Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Стьобу Ю.М. звернулася до суду з даною заявою за участю заінтересованих осіб: Вінницької міської ради та просила оголосити [PERSON] , [INFO] , жителя міста Вінниця, померлим. Мотивуючи заяву тим, що заявниця з 11.04.2003 зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.05.2006 [PERSON] є власницею 1/2 частки згаданої вище квартири і проживає у ній з 2003 року. Власником іншої частки квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1994 є [PERSON] , матір якого була спадкодавцем. [PERSON] з 2003 року жодного дня у вказаній квартирі не проживав, не приймав участі у сплаті комунальних платежів, не цікавився станом квартири та взагалі не з`являвся в даній квартирі, у зв`язку з чим заявник звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку квартири за набувальною давністю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2024 в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року залишено без змін (справа №127/38548/23). Вказаною постановою встановлений факт відсутності [PERSON] тривалий час і факт відсутності відомостей про його смерть та місце перебування. Визнання [PERSON] померлим потрібно заявниці для визнання спадщини відумерлою. Вищевикладене і стало підставою звернення до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2024 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку окремого провадження. В судовому засіданні представник заявника адвокат Стьоба Ю.М. підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити заяву у повному обсязі. Представник заінтересованої особи ВМР Коваль Д.О. при розгляді справи поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1994 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної (сумісної або часткової) власності по 1/3 частці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2006, Нідзельська І.Є. державний нотаріус Першої вінницької державної нотаріальної контори, посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 27.08.2003 і зареєстрованого в реєстрі за №5-2599 спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з: 1/2 частки квартири під номером [ADDRESS] , 1/3 частка якої належить померлій особисто на підставі свідоцтва про право власності на житло, а 1/6 частка вищезазначеної квартири на підставі вищезазначеного документу належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею за законом якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно із частиною першою статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Згідно із частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Вказаний висновок висловлено в постанові ВС від 07.07.2021 у справі № 390/1443/19-ц. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц. Заявник не зазначив в заяві будь-яких обставин, що загрожували смертю [PERSON] , або обставин, що дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку. Суд вказує, що оголошення особи померлою проводиться судом у порядку, аналогічному порядку визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При цьому слід враховувати, що підставою для оголошення особи померлою є обставини, які дають юридичну підставу суду припускати смерть такої особи. Визнання фізичної особи померлою у випадках, коли така особа переховується від розшуку або про яку вірогідно відомо, що вона жива, але немає точних відомостей про її місце перебування, потребує достатніх та переконливих доказів для подальшої констатації наявності правових підстав для встановлення такого факту. Суд констатує, що заявник не надав суду жодних доказів, що свідчать про те, що [PERSON] дійсно може вважатися померлим. За таких обставин неможливо дійти висновку про те, що дійсно [PERSON] може бути померлим. В даній справі відсутня інформація, згідно якої судом можливим було б зробити висновок про смерть [PERSON] . Заявник не вказує на жодні обставини, які могли б спричинити смерть [PERSON] . Подана на розгляд суду заява про визнання [PERSON] померлим, не містить викладу жодних обставин, що загрожували б йому смертю, або обставин, що давали б підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку. Під час судового розгляду, жодна із цих обставин не підтверджується перед судом реальним фактом, або рядом подій які мали б в кінцевому результаті такі наслідки. Відтак, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що заявник не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що [PERSON] можливо оголосити померлим, а інші матеріали справи таких доказів не містять, а тому не доведені обставини, що давали б суду підставу припускати смерть цієї особи, або обставини, що загрожували смертю цій фізичній особі. Суд приходить до висновку, що за встановлених обставин, не вичерпано всі можливі заходи для одержання відомостей про місце перебування [PERSON] , отримана інформація не дає суду юридичних підстав для задоволення заяви про визнання [PERSON] померлим. Сам по собі факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування у заявника, враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, не є безумовною підставою для визнання такої особи померлою. У зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , померлим. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed