з " [PERSON] " на " [PERSON] " ( а.с.11). Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями, тобто по 1/4 частині кожен. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15). Після смерті [PERSON] , до спадкового майна належала частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним фактично без реєстрації проживала його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою № 214 від 24.04.2024 Довжицького старостинського округу Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області ( а.с. 81). Факт перебування в шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.08.1987 ( а.с. 12). [PERSON] , у відповідності до ст. 1261 ЦК України, відносилася до спадкоємців першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Згідно повідомлення Чернігівської районної державної нотаріальної контори від 11.09.2024 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася ( а.с. 50). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною першою третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України ( в редакції станом на 26.10.2005) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, враховуючи відсутність заперечень відповідачів щодо факту постійного проживання [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] на день смерті останнього, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що [PERSON] постійно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини останнього. Державна реєстрація [PERSON] за іншою адресою не свідчить про спростування такого факту та не є беззаперечним доказом постійного проживання [PERSON] на момент смерті чоловіка за адресою реєстрації, оскільки в цьому випадку їх спільне проживання на момент смерті [PERSON] документально підтверджено належним та допустимим доказом у справі - довідкою органу місцевого самоврядування, в якій вказано фактичне місце проживання [PERSON] . Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а отже відповідно до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Таким чином, [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] стала мати право на 1/2 частину вказаного вище домоволодіння (на 1/4 частину як спадкоємець першої черги за законом та на 1/4 частку, що належала їй, як колишньому члену колгоспного двору). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 17). Після її смерті до спадкового майна належить 1/2 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. Відповідно довідки № 215 від 24.04.2024, виданої Довжицьким старостинським округом Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, на день смерті [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] разом із дочками: [PERSON] , [PERSON] та сином [PERSON] ( а.с. 80). Згідно копії спадкової справи № 484/2014, яка надійшла із Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.51-60), спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняли її діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стало належати на праві власності кожному по 5/12 частини спірного домоволодіння (1/6+1/4) , а відповідачу [PERSON] - 1/6 частина. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 21). Після його смерті до спадкового майна належить 5/12 частин вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. Відповідно довідки № 303 від 11.05.2017, що знаходиться у спадковій справі № 358/2017, на день смерті [PERSON] був зареєстрований у [ADDRESS] разом із сестрами: [PERSON] , [PERSON] , чоловіком сестри [PERSON] , племінниками: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.53). Згідно копії спадкової справи № 358/2017, яка надійшла із Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.51-60), спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] (позивач по справі) та отримала 28.08.2018 свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/9 частини квартири [ADDRESS] та області. А відповідач по справі [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася, про що 14.06.2017 подала нотаріусу заяву. Отже, позивач [PERSON] після смерті рідного брата [PERSON] набула право власності на 5/6 частини спірного домоволодіння (5/12 частка, яка перейшла до неї в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] ) + 1/6 частка, яка перейшла до неї в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] + 1/4 частка, яка належала їй як колишньому члену колгоспного двору). З наданих суду копій спадкових справ № 484/2014 та № 358/2017 встановлено, що нотаріусом не видавалися спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . В даному випадку, виникнення у позивача права на спадкування на спірне нерухоме майно залежить від доведення факту постійного проживання [PERSON] (матері позивача) із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Як зазначалося вище, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] , яка померла [INFO] разом з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини останнього, за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідно до підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, померлий не є суб`єктом цивільних відносин, а тому за ним не може бути визнано будь-яке цивільне право. В такому випадку, юридичний факт повинен встановлюватись при дослідженні обставин заявленого позову в мотивувальній частині без зазначення в резолютивній частині рішення. За таких обставин, суд вважає, що встановлення факту постійного проживання померлої особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини при вирішенні питання про право особи на спадкування, не потребує постановлення з даного приводу рішення. Встановивши факт постійного проживання [PERSON] (матері позивача) із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, суд вважає що вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на 5/12 частини житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] та області в порядку спадкування після смерті брата [PERSON] , 1/6 частини в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , та 1/4 частини, яка належала їй як колишньому члену колгоспного двору, є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на те, що позовні вимоги не стосуються Новобілоуської сільської ради та не пов`язані з її діями чи бездіяльністю, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». У даній справі належним відповідачем є Новобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно, оскільки, крім позивача, інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні.

Outcome: partial