Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області; визнати за ним, право власності на 52/81 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що згідно витягу із погосподарської книги №107 від 24.04.2024 року по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року рахувалось господарство [PERSON] , який помер [INFO] і був головою колгоспного двору. Членами цього двору були: його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] , внук [PERSON] та онук [PERSON] , та станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/9 частині будинку. Свідоцтва про право власності на частини будинку вони не отримували. [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Згідно довідки Бібрської міської ради № 92 від 29.03.2024 року, [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним постійно проживала і була зареєстрована його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] та онук [PERSON] . Заповіту [PERSON] у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувалося. Зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, були його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Однак юридично спадщину вони не оформляли. Натомість, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, а саме син [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняли та на неї не претендують. Таким чином, фактично успадкувавши порівну 1/9 частину будинку (1/9 : 3 = 1/27) після смерті [PERSON] та маючи кожен свою частку, як член колгоспного двору, [PERSON] (1/9 + 1/27 = 4/27), [PERSON] (1/9 + 1/27 = 4/27) та [PERSON] (1/9 + 1/27 = 4/27), стали власниками по 4/27 частин житлового будинку кожен. При цьому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору. [INFO] померла його матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 15.11.2007 року, після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна їй 4/27 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом постійно проживання із спадкодавцем, був він, а також її дочка [PERSON] та син [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, а саме син [PERSON] та дочка [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON] не прийняли та на неї не претендують. Таким чином, фактично успадкувавши порівну 4/27 частин будинку (4/27 : 3 = 4/81) після смерті [PERSON] та маючи кожен свою частку, він (4/27 +4/81 = 16/81) став власником 16/81 частин будинку, [PERSON] (4/27 + 4/81 = 16/81), стала власником 16/81 частин житлового будинку та [PERSON] (1/9 + 4/81 = 13/81) став власником 13/81 частин житлового будинку. При цьому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору. [INFO] померла його сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшла належні їй 16/81 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із матір`ю на час її смерті. Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та успадкувавши частину будинку після смерті своєї матері [PERSON] (1/9 + 16/81 = 25/81), [PERSON] став фактичним власником 25/81 частин будинку. [INFO] помер його племінник [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є його матір [PERSON] , яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із сином на час його смерті. Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину будинку після смерті свого сина [PERSON] (1/9 + 1/9 = 2/9), [PERSON] стала фактичним власником 2/9 частин будинку. Також зазначає, що Відповідач [PERSON] не був членом колгоспного двору, не прийняв спадщину після смерті своїх батьків, а тому взагалі не претендує на частку у будинку. Відповідач [PERSON] спадщину після смерті своїх батьків не прийняла та на неї не претендує, а також не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовилася від неї на користь позивача, при цьому вона претендує на спадкову частку (1/9 частину будинку), що вона фактично прийняла після смерті її сина [PERSON] , який був членом цього колгоспного двору. Відповідач [PERSON] не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовився від неї на користь позивача. Відповідач [PERSON] не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовився від неї на користь позивача, при цьому він не прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , проте прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , а тому йому належить 4/81 частин будинку, як спадщина після смерті його матері. Відповідач [PERSON] не претендує на свою частку як член колгоспного двору та відмовився від неї на користь позивача, при цьому він претендує на спадкову частку (16/81 частин), що він фактично прийняв після смерті своєї матері [PERSON] , яка була членом цього колгоспного двору. Таким чином він, маючи свою частку як член колгоспного двору (1/9), беручи до уваги відмови на його користь [PERSON] (1/9), [PERSON] (1/9) [PERSON] (1/9) та [PERSON] (1/9), а також те, що він фактично успадкував частину будинку після смерті свого батька [PERSON] (1/27) та своєї матері [PERSON] (4/81), позивач став фактичним власником 52/81 частин житлового будинку по [ADDRESS] (1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/27 + 4/81 = 52/81). 14.06.2024 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] відносно частини житлового будинку, однак нотаріус відмовив у зв`язку з розбіжностями у свідоцтві про смерть спадкодавця та в документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме " [PERSON] " - " [PERSON] " , а також через те, що згідно витягу із погосподарської книги будинок в [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору, а всі члени цього двору є фактичними співвласниками будинку. За таких обставин він змушений звертатися до суду із вимогами про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності щодо частини житлового будинку по [ADDRESS] . Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 04.09.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувача в строк до 25 вересня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №110/2019, яка заводилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 17.09.2024 року завідувачем Жидачівської ДНК [PERSON] надіслано оригінал спадкової справи №110/2019, яка заводилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 02.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про те, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] та його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщину після смерті своїх батьків він не прийняв та на неї не претендує. Стверджує, що він не був учасником колишнього колгоспного двору та не претендує на частку будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Крім того, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої повідомляє про те, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] та її матері [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщину після смерті своїх батьків вона не прийняла та на неї не претендує. Крім цього повідомляє, що вона до 15.04.1991 року більше трьох років поспіль не брала участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору. Також повідомляє, що на свою частку у майні колгоспного двору вона не претендує та відмовляється від неї на користь позивача. Разом із тим, вона претендує на спадкову частку, що залишилась після смерті її сина - [PERSON] , [INFO] , який був учасником колгоспного двору та володів часткою у будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Крім того, просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє, що він до 15.04.1991 року більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору, а тому на свою частку у майні колгоспного двору він не претендує та відмовляється від неї на користь позивача. Крім того, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про те, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] та його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщину після смерті свого батька [PERSON] він не прийняв та на неї не претендує, одночасно стверджує, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Також повідомляє, що він до 15.04.1991 року більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору, а тому на свою частку у майні колгоспного двору він не претендує та відмовляється від неї на користь позивача. Разом із тим він претендує на спадкову частку, що залишилась після смерті його матері [PERSON] , яка була учасником колгоспного двору та володіла часткою у будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Крім того, просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 12.08.1958 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1936 року народження та [PERSON] , 1936 року народження (а.с.12). Як видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 08.05.1987 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Як видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.8 на звороті), останній зареєстрований за адресою: с.П`чтничани, з 24.05.1994 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Згідно витягів із погосподарської книги №107та №108 від 24.04.2024 року по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року, рахувалось господарство [PERSON] , який помер [INFO] і був головою колгоспного двору, членом цього двору була його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] , внук [PERSON] та онук [PERSON] (а.с.19-20). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, який розташований [ADDRESS] , має наступні характеристики: А-1 житловий будинок, загальною площею 113,7 кв.м, житлова - 56,3 кв.м., допоміжна - 57,4 кв.м. (а.с.29-33). Відповідно до ст.17 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Дані положення поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", зокрема, підпункт а) пункту 6 визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Із врахуванням викладеного, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/9 частині будинку однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 26.12.2000 року (а.с.21). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Згідно довідки Бібрської міської ради № 92 від 29.03.2024 року, [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним постійно проживала і була зареєстрована його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] та онук [PERSON] . Заповіту [PERSON] у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувалося (а.с.22). Оскільки заповіту [PERSON] не залишав, то спадкування відбулося за законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, були його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . однак юридично не оформили своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76990469 від 16.05.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.23). Натомість, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, а саме син [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується також поданими ними письмовими заявами (а.с.43,50,66). Таким чином, фактично успадкувавши порівну 1/9 частину будинку (1/9 : 3 = 1/27) після смерті [PERSON] та маючи кожен свою частку, як член колгоспного двору, [PERSON] (1/9 + 1/27 = 4/27), [PERSON] (1/9 + 1/27 = 4/27) та [PERSON] (1/9 + 1/27 = 4/27), стали власниками по 4/27 частин житлового будинку кожен, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували. При цьому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 15.11.2007 року, виданим Соколівською сільською радою Жидачівського району Львівської області (а.с.24). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна їй 4/27 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Відповідно до довідки Соколівської сільської ради №11 від 14.01.2019 року (а.с.13 матеріалів спадкової справи №110/2019), [PERSON] проживала та була прописана в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Разом із нею до дня її смерті і день її смерті проживали та були зареєстровані [PERSON] - дочка, яка померла [INFO] , [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внучка. Заповіт від [PERSON] у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувалось. Оскільки, на випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом постійно проживання із спадкодавцем, були її дочка [PERSON] син [PERSON] та син [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] звернулися до Жидачівської ДНК із заяви про видач свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №110/2019. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] , а саме син [PERSON] та дочка [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON] не прийняли та на неї не претендують, що підтверджується поданими ними письмовими заявами та матеріалами спадкової справи№110/2019. При цьому як вбачається із матеріалів спадкової справи №110/2019, із заявми про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] зверталися тільки її сини [PERSON] та [PERSON] . 26.07.2022 року [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом щодо земельної ділянки по 1/3 частині кожному, що належала покійній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №015434 (а.с.27,28, а.с.32,35,39,42 матеріалів спадкової справи №110/2019). Таким чином, фактично успадкувавши порівну 4/27 частин будинку (4/27 : 3 = 4/81) після смерті [PERSON] та маючи кожен свою частку, [PERSON] (4/27 +4/81 = 16/81) став власником 16/81 частин будинку, [PERSON] (4/27 + 4/81 = 16/81), стала власником 16/81 частин житлового будинку та [PERSON] (1/9 + 4/81 = 13/81) став власником 13/81 частин житлового будинку, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували. При цьому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] володіли кожен по 1/9 частині будинку як члени колишнього колгоспного двору, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували. [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23.01.2017 року (а.с.25). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшла належні їй 16/81 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом. Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із матір`ю на час її смерті. Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та успадкувавши частину будинку після смерті своєї матері [PERSON] (1/9 + 16/81 = 25/81), [PERSON] став фактичним власником 25/81 частин будинку, однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрував. [INFO] помер племінник позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 20.08.2022 року (а.с.26). Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла належна йому 1/9 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Заповіту [PERSON] не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є його матір [PERSON] , яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із сином на час його смерті Таким чином, маючи свою частку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину будинку після смерті свого сина [PERSON] (1/9 + 1/9 = 2/9), [PERSON] стала фактичним власником 2/9 частин будинку, однак право власності на частки в будинку за собою не реєструвала З метою оформлення права власності на майно колгоспного двору, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва. Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК [PERSON] №270/02-31 від 14.06.2024, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його батька - [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з розбіжностями у свідоцтві про смерть спадкодавця та в документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а саме " [PERSON] " - " [PERSON] " , а також через те, що згідно витягу із погосподарської книги Бібрської міської ради 24.04.2024 року за №107 станом на 30.06.1990 року в спадковому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] - голова двору, який помер [INFO] [PERSON] , яка померла [INFO] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] , внук [PERSON] та онук [PERSON] , які являються членами колгоспного двору і фактично є частковими співвласниками будинку (а.с.35). Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до п.1. ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації його спадкових прав. Суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що матеріалами справи достатньо стверджується той факт, що [PERSON] [INFO] , є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] в с. П`ятничани Жидачівського району Львівської області, а тому позов в цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на частину в майні колгоспного двору, суд зазначає наступне. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою (ст.126 ЦК УРСР 1963 року). У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Як встановлено в судовому засіданні позивач у справі позбавлений права у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, оскільки у них відсутній оригінал правовстановлюючого документа на це майно та нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у майні колгоспного двору, зокрема у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, та тим, що згідно витягу із погосподарської книги Бібрської міської ради 24.04.2024 року за №107 станом на 30.06.1990 року в спадковому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані особи, які являються членами колгоспного двору і фактично є частковими співвласниками будинку. Оскільки, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса та зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, вимоги про визнання за ними права власності на частину майна в колгоспному дворі є обґрунтованими. Разом з тим, визначаючи частку позивача у майні колгоспного двору у майні, у тому числі і в порядку спадкування, суд не погоджується із розрахунком частки позивача, який наведений позивачем у позовні заяві, з огляду на наступне. Як заначено вище, згідно витягу із погосподарської книги №107 від 24.04.2024 року по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року, рахувалось господарство [PERSON] , який помер [INFO] і був головою колгоспного двору, членом цього двору була його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] , внук [PERSON] та онук [PERSON] , а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/9 частині будинку. Таким чином позивач, маючи свою частку як член колгоспного двору (1/9), беручи до уваги відмови відповідачів [PERSON] (1/9 частка), [PERSON] (1/9 частка) та [PERSON] (1/9 частка) від своїх часток у майні колгоспного двору в користь позивача, а також враховуючи те, що позивач успадкував частину будинку після смерті свого батька [PERSON] , а саме 1/27 частки та після смерті своєї матері [PERSON] 4/81 частки, позивач став фактичним власником 43/81 частин житлового будинку по [ADDRESS] (1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/9 + 1/27 + 4/81 = 43/81), а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Outcome: dismissed