Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

30 липня 2024 року позивач звернулась до суду з цим позовом. В обґрунтування позову позивач зазначила те, що вона з жовтня 2022 року до березня 2024 року перебувала у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] . Від цих стосунків у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 лютого 2024 року. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується актом перевірки фактичного проживання від 13 червня 2024 року. Позивач указує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Відповідач є військовослужбовцем та має постійний дохід. Так, середній рівень грошового забезпечення військовослужбовців у 2024 році, починаючи з 01 лютого 2023 року (для осіб рядового, сержантського та старшинського складу військової служби, які не включені до складу угрупувань та не виконують бойові (спеціальні) завдання), складає 20587 грн. Таким чином позивач звернулась до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Постановленою суддею ухвалою від 02 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Судом установлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.6/. З належним чином засвідченої копії акту перевірки фактичного проживання (не проживання) по [ADDRESS] від 13 червня 2024 року, складеного депутатом Черкаської селищної ради округу № 1 Шараповою І. П., за участі сусідів, убачається, що за вказаною адресою зареєстрована та фактично проживає [PERSON] , [INFO] . Разом з нею проживає дитина [PERSON] , [INFO] /а.с.7/. З огляду на обставини, покладені в обґрунтування позову, які не оспорюються відповідачем, малолітня дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивача. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, відповідач є працездатним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню, а з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи дату початку стягнення аліментів, суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Частина друга статті 191 СК України, якою визначено обставини щодо стягнення аліментів за минулий час, визначає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Доказів того, що позивач вживала заходи зі стягнення аліментів до звернення до суду, а відповідач ухилявся від сплати аліментів суду не надано, як не надано і доказів узгодженого сторонами розміру аліментів, договору про порядок утримання дитини, засвідченого нотаріально. Внаслідок чого суд вважає за необхідне визначити датою початку стягнення аліментів дату звернення позивача до суду, а саме 30 липня 2024 року. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial