Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] кизи в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 69 890 грн. 66 коп. а саме: 60\~404,13 грн. - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2018 по 30.04.2024; 588 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.08.2022 по 30.04.2024; 8207,63 грн. - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.10.2018 по 30.04.2024; 347,80 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.08.2022 по 30.04.2024; 258,90 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.12.2023 по 30.04.2024; 84,20 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.12.2023 по 30.04.2024, а також судові витрати в розмірі 3117,62 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг КП «ХТМ». Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників утворилась заборгованість в розмірі 69 890 грн. 66 коп. а саме: 60\~404,13 грн. - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2018 по 30.04.2024; 588 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.08.2022 по 30.04.2024; 8207,63 грн. - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.10.2018 по 30.04.2024; 347,80 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.08.2022 по 30.04.2024; 258,90 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.12.2023 по 30.04.2024; 84,20 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.12.2023 по 30.04.2024. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.05.2024 року було відкрито провадження у цивільній справі № 641/3470/24 та призначено в судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. У наданих до суду письмових поясненнях відповідач зазначила, що позивачем заявлені вимоги з пропуском строку позовної давності, тобто за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року позовна давність спливла. З урахуванням положень чинного ЦПК, на думку відповідача, підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги за період з квітня 2021 року по квітень 2024 року. Крім того відповідач вказала, що нею було сплачено 5000 грн. на розрахунковий рахунок позивача в рахунок погашення існуючої заборгованості. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , о/р 2710. Відповідач є споживачем послуг КП «ХТМ» і не в повному обсязі сплачує за надані послуги з опалення та гарячу воду. З наданого розрахунку вбачається, що протягом тривалого часу відповідач не в повному обсязі здійснювала оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість в розмірі 69 890 грн. 66 коп. а саме: 60\~404,13 грн. - за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2018 по 30.04.2024; 588 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.08.2022 по 30.04.2024; 8207,63 грн. - за послугу з постачання гарячої води за період з 01.10.2018 по 30.04.2024; 347,80 грн. - за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.08.2022 по 30.04.2024; 258,90 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.12.2023 по 30.04.2024; 84,20 грн. за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.12.2023 по 30.04.2024. Крім того згідно до платіжної інструкції № 0.0.3992049495.1 від 08.11.2024 року за особовим рахунком № [NUMBER] було сплачено за послуги теплопостачання від імені [PERSON] (о/р [NUMBER] , [ADDRESS] ) суму в розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За час дії спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII з подальшими змінами. Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20.04.2016 року в\~справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06.11.2019 року в справі № 642/2858/16. Як вбачається з матеріалів справи КП «ХТМ» надавало відповідачу зазначені вище послуги, відповідач їх одержувала і не відмовлялася від них у встановленому законом порядку. Окрім того, відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилася від послуг, які надавало їй КП «ХТМ», то в неї виник обов`язок сплатити ці послуги. З приводу посилань [PERSON] \~кизи на те, що позивачем подано даний позов з пропуском строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020 року. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). З цього випливає, що у разі закінчення строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. За таких обставин, перебіг строку позовної давності розпочався у квітні 2017 року та не закінчився у квітні 2020 року, а продовжений у порядку пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Разом з тим, з 24.02.2022 року дотепер в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX (з наступними змінами). Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Вказаний Закон набрав чинності 17.03.2022 року. Наведене свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своєї прав та інтересів. За таких обставин, перебіг строку позовної давності у рамках даної справи продовжений у порядку пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, враховуючи запровадження карантину, що діяв з квітня 2020 року до 30.06.2023 року, та дію зараз у державі режиму воєнного стану, строк позовної давності для вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 01.10.2018 року по 30.04.2024 року на дату подачі позову (28.05.2024 року) не сплив. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог з 01.10.2018 року по даній справі станом на день звернення до суду не сплила, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, а після припинення дії карантину строк продовжується на строк дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим підстави для задоволення заяви [PERSON] .\~кизи про застосування строку позовної давності відсутні. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послугу\~з постачання\~теплової енергії,\~за абонентську\~плату за\~Індивідуальним договором\~з постачання\~теплової енергії,\~за послугу\~з постачання\~гарячої води,\~за абонентську\~плату за\~Індивідуальним договором\~з постачання\~гарячої води,\~за послуги\~з технічного\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем теплопостачання,\~за послуги\~з технічного\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем постачання\~гарячої води обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням суми сплаченої відповідачем 08.11.2024 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 5000 грн., та з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за вищевказані послуги в розмірі 64\~890,66 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial