Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - адвокат Кравченко О.П. з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно заявлених вимог, представник позивача просила суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 60 136,79 грн, інфляційні втрати у сумі 12 073,43 грн та 3% річних у сумі 2 639,18 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що у період виникнення заборгованості власниками нежитлового приміщення №179 (літ.А), загальною площею 163,8 кв.м. по [ADDRESS] з 19 червня 2020 року є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частини. При цьому, власники приміщення чи інші користувачі нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] до ТОВ «Євро-Реконструкція» з метою укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не звертались, заява-приєднання до умов індивідуального типового договору споживачем послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» не надавалась та кошти за отримані послуги з централізованого опалення даного приміщення також не сплачувались. Представник позивача вказує, що з жовтня 2020 року по квітень 2023 року включно позивачем надано відповідачам послуги з централізованого опалення на загальну суму 60 136,17 грн, які відповідачами не оплачувались. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 12 073,43 грн та 3% річних у розмірі 2 639,18 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.67-68) 21 листопада 2023 року представником [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - адвокатом Довганем Б.В. був направлений до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначалось, що відповідачі з 20 жовтня 2020 року не є співвласниками групи нежитлових приміщень №179 (приміщення №1-7) в літ. «А», загальною площею 97,7 кв.м. по [ADDRESS] та з 01 квітня 2021 року не є співвласниками групи нежитлових приміщень №179а (приміщення №1-4) в літ. «А», загальною площею 66,1 кв.м. по [ADDRESS] та не є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с.77-80). 29 листопада 2023 року представником позивача була подана відповідь на відзив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.93-96, 98-100, 107-112) Разом з відповіддю на відзив було подано клопотання про залучення співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] (а.с.104, 119-121) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року залучено до участі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.113-114) 25 грудня 2023 року відповідачем [PERSON] була подана до суду заява, в якій він підтвердив той факт придбання 02 жовтня 2020 року нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Проте зазначив, що ніяких приладів постачання опалення та гарячої води в приміщенні не було і немає, працівники служб для їх встановлення не звертались, договорів не укладалось, послугами централізованого опалення та постачання гарячої води відповідач ніколи в приміщенні не користувався, оскільки опалення завжди здійснювалось через електричну систему кондиціювання повітря. ТОВ «Євро-реконструкція» ніколи не зверталось до відповідача. (а.с.153) 04 січня 2024 року відповідачем [PERSON] були подані заперечення, які за своїм змістом аналогічні заяві від 25 грудня 2023 року. (а.с.159) Вказані вище заява та заперечення [PERSON] не є заявами по суті справи в розумінні ст. 174 ЦПК України. 04 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява в новій редакції, в якій ТОВ «Євро-Реконструкція» просило суд: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 5 565,38 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 2 212,62 грн та три відсотки річних у розмірі 423,90 грн; стягнути із [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з квітня 2021 року по квітень 2023 у розмірі 18 702,27 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 2 806,85 грн та три відсотки річних у розмірі 641,10 грн; стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 35 869,14 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 7 428,47 грн та три відсотки річних у розмірі 1 564,81 грн. (а.с.161-164) 04 січня 2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Нікітіною-Дудіковою Г.Ю. поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. По суті позовної заяви заперечує, вказує на неналежність долучених до позовної заяви доказів та зазначає, що нежитлові приміщення, які перебувають у власності [PERSON] не мають системи опалення та не опалюються за рахунок централізованого теплопостачання. Послуги відповідачем не отримувались, відповідно і заборгованість в неї відсутня. Також указує на те, що наведений позивачем розрахунок при математичному обчисленні не співпадають із заявленою сумою боргу. (а.с.176-178) 10 січня 2024 року представником позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» була направлена до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якій позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та по суті заперечень відповідача зазначив, що позивач надає послуги з централізованого опалення не окремо до кожного приміщення чи квартири, а в цілому до будинку. Будь-якого доказу, зокрема акту про відключення будинку чи нежитлових приміщень від мережі централізованого опалення, відповідачем до матеріалів справи не надано. Щодо застосування позовної давності позивач заперечував, посилаючись на продовження строків звернення до суду у зв`язку із запровадженим карантином та воєнним станом. (а.с.181-186) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року прийнято відмову ТОВ «Євро-Реконструкція» від позовних вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Закрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з відмовою позивача від позову до вказаних відповідачів. (а.с.208-209) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Авдієнком В.В. 02 жовтня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1776, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали та передали у власність, а [PERSON] купив та прийняв у власність належне [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наступне нерухоме майно: група нежитлових приміщень № 179 (приміщення № 1-7) в літ. «А», загальною площею 97,7 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 81-84). Крім того, згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Анісімовою М.В. 01 квітня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 673, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передали у власність групу нежитлових приміщень № 179а (приміщення № 1-4) в літ. «А», загальною площею 66,1 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] прийняла у власність зазначене нерухоме майно. (а.с. 85-88). За змістом ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надаються позивачем. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. За приписами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 26 квітня 2004 року № 1875-ІV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (частини перша, друга статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Судом встановлено, що 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивачем опубліковано повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-реконструкція» опубліковані типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) зазначено таке. У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, які надавалися позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення, а тому останні не звільняєтеся від оплати послуг у повному обсязі. В свою чергу, відповідачами заперечується отримання ними послуг з централізованого опалення. Як убачається з матеріалів справи, згідно наряду № 10192 від 16.10.2020, 17.10.2020 виконано підключення опалення житла (кв 1-113), особовий рахунок [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] (а.с. 24) Згідно наряду № 3528/1 від 05.04.2021, інспектором [PERSON] 12.04.2021 виконано відключення опалення об`єкту № 430037 за адресою [ADDRESS] . (а.с. 16) Згідно наряду № 5491/1 від 23.10.2021, інспектором [PERSON] 23.10.2021 виконано підключення опалення об`єкту № 430037 за адресою [ADDRESS] . (а.с. 17) Згідно наряду № 222/1 від 28.03.2022, інспектором [PERSON] 28.03.2022 виконано відключення опалення об`єкту № 430037 за адресою [ADDRESS] . (а.с. 18) Згідно наряду № 328/1 від 20.10.2022, інспектором [PERSON] 21.10.2022 виконано підключення опалення об`єкту № 430037 за адресою [ADDRESS] . (а.с. 19) Згідно наряду № 78/1 від 08.04.2023, інспектором [PERSON] 08.04.2023 виконано відключення опалення об`єкту № 430037 за адресою [ADDRESS] . (а.с. 20) Отже факт підключення житлового будинку [ADDRESS] в цілому, до опалення на початку опалювального сезону та факт відключення по закінченню опалювального сезону підтверджується відповідними нарядами. Таким чином, підключення та відключення централізованого опалення здійснювалось відносно всього будинку [ADDRESS] . Даних, які б свідчили про те, що до нежитлових приміщень, зокрема № 179 (літ А), підключення опалення не здійснювалось, матеріали справи не містять. Оскільки, такі приміщення знаходять всередині житлового будинку та є його частиною, де опалення відбувається централізовано, то і відповідно власники нежитлових приміщень є споживачами наданих послуг позивачем. Споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Порядок відключення від систем централізованого теплопостачання регулюється Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 року № 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2019 року за № 982/33953, яким затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється та таке відключення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 19.09.2019 року у справі № 629/367/17, від 25.03.2019 року у справі № 576/2554/14-ц, від 25.07.2019 року у справі № 361/5676/15-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надана відповідачем [PERSON] фотокопія акту обстеження від 10.01.2024, складеного представником ТОВ «Євро-реконструкція» (а.с.203) не може свідчити про відключення від централізованого опалення такого нежитлового приміщення за період виникнення заборгованості з квітня 2021 року по квітень 2023 року, оскільки вказаний акт лише фіксує ту обставину, яка була виявлена представником ТОВ «Євро-Реконструкція» на момент обстеження, а саме станом на 10.01.2024. До наданого фотодоказу, на якому зображена труба з пломбою (а.с.204), суд ставиться критично, оскільки на фотознімку відсутня прив`язка до жодного об`єкту нерухомості, він не є додатком до будь-якого документу, у тому числі й акту обстеження. Інших доказів того, що нежитлове приміщення, яке належить відповідачу [PERSON] на паві власності, у встановленому законом порядку було відключено від мереж централізованого опалення останньою не надано. Відповідачем [PERSON] взагалі не подано до суду жодного доказу на підтвердження його заперечень проти позовних вимог. Стосовно здійснених розрахунків заборгованості та кількості спожитих Гкал суд зазначає наступне. В своєму відзиві представник відповідача [PERSON] спростовуючи розмір заборгованості зазначений позивачем, надає свій контр розрахунок. Як зазначає позивач, 01 червня 2015 року між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», що є балансоутримувачем будинку № 12 по Харківському шосе, в м. Києві, та ТОВ «Євро-реконструкція» укладено договір № 31 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», як балансоутримувач вказаного вище будинку, має технічні паспорти на квартирні (багатоквартирні) житлові будинки. У позивача, як виконавця комунальних послуг такі повноваження відсутні, у зв`язку з чим, для здійснення нарахувань вартості послуг з централізованого опалення використовується інформація, надана балансоутримувачем будинку, внаслідок чого й визначається вартість спожитих відповідачами послуг. В розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] (а.с. 115), позивачем наведено кількість спожитих цим відповідачем Гкал, з урахуванням площі нежитлового приміщення, однак доказів на спростовування тієї кількості, яка вказана позивачем у розрахунку, не надано, а тому суд бере за основу вказані показники. Так, в квітні 2021 року кількість використаних Гкал склала 0,4653. Зазначена сума множиться на тариф, який діяв на час нарахувань. З 15.01.2021 тариф на послуги з централізованого опалення згідно постанови НКРЕКП від 13.01.2021 складав 1166,49 грн/Гкал (без ПДВ). До прикладу: вартість за послуги з централізованого опалення за квітень 2021 року - 0,4653 Гкал х 1166,49 грн + 20 % ПДВ = 651,32 грн. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості, з урахуванням тих даних, які надані балансоутримувачем, складений вірно. Натомість, представник відповідача здійснюючи свій контррозрахунок не враховувала 20% ПДВ, передбачений податковим законодавством. З матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду відповідачі, споживаючи комунальні послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктом 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 56 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, та статтею 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада 2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] суду не було надано доказів на спростування обставин та доводів, викладених позивачем у позовній заяві в нової редакції, а тому суд бере до уваги розрахунок заборгованості щодо споживача [PERSON] (а.с. 117) як такий, що складений у відповідності до норм чинного законодавства та враховує його під час ухвалення рішення. Відповідач [PERSON] , як споживач послуг, з квітня 2021 року своєчасно не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість по оплаті послуг з постачання гарячої води та теплової енергії на загальну суму 18 702,27 грн (а.с.115). Відповідач [PERSON] , як споживач послуг, з жовтня 2020 року своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 35 869,14 грн (а.с.117). Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Згідно аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі, прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжено та є діючим і на час вирішення справи. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»: в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Зміни до вказаної Постанови в частині переліку населених пунктів де нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, забороняється, внесені лише 29.12.2023 Постановою №1405. Зважаючи на викладене та враховуючи, що з 24.02.2022 запроваджено воєнний стан в Україні, на період дії якого Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», з урахуванням змін внесених Постановою №1405 від 29.12.2023, заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі, нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по дату завершення нарахування зобов`язань згідно розрахунку заборгованості з 23.04.2022 по 01.05.2024 на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми матеріального права, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Суд також ставиться критично до доводів відповідача [PERSON] стосовно того, що на неї не розповсюджується норма дії Постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», оскільки вказаною постановою не конкретизовано що включає в себе поняття «населення» та не виключає споживачів житлово-комунальних послуг, які володіють нерухомістю нежитлового типу. Щодо заявленого строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 ЦК України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак. 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2023 року позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення з відповідача [PERSON] за період починаючи з 01.04.2021 року та з відповідача [PERSON] за період починаючи з жовтня 2020 року, що підтверджується відповідним вхідним номером проставленим на позовній заяві (а.с. 60). Таким чином, заборгованість нарахована в межах позовної давності, а тому заява відповідача [PERSON] про застосування таких строків задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, на користь позивача з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість з 01.04.2021 по 01.05.2023 за послуги з централізованого теплопостачання у розмірі - 18 702,27 грн; з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість з 01.10.2020 по 01.05.2023 за послуги з централізованого теплопостачання у розмірі - 35 869,14 грн. Також з відповідача [PERSON] підлягають стягненню інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення по 23.02.2022, у розмірі 2 406,41 грн та з відповідача [PERSON] по 23.02.2022 у розмірі 6 201,94 грн. З відповідача [PERSON] також слід стягнути 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення по 23.02.2022 у розмірі 433,76 грн, а також, з відповідача [PERSON] по 23.02.2022 у розмірі 1 267,69 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позивач довів наявність договірних зобов`язань відповідачів по оплаті наданих позивачем комунальних послуг, відповідно до умов договору приєднання та за встановленими тарифами. Відповідачі послуги отримали, проте не оплатили їх у повному розмірі, мають заборгованість з оплати. Відповідачі не довели наявності підстав для звільнення їх від обов`язку сплатити за надані комунальні послуги, чи для зменшення їх вартості, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг за спірний період. Тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідачів, як споживачів послуг, їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками, а відповідачі, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустили прострочення в оплаті, - зобов`язані сплатити позивачу за надані ним послуги, що є підставою для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення. Враховуючи, викладене вище, а також те, що відповідачами порушено умови та строки виконання основного зобов`язання за договірними правовідносинами, вимога позивача про стягнення з відповідачів втрат від інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості підлягає задоволенню частково. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із задоволенням позову частково, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 878,11 грн (з урахуванням заявленого до вказаного відповідача судового збору в розмірі 894,66) та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 864,36 грн (з урахуванням заявленого до вказаного відповідача судового збору в розмірі 894,66). На підставі викладеного,

Outcome: partial