Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

20.01.2020\~року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та зобов`язання вчинити дії, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.01.2020 року провадження у зазначеній справі відкрито. Крім того, 19.05.2020 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету про оформлення права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права на будинок, визнання права власності на спадкове майно. 02.06.2020 року від представника позивача-відповідача [PERSON] , адвоката Паращук О.Ю. поступив відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.06.2020 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано її з первісним позовом [PERSON] . Згідно ухвали суду від 11.04.2023 року провадження у даній справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника після смерті позивача [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Манява, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області. Відповідно до ухвали суду від 24.11.2023 року, у зв`язку із закінченням строку прийняття спадщини після смерті позивача, провадження у вказаній справі було поновлено. Ухвалою суду від 11.12.2023 року в зазначеній справі замінено позивача [PERSON] \~на її правонаступника - [PERSON] . В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] , як правонаступник [PERSON] , та її представник - адвокат Марчак Ю.І. позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Просили суд постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 03.01.1995 року №29 "Про передачу земель у приватну власність" в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,7777 га. Визнати незаконним та скасувати рішення Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 05.10.2012 року за №5-19/2012 "Про надання дозволу на розробку технічного звіту на земельну ділянку". Визнати незаконним та скасувати рішення Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 18.06.2013 року №16-22/2013 "Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі". Зобов`язати Пасічнянську с/раду Надвірнянського району Івано-Франківської області повторно розглянути заяву [PERSON] про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і прийняти рішення відповідно до вимог чинного земельного законодавства, з урахуванням висновків суду у даній справі. Зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] , як правонаступнику [PERSON] , перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,3561га. за адресою [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати по даній справі - 10000 грн. за надання правової допомоги та 4204 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету про оформлення права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права на будинок, визнання права власності на спадкове майно - просили суд відмовити. Зокрема вказали, що [PERSON] є спадковим правонаступником всіх прав та обов`язків свого батька [PERSON] , однак він (батько), як вбачається з постанови приватного нотаріуса Шушкевич С.М. від 03.02.2020 року №02-31/27, не був власником нерухомого майна або земельних ділянок, тому [PERSON] і було відмовлено в спадкуванні майна після смерті батька; правомірність відкриття [PERSON] погосподарського номера в 1985 році та набуття права власності на житловий будинок в [ADDRESS] підтверджено рішенням Надвірнянського районного суду від 18.06.2014 року (справа №348/3667/13-ц) та ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2014 року, і вказаний факт має приюдиційне значення та не потребує доведення, а дане рішення не оспорював ні [PERSON] , ні [PERSON] ; спадкоємець [PERSON] на даний час є учасником тих самих правовідносин, суб`єктом яких були спадкодавці, тобто у спірних правовідносинах змінюється тільки суб`єкт, таким чином зустрічні позовні вимоги [PERSON] вже були предметом судового спору, оскільки з аналогічним позовом звертався [PERSON] в 2013 році; рішенням Надвірнянського районного суду від 18.06.2014 року було підтверджено законність та правомірність набуття [PERSON] права власності на житловий будинок по [ADDRESS] ; також [PERSON] не надала суду доказів того, що вона входить до кола спадкоємців за законом або заповітом на майнові права [PERSON] , тобто вона не може претендувати на інше майно, власником якого на день смерті була [PERSON] , і, відповідно, не може оспорювати набуття права власності на житловий будинок по [ADDRESS] ; договір дарування житлового будинку від 03.04.1990 року слід вважати нікчемним, оскільки він укладений з порушенням діючого на той час законодавства; в своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] не спростувала позовні вимоги [PERSON] та її правонаступника щодо незаконності оскаржуваних рішень Пасічнянської с/ради, оскільки [PERSON] в 1995 році не надавала згоди на вилучення у неї земельної ділянки, також це питання не розглядалось в судовому порядку; у рішенні ІІІ сесії Пасічнянської с/ради від 03.01.1995 року не зазначено місце розташування земельних ділянок, що передаються у власність [PERSON] за зазначеним рішенням; із довідки Пасічнянської с/ради від 27.06.2013 року за №2271 вбачається, що житель с.Пасічна [PERSON] прав власності на земельні ділянки в с. Пасічна не набував; окрім цього, порівнюючи план земельної ділянки та технічну документацію обмірів спірної земельної ділянки, проведеної спеціалістами ПП « Екселент», видно фальсифікацію плану земельної ділянки від 23.01.1995 року; а в 1995 році без згоди [PERSON] , як межівника, [PERSON] не міг отримати у власність земельну ділянку; право [PERSON] на одержання безоплатно у власність земельної ділянки гарантовано вимогами ст.14 Конституції України. Крім того 20.08.2024 року позивач-відповідач [PERSON] , (правонаступник [PERSON] ), подала письмову заяву про застосування до позовних вимог відповідача-позивача [PERSON] строків позовної давності. Представник відповідача - Пасічнянської с/ради в судовому засіданні в ході розгляду даної справи позовні вимоги позивача-відповідача [PERSON] , а в подальшому її правонаступника [PERSON] не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що позивач - відповідач [PERSON] не була близькою родичкою [PERSON] , яка просто пошкодувала її з малою дитиною і прийняла жити до себе. Таким чином [PERSON] не набула жодних спадкових прав після її смерті, а [PERSON] мала право подарувати будинок [PERSON] - матері відповідача-позивача- [PERSON] . Також вважає, що рішення Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 03.01.1995 року №29, від 05.10.2012 року за №5-19/2012 та від 18.06.2013 року №16-22/2013 прийняті відповідно до вимог законодавства, в межах повноважень та компетенції органу місцевого самоврядування. Що стосується вимог зустрічного позову відповідача-позивача [PERSON] , зазначив, що Пасічнянська с/рада не заперечує щодо їх задоволення. Відповідач-позивач [PERSON] свої зустрічні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в ній. Просила суд їх задоволити. Постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 12.06.2012 року за № 31 "Про оформлення права власності" щодо оформлення на [PERSON] права власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 27.06.2012 року б/н виданого на ім`я [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літера "А" загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., шопи літера "Б", загальною площею 4,8 кв.м., шопи літера "В", загальною площею 18,0 кв.м. Визнати незаконним та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис про право власності [PERSON] на домоволодіння, що в [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 36998757, номер запису: 446, дата внесення запису: 27.06.2012 р., підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н від 27.06.2012 року, що видане Пасічнянською с/радою. Визнати за\~нею,\~ [PERSON] ,\~в цілому\~право власності\~на домоволодіння\~ [ADDRESS] ,\~що складається\~з житлового\~будинку загальною\~площею -\~44,2\~кв.м.,\~житловою площею\~-\~20,6\~кв.м.,\~шопи,\~загальною площею\~-\~4,8\~кв.м.,\~шопи,\~площею 18\~кв.м.,\~як за\~спадкоємцем першої\~черги по\~закону після\~смерті матері\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~що \~складалось з\~1/2\~частини цього\~домоволодіння та\~як за\~спадкоємцем першої\~черги по\~закону після\~смерті батька\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~яке складалось\~з 1/2 частини цього домоволодіння. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати по справі. В задоволенні позову [PERSON] , як правонаступника [PERSON] , до Пасічнянської с/ради\~Надвірнянського району, Івано-Франківської області та до неї ( [PERSON] ) про визнання незаконними та скасування рішення Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області і зобов`язання вчинити дії, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою просила відмовити. Також в своїй зустрічній позовній заяві відповідач - позивач [PERSON] просила суд застосувати до позовних вимог [PERSON] (правонаступником якої на даний час є [PERSON] ) строки позовної давності. Аналогічну позицію висловила і представник відповідача-позивача, адвокат Зайдель І.Р. Суд, заслухавши сторони по справі, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У відповідності до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Враховуючи ту обставину, що позивач-відповідач [PERSON] зверталася у серпні 2013 року з позовом, але в порядку адміністративного судочинства, і тільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.12.2019 року касаційне провадження №К/9901/7590/18 було закрите в зв`язку з наявністю спору про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а з даним позовом вона звернулася до суду 20.01.2020 року, вона не пропустила строк звернення з даним позовом до суду, а тому її позовні вимоги підлягають розгляду судом по суті. Також, беручи до уваги, що відповідач-позивач [PERSON] дізналася про оскаржуване нею рішення виконавчого комітету Пасічнянської с/ради від 12.06.2012 року №31 "Про оформлення права власності" лише 09.03.2020 року після звернення її адвоката Остап`юк Н.О. в Пасічнянську с/раду, підстав для застосування строків позовної давності до її ( [PERSON] ) зустрічних позовних вимог згідно ст.256 ЦК України суд не вбачає, а тому він (зустрічний позов) підлягає розгляду по суті. Судом встановлено,\~що позивачка [PERSON] з 1980 року і до своєї смерті [INFO] проживала в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також були зареєстровані і проживали [PERSON] - голова двору, яка померла [INFO] та племінник [PERSON] , який вибув 22.02.1979 в Амурську область. Згідно рішення виконкому Пасічнянської с/ради № 51 від 27.11.1985 р. позивачці [PERSON] було відкрито погосподарський номер та наділено у користування 0,37 га. землі з фонду сільської ради, з них 0,22 га у тимчасове користування (т.1 а.с.38). З`ясовано також, що рішенням Пасічнянської с/ради від 03.01.1995 року за № 29 [PERSON] , жителю с. Пасічна передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7777 га, в тому числі по ділянках: № 1 - загальною площею 0,5168 га, в тому числі: ріллі 0,2966 га, саду 0,0624 га, сінокіс 0,1086 га, подвір`я 0,0622 га, з них під будівлями 60 м.кв.; [ADDRESS] - загальною площею 0,1660 га, в тому числі: сінокіс 0,1660 га.; № 3 - загальною площею 0,0949 га, в тому числі: кормових угідь 0,0949 га. В подальшому, рішенням Пасічнянської с/ради від 05.10.2012 року за №5-19/2012 "Про надання дозволу на розробку технічного звіту на земельну ділянку" жителю [ADDRESS] [PERSON] надано дозвіл на розробку технічного звіту на земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,260 га., для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту та зобов`язано виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку. В свою чергу, рішенням Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 18.06.2013 року №16-22/2013 "Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі" Пасічнянська с/рада Надвірнянського району надала [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі загальною площею тільки 0,0900 га. Позивач-відповідач [PERSON] , як правонаступник після смерті [PERSON] , та її представник вважають, що рішення Пасічнянської с/ради від 03.01.1995 року № 29 про передачу у приватну власність жителю с. Пасічна [PERSON] земельної ділянки площею 0,7777 га. та рішення Пасічнянської с/ради від 05.10.2012 року за №5-19/2012 про надання жителю [ADDRESS] [PERSON] дозволу на розробку технічного звіту на земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,260га. для ведення особистого селянського господарства, є незаконними та суперечать вимогам земельного законодавства, порушують законні права та інтереси [PERSON] (а тепер [PERSON] ), а тому підлягають до скасування. А рішення від 18.06.2013 року за М16-22/2013, на думку сторони позивача-відповідача, підлягає скасуванню, тому що [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі загальною площею тільки 0,0900 га., що не відповідає розміру земельної ділянки, яка облікована за її господарством і знаходилася в її користуванні, таким чином порушені її законні права та інтереси. Крім того, вважають, що Пасічнянську с/раду Надвірнянського району Івано-Франківської області слід зобов`язати повторно розглянути заяву [PERSON] про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і прийняти рішення відповідно до вимог чинного земельного законодавства, з урахуванням висновків суду у даній справі, а також зобов`язати [PERSON] не чинити тепер уже правонаступнику [PERSON] - [PERSON] перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 0,3561га. за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, судом встановлено наступне: Згідно статті 79 Земельного кодексу України\~\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст.79-1 ЗК України \~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Так, на час виникнення спірних правовідносин (прийняття Пасічнянською с/радою рішення від 03.01.1995 року № 29 ) діяв\~Земельний Кодекс від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ, який зі змінами та доповненнями, внесеними\~ Законом України від 13 березня 1992 року №2196-ХІІ, закріпив право приватної власності громадян на землю. Стаття 2 ЗК України 1990 року визначала склад земель України та поділяла їх відповідно до цільового призначення на: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу. Згідно зі\~ ст.6 цього Кодексу \~передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян в тому числі і для: -\~ведення особистого підсобного господарства; -\~будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного\~ статтею 67 цього Кодексу, тобто не більше 0,1 гектара у містах. Відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" від 13 березня 1992 №2200-ХІІ, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 і Порядку передачі\~земельних ділянок\~у приватну\~власність громадянам\~України,\~затвердженого наказом\~Державного комітету\~України по\~земельних ресурсах\~від 15.02.1993\~року №10, земельні ділянки, надані громадянам для ведення особистого підсобного господарства, будівництва й обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального гаражного та дачного будівництва, безоплатно передаються їм у приватну власність у передбачених статтями 56, 57, 67 ЗК України 1990 року розмірах відповідними радами за місцем розташування цих ділянок. Порядок передачі земельних ділянок у власність Радами народних депутатів визначався\~статтею 17\~ЗК України 1990 року. Згідно даного порядку передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність (ч. 3,4 ст. 17). Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: - ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52\~цього Кодексу; - ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу;\~ - будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями\~57\~і\~67\~цього Кодексу.\~ Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення (ч.5-7 ст.17). Згідно зі статтею 56 ЗК України 1990 року\~ для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. А згідно зі статтею 67 цього Кодексу\~\~розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - 0,1 гектара у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. У тому разі, коли громадянин, у законному користуванні або володінні якого перебувала земельна ділянка, оспорює правильність рішення ради з питання передачі йому цієї ділянки у приватну власність, зазначений спір вирішується судом на підставі\~ ст.112 ЗК України 1990 року. Згідно зі\~ статтею 112 ЗК України 1990 року рішення Рад народних депутатів може бути оскаржено в суд, арбітражний суд в місячний строк. Як перевірено судом, рішенням ІІІ сесії Пасічнянської с/ради ІІ демократичного скликання від 03.01.1995 року № 29 "Про передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність" жителю с. Пасічна - [PERSON] у приватну власність передано земельну ділянку, площею 0,7777 га. (т.1 а.с.21-23); Статтею 9 ЗК України (в редакції 1990 року) передбачено, що до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; 3) вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; 4) справляння плати за землю; 5) ведення земельно-кадастрової документації; 6) погодження проектів землеустрою; 7) здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства; 8) сприяння створенню екологічно чистого середовища і поліпшенню природних ландшафтів; 9) припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною; 10) видача висновків про надання або вилучення земельних ділянок, яке провадиться вищестоящою Радою народних депутатів. 11) погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні; 12) вирішення земельних спорів у межах своєї компетенції; 13) вирішення інших питань у галузі земельних відносин у межах своєї компетенції. Судом також\~встановлено,\~що в\~подальшому,\~розглянувши звернення\~жителя \~ [ADDRESS] \~ [PERSON] \~від 20.09.2012\~року \~вх.№Г/238\~ ІХ\~сесія Пасічнянської\~с/ради VІ демократичного скликання рішенням від 05.10.2012 року за №5-19/2012 "Про надання дозволу на розробку технічного звіту на земельну ділянку" вирішила надати [PERSON] дозвіл на розробку технічного звіту на земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,260га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту та зобов`язати його виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.24). Також розглянувши звернення жительки [ADDRESS] [PERSON] від 08.04.2013 року вх.№Г/116 ХХІІ сесія Пасічнянської с/ради VІ демократичного скликання своїм рішенням від 18.06.2013 року за М16-22/2013 "Про надання дозволу на розробку технічної документації, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі", надала їй дозвіл на розробку технічної документації, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). А саме: діл.№ [NUMBER] площею 0,0400 га в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту та зобов`язала виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку (т.1,а.с.25-27). Представник Пасічнянської с/ради в судовому засіданні зауважив, що оскаржувані рішення с/радою прийняті відповідно до чинного земельного законодавства. З приводу прийнятих Пасічнянської с/радою вищезазначених рішень суд зауважує: Стаття 77\~ЗК УРСР\~в редакції\~1970\~року,\~на яку\~посилається позивач-відповідач\~та її\~представник в\~позовній заяві,\~як на\~підставу виділення\~земельної ділянки\~ [PERSON] ,\~ регулює\~питання надання присадибних земельних ділянок робітникам і службовцям радгоспів та іншим громадянам, які проживають у сільській місцевості, і не поширюється на органи місцевого самоврядування. Дійсно, рішенням виконкому Пасічнянської с/ради від 27.11.1985 року №51 [PERSON] було виділено 0,37 га землі відповідно до ЗК 1970 року, яким було визначено, що право власності і право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки на місцевості, видачі документу (державного акту), що посвідчує дане право. