Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

09.09.2024 року позивач в особі свого представника за посадою засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №639262 від 22.06.2021 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит», який був отриманий позивачем на підставі договору факторингу №2808-23, укладеного між позивачем та третьою особою 28.08.2023 року, на суму 82060,08 грн., з яких 29413,07 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту та 52647,01 грн. - сума заборгованості за відсотками Позивач також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Слон кредит», вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 12.09.2024 року у справі було відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.38). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.40), відповідачка вказану ухвалу отримала засобами поштового зв`язку (а.с.41). Заяви, клопотання від учасників справи не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідачка відзив не подавала. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 22.06.2021 року між відповідачкою та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» - був укладений договір про надання споживчого кредиту №639262, за умовами якого відповідачка отримала у первинного кредитора грошові кошти у розмірі 37500,00 грн., з яких 7500,00 грн. відповідачка відразу без отримання надала первинному кредитору для сплати процентів у перший день кредитних правовідносин, зі сплатою 189,96% річних строком на 1096 днів до 22.06.2024 року (а.с.17,зворотній бік - 19). Підставою для його видачі була заява-анкета відповідачки про надання їй кредитних коштів у відповідача від 22.06.2021 року (а.с.19, зворотній бік - 20). Паспорт кредиту від 22.06.2021 року суд як доказ до уваги не приймає, оскільки він не є частиною кредитного договору та мав строк дії лише один день 22.06.2021 року (а.с.20, зворотній бік - 21). Під час дії договору відповідачка допустила порушення виконання взятих на себе зобов`язань, сплачуючи за кредитом до 22.10.2021 року, після чого кредит первинному кредитору не повертала, що підтверджується розрахунком заборгованості, зробленим наперед 28.08.2023 року у період з 22.06.2021 року до 22.06.2024 року (а.с.25, На підтвердження переходу права вимоги від первинного кредитора до позивача суд було надано акт приймання-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року (а.с.8, зворотній бік), витяг з додатку до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року щодо боргу відповідачки станом на 28.08.2023 року (а.с.11) та платіжна інструкція №4565 від 28.08.2023 року про сплату від позивача первинному кредитору 1648712,45 грн. згідно договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року (а.с.24). Сам договір факторингу позивачем без пояснення причин таких дій наданий не був. Вирішуючи справу по суті суд зазначає, що, по-перше, відсутній договір факторингу для встановлення, чи дійсно він був укладений між первинним кредитором та позивачем, чи дійсно в ньому зазначена ціна переходу права вимоги у розмірі 1648712,45 грн. (чи там мається інша сума, яку фактор повинен сплатити первинному кредитору), за відсутності сплати якої вимоги до позивача не переходять, чи дійсно акт приймання-передачі реєстру прав вимог відповідає додатку 1 до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 року, чи взагалі договір факторингу відповідає вимогам для договорів вказаного типу, встановленим діючим цивільним законодавством. За відсутності подання вказаного договору у суду відсутні можливості перевірити не тільки факт переходу права вимоги до відповідачки, а й взагалі факт укладання вказаного договору у відповідності до викладених у позовній заяві вимог, а судове рішення не може грунтуватися на припущеннях. Обов`язок подання вищевказаного доказу повністю покладається на позивача у справі при зверненні до суду По-друге, станом на 22.06.2021 року такого банку в Україні як «Сенс банк» не існувало. Лише 12.08.2022 року зборами акціонерів було затверджено зміни найменування АТ «Альфа-банк» в АТ «Сенс-банк», які 30.11.2022 року були внесені до єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, доказ перерахування коштів відповідачці первинним кредитором у розмірі 30000,00 грн. (а.с.24, зворотній бік) протирічить фактам дійсності, а тому визнається судом недопустимим відносно даної справи та до уваги не приймається. З`ясування причин чи він був підроблений при зверненні до суду чи з інших підстав містить інформацію, яка не відповідає дійсності не входить до предмету вирішення в даній справі. Таким чином, відсутні докази на підтвердження факту перерахування коштів відповідачці первинним кредитором та докази переходу права вимоги від первинного кредитора позивачу. За відсутності вказаних доказів підстави для задоволення позову відсутні, оскільки не підтверджено як сам факт перерахування коштів відповідачці первинним кредитором, так і взагалі право вимоги позивача до відповідачки за відповідним правочином. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України як щодо судового збору, так і щодо витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed