Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на зняття та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Третя особа - Ічнянська міська рада Прилуцького району Чернігівської області. Свої вимоги мотивує тим, що з 02 червня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2017 року було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Разом із сином вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу з відповідачем, вона разом із сином [PERSON] та її матір`ю [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір змінити своє та сина місце проживання, звернулася до ЦНАП Ічнянської міської ради з відповідними заявами, де їй було роз`яснено про те, що для зняття та реєстрації дитини потрібна письмова згода батька, який не надає згоди на реєстрацію сина за його фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю, чим суперечить інтересам свого сина та її інтересам. Також на виконанні Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 733/735/17, виданий 28.07.2017 року Ічнянським районним судом Чернігівської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач рішення суду не виконує та не сплачує аліменти, внаслідок чого станом на 01.08.2024 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 209823,06 грн., що у свою чергу, є підставою для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В зв`язку з викладеним просить суд надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з адреси [ADDRESS] , без згоди батька [PERSON] , [INFO] ; надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з травня 2017 року по 31 липня 2024 року включно, котрі стягуються на підставі виконавчого листа № 733/735/17, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області в розмірі в розмірі 209823,06 грн. Також просить стягнути на її користь документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Сакун І.А. в судове засідання не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки. Позов підтримує та просить його задовольнити із зазначених у ньому підстав, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (а.с. 43). Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заяви про розгляд справи за відсутності та відзиву на позов відповідач не надав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, тобто про заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 02.06.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/743/17 від 12.06.2017 року розірвано (а.с. 9). У шлюбі в сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.02.2012 року, відповідно до якого матір`ю останнього зазначено [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 8,зворот). На підставі копій Витягів з реєстру територіальної громади, виданих Ічнянською міською радою Прилуцького району Чернігівської області від 04.01.2024 року № 2024/000097566 та № 2024/000097410, позивачка [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7,зворот, 8). 29 липня 2024 року позивачка звернулась до відповідача [PERSON] із заявою щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання їх спільного сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та просила останнього для надання вказаного дозволу з`явитися 12.08.2024 року о 14.00 год. до Ічнянського Центру надання адміністративних послуг за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, м. Ічня, пл. Т.Шевченка, 1 або надіслати нотаріально засвідчену згоду (а.с. 10), але відповідачем відповіді на вказаний лист позивачки надано не було. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають у матері позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 17), за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний будинок відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2021 року, виданого державним нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори Шарою В.В., зареєстрований в реєстрі за № 881 (а.с. 19), а також відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 272328966 від 30.08.2021 року (а.с. 20), належить на праві власності [PERSON] , [INFO] (матері позивачки). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Відповідно до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до п. 16,17,33,51,64,65 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265 (далі - Порядок), місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. Задеклароване/зареєстроване місце проживання дитини віком до 14 років може бути знято за заявою одного з батьків, поданою в електронній формі з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дитини віком до 14 років підтверджується електронними підписами батьків, що базуються на кваліфікованих сертифікатах електронних підписів, у разі подання заяви в електронній формі або за письмовою згодою другого з батьків, що надається у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року зі змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Байт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67) «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини» (п. 45). Відповідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо них. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від будь-яких дій щодо вирішення питання зміни реєстрації місця проживання своєї дитини - сина [PERSON] та не надає письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини, тим самим порушуючи протокол №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна людина має право вільно пересуватися та обирати місце проживання в будь-якій державі, на території якої вона перебуває легально. У постанові від 30.11.2022 року у справі №464/5348/21 Верховний Суд звернув увагу, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Зважаючи на всі обставини, враховуючи те, що після розірвання шлюбу малолітній син позивачки проживає разом з останньою, а відповідач у добровільному порядку не бажає надати згоду на зняття та реєстрацію місця проживання дитини разом з нею, в той час коли позивачка має намір зареєструвати дитину за своїм місцем проживання - будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності матері позивачки, виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що надання позивачці дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію нового місця проживання дитини без згоди батька буде відповідати інтересам дитини та буде ефективним способом захисту її прав враховуючи ті обставини, що склались. Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі виконавчого листа № 733/735/17, виданого 28.07.2017 року Ічнянським районним судом Чернігівської області, Дніпровським ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, борг [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 01.08.2024 року склав 209823,06 грн. (а.с. 12 зворот,13,14). Згідно з наданими позивачкою розрахунками, неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання [PERSON] по сплаті аліментів за період з травня 2017 року по липень 2024 року, розрахована за формулою: пеня = сума боргу х кількість днів х 1%, з урахуванням ст. 197 СК України становить 209823,06 (а.с. 3-4). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно зі статтею 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 03.04.2019 року Велика Палата Верховного Суду уточнила сформовану раніше позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), зазначивши що в останній помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16 від 16 березня 2016 року, у справі №6-2589цс 15 від 02 лютого 2016 року, у справі №6-1477цс15 від 16 березня 2016 року, у справі №6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток, тобто заборгованість за місяць - це кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань. Враховуючи викладене, суд вважає, що наданий позивачкою розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів, зроблений з урахуванням практики Верховного Суду, у розмірі 209823,06 грн., є вірним, а тому визнається судом як належний та допустимий доказ. Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідач не надав суду у встановленому порядку заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позов, доказів щодо обставин, які ураховуються при визначенні розміру неустойки за прострочку сплати аліментів та прийняття рішення про її стягнення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням цих процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, на що вказав Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21. Таким чином, загальна розрахункова сума неустойки за період, у який аліменти не сплачувалися відповідачем (з травня 2017 року по 01 серпня 2024 року) становить 3239700,05 грн., але в силу приписів частини 1 статті 196 СК України максимальний розмір цієї неустойки обмежується 100 % заборгованості, за несплату якої її нараховано, тобто 209823,06 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2017 року по 31 липня 2024 року є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно із ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору на користь позивачки в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок. У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат, позивачка надала договір від 29.07.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та адвокатом Сакун І.А. (а.с. 49); Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 29.07.2024 року (а.с. 50); копію рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17.03.2023 № 119 (а.с. 16); копію ордера про надання правничої допомоги серії СВ № 1096159 від 07.08.2024 року (а.с. 6); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000489 від 28.09.2018 року (а.с. 6,зворот); Акт здачі-приймання наданих послуг від 28.08.2024 року, відповідно до якого адвокат Сакун І.А. надала, а [PERSON] прийняла юридичні послуги на суму 10000,00 грн. (а.с. 51). Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] грошові кошти в сумі 10000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу, який буде достатнім, співмірним та справедливим з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: approved