Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] через представника адвоката Бочарова Олександра Михайловича звернувся до Золотоніського міськрайсуду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29.12.2021р., що зареєстрований в реєстрі за №52455, вчинений приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Бригідою В.О., про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості в сумі 40\~246.51 грн за кредитним договором № IU1630200 від 11.10.2020 року та 650.00 грн за вчинення виконавчого напису. Окрім того позивач просить стягнути із відповідача судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7800.00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що він про існування виконавчого провадження дізнався у травні 2024 року. Позивач вказує, що заборгованість за кредитним\~договором №\~IU1630200\~від 11.10.2020\~року не може вважатися безспірною, оскільки після спливу терміну кредитування проценти не нараховуються. Крім того, нотаріус не перевірив наявність спору щодо заборгованості та вчинив виконавчий напис без доказів направлення та отримання письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Окрім вказаного, нотаріусом було порушено вимоги чинного законодавства, адже виконавчий напис вчиняється на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, про те належних доказів нотаріального посвідчення кредитного договору матеріали справи не містять. Вказані обставини свідчать про неналежне з`ясування нотаріусом усіх обставин, зокрема, що підтверджують безспірність заборгованості, відтак, на думку позивача, зазначене свідчить про суттєве порушення норм чинного законодавства при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріусом, отже останній має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 13.08.2024р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~ у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач та його представник у судове засідання не прибули. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про час, місце та суть позовних вимог, що стверджується відповідним повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, у судове засідання не прибув, відзив до суду не подав, однак надав письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Судом вжито усіх доступних заходів для належного повідомлення третіх осіб про суть спору та дату судового засідання, а саме шляхом направлення відповідної кореспонденції засобами поштового зв`язку на останню відому адресу місця знаходження третіх осіб, та шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. Треті особи жодних клопотань, заперечень чи заяв по суті спору не подали. За таких обставин суд вважає за можливе\~ розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. 29.12.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 52455, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Інстафінанс» заборгованості за кредитним договором № IU1630200 від 11.10.2020 року, укладеним між ТОВ «Інстафінанс» та [PERSON] , за період з 12.04.2021р. по 22.11.2021р. в загальному розмірі 40\~246.51 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 10\~448.22 грн.; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 29\~798.29 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 650.00 грн. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса 15.08.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. відкрито виконавче провадження № 696368. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1.3 Глави 16 розділу II Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас з матеріалів справи вбачається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки відсутні докази того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту. При цьому у нотаріуса при вчиненні виконавчого напису не виникло зауважень щодо порядку нарахування заборгованості, зокрема в частині її розрахунку. Відповідно до доданої позивачем копії договору № 361843470 від 11.10.2020 р. предметом договору є надання позичальникові кредиту без конкретної споживчої мети, на суму 2700.00 грн. Кредит надається строком на 30 днів. Поруч із вказаним, із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що розрахунок заборгованості проводиться за період з 12.04.2021р. по 22.11.2021р., тобто після закінчення терміну виконання умов договору. Крім того, отримана позивачем сума кредиту, згідно вказаних умов становить 2700.00 грн., а у виконавчому написі сума кредиту становить 10\~448.22 грн. Позивач заперечує отримання такої суми кредиту з посиланням на умови вказаного кредитного договору. Відповідачем жодних доказів зміни умов вказаного кредитного договору, в рамках розгляду даної справи, в тому числі застосування п. 2.2.1.3 договору, суду не надано. Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що визначено ст. 12 ЦПК України, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що передбачено ст. 89 ЦПК України. Зазначені висновки суд висновує на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах цієї справи. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887пс17 від 05 липня 2017 року. У Постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №361/1488/19 сформульована правова позиція про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або висловити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Крім того, з тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка виникла на підставі нотаріально не посвідченого договору. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61- 16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61- 12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, вказала, що кредитний договір,\~ який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку\~ документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд також виходить з того, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Таким чином, вирішуючи вказаний спір,

Outcome: partial