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] встановлювалися межі даної земельної ділянки, відсутні відомості про її (земельної ділянки) точне місцезнаходження, конфігурацію, межівників. Тобто, як об`єкт права власності чи землекористування земельна ділянка не була сформована. Проект відведення не затверджувався, державний акт [PERSON] не видавався. Таким чином, відповідно до чинного на той час земельного законодавства, жодні земельні права у [PERSON] на земельну ділянку не виникли. Цим рішенням (№51), було тільки розпочато процедуру виділення їй земельної ділянки, але не закінчено у встановленому законом порядку. Це свідчить про те, що право користування у [PERSON] щодо конкретної земельної ділянки, в певних межах, як об`єкт цивільних земельних прав у встановленому законом порядку не виникло, і, відповідно, захисту не підлягає. Також суд звертає увагу на те, що вказаним рішенням виконкому від 27.11.1985 року №51 [PERSON] виділено 0,37 га. землі, але 0,22 га з них у тимчасове користування, строк якого в подальшому не продовжувався, тобто після закінчення строку тимчасового користування земельною ділянкою площею 0,22 га. вона повернулася в фонд сільської ради автоматично, без процедури вилучення землі. Земельний Кодекс 1990 року, відповідно і Постанова Верховної Ради №562-ХХІІ від 18.12.1990 року не продовжували строк тимчасового користування, який закінчився. Та обставина, що земельну ділянку площею 0,22 га. і в подальшому записували в книги погосподарського обліку без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про продовження строку землекористування не породжує ніяких юридичних наслідків. Погосподарський облік не створює права користування. Він лише засвідчує те право, яке виникає на підставі відповідних юридичних фактів. Тому дане рішення виконкому (№51) залишилося чинним лише в межах площі - 0,15 га., але і на цю земельну ділянку проект відведення [PERSON] не затверджувався, межі земельної ділянки не встановлювалися, державний акт - не видавався. Було первинне рішення про виділення, але юридично це виділення належним чином не завершене. Таким чином,\~на переконання\~суду,\~ [PERSON] \~не є\~законним користувачем\~земельної ділянки\~з конкретним\~місцезнаходженням площею- 0,3561 га. Позивач та її представник також стверджують, що факт виділення їй ( [PERSON] ). земельної ділянки 27.11.1985 року площею 0,37 га. начебто встановлено Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.12.2019 року (справа №348/2566/13-а). Однак суд не робив такого висновку, а просто в мотивувальній частині постанови виклав короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій. Разом з тим в подальшому скасував всі прийняті рішення першої та апеляційної інстанції по тій причині, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв`язку з чим і закрив провадження в справі. Тому факт користування земельною ділянкою у даному рішенні, яке сторона позивача-відповідача вважають приюдиційним - не встановлено. \~ \~ \~ \~Твердження позивача - відповідача про те, що рішення від 03.01.1995 року № 29 «Про передачу земельних ділянок громадянам у приватну власність» порушує її права, бо до складу земельної ділянки, що надана [PERSON] незаконно включено і частину її ( [PERSON] ) земельної ділянки, також не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, оскільки з наведених вище причин позивач-відповідач не набула права користування цією земельною ділянкою, тому даним рішенням її права жодним чином не порушені. Крім того, внаслідок відсутності прав у [PERSON] на земельну ділянку в матеріалах справи відсутня і затверджена документація, що вона є суміжним користувачем виділеної [PERSON] земельної ділянки. Також на час прийняття оскаржуваного рішення [PERSON] не була і власником будинку. Нічим не доводиться і факт накладки земельних ділянок, площа таких накладок. Посилання сторони позивача-відповідача на те, що виділена [PERSON] земельна ділянка не збігається з земельною ділянкою (площа, конфігурація, поворотні кути, відстані, межівники) на плані, який виготовили спеціалісти ПП "Екселент", не заслуговують на увагу, оскільки земельна ділянка [PERSON] виділялась в 1995 році, а план ПП "Екселент" розроблявся в 2012 році. Цей план не є землевпорядною документацією, він не затверджений с/радою, його виконано на замовлення [PERSON] і він носить характер пропозиції до с/ради про виділення земельної ділянки відповідної площі. Стосовно доводів сторони позивача-відповідача про незаконність та необхідність скасування рішення від 05.10.2012 року №5-19/2012\~"Про\~надання дозволу\~на розробку\~технічного звіту\~на земельну\~ділянку",\~ суд акцентує, що знову ж таки з перерахованих вище мотивів [PERSON] не набула у власність чи користування дану земельну ділянку. Вона не була суміжним користувачем даної земельної ділянки, відсутні належні та допустимі докази факту накладки площ, тому її земельні права даним рішенням абсолютно не порушені. Крім того, як визначено в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа №826/5737/16) від 30.05.2018 року, дозвіл органу місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття, а отже не може порушувати будь-чиїх прав. Рішення Пасічнянської с/ради від 03.01.1995 року № 29\~ про передачу у приватну власність жителю с. Пасічна [PERSON] земельної ділянки площею 0,7777 га. було чинним на час прийняття даного рішення, межі земельної ділянки були чітко визначені, тому [PERSON] мав право закінчити приватизацію, яка була розпочата в 1995 році. Щодо твердження сторони позивача-відповідача про незаконність рішення ХХІІ\~сесії Пасічнянської\~с/ради\~VІ\~демократичного скликання\~від \~18.06.2013\~року за\~М16-22/2013\~"Про\~надання дозволу\~на розробку\~технічної документації\~щодо встановлення\~меж земельної\~ділянки в\~натурі",\~яким сільська рада дозволила [PERSON] відновити межі на 0,0900 га., а сторона позивача-відповідача вважає, що площа земельної ділянки має бути 0,25 га., суд зробив наступні висновки: Згідно законодавства встановлення меж, відновлення меж допускається тільки до земельних ділянок, які були відведені у встановленому порядку. Оскільки проект відведення земельної ділянки [PERSON] не затверджувався, тобто земельна ділянка в порядку відведення їй не надавалась, законних підстав для відновлення меж - немає. Статтею 107\~ЗК України\~передбачено,\~що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. А оскільки земельно-кадастрові документи на земельну ділянку площею 0,25 га. [PERSON] не затверджувались, тому станом на час її звернення, згідно даних погосподарського обліку, за нею може обліковуватись тільки 0,15 га. Відповідно, [PERSON] не має права на відновлення чи відведення земельної ділянки на 0,25 га., таким чином рішення ХХІІ сесії Пасічнянської с/ради VІ демократичного скликання від 18.06.2013 року за М16-22/2013 "Про надання дозволу на розробку технічної документації, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі" не порушує її існуючих прав. Спірна земельна ділянка належить до запасу земель Пасічнянської с/ради і вона має право розпоряджатися нею, а обміри проведені ПП "Екселент" - це не є затверджена земельно-технічна документація. Статтею 12\~ЗК України\~передбачено,\~що міська\~(сільська,\~селищна ради)\~має право\~розпоряджатися землями\~територіальної громади,\~яке вона\~здійснює шляхом:\~передачі ділянок\~комунальної власності\~у власність\~громадян або\~юридичних осіб\~відповідно до\~цього кодексу;\~надання земельних\~ділянок у\~користування і\~вилучення їх\~із земель\~комунальної власності\~відповідно до\~цього Кодексу;\~викупу земельних\~ділянок для\~суспільних потреб\~відповідної територіальної\~громади села;\~організації землеустрою;\~координації діяльності\~місцевих органів\~земельних ресурсів;\~здійснення контролю\~за використанням\~та охороною\~земель комунальної\~власності,\~додержання земельного\~й екологічного\~законодавства;\~обмеження,\~тимчасової заборони\~(зупинення)\~використання земель\~громадянами та\~юридичними особами\~в разі\~порушення ними\~вимог земельного\~законодавства;\~підготовки висновків\~щодо вилучення\~(викупу)\~і надання\~земельних ділянок\~відповідно до\~цього Кодексу;\~інформування населення\~щодо вилучення\~(викупу),\~надання земельних\~ділянок;\~внесення пропозицій\~щодо встановлення\~і зміни\~меж сіл;\~вирішення земельних\~спорів;\~вирішення інших\~питань у\~галузі земельних\~відносин відповідно\~до закону. Стосовно вимоги сторони позивача-відповідача зобов`язати Пасічнянську с/раду Надвірнянського району Івано-Франківської області повторно розглянути заяву [PERSON] про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, яка знаходиться в [ADDRESS] і прийняти рішення відповідно до вимог чинного земельного законодавства, з урахуванням висновків суду у даній справі, а також зобов`язати [PERSON] не чинити тепер уже правонаступнику [PERSON] - [PERSON] перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,3561 га. що розташована в [ADDRESS] , суд констатує: Зобов`язувати с/раду вчинити якісь дії - це втручання в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. Суд не вправі перебирати на себе повноваження державних органів, чи органів місцевого самоврядування, визначених законом, суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Суд зауважує, що він є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи, тому позовна вимога зобов`язати відповідача - Пасічнянську с/раду розглянути заяву [PERSON] про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, яка знаходиться в [ADDRESS] і прийняти рішення відповідно до вимог чинного земельного законодавства, з урахуванням висновків суду у даній справі не підлягає до задоволення, оскільки вирішення вказаного питання належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції суду. Таким чином,\~оцінюючи здобуті\~докази в\~їх сукупності,\~суд вважає,\~що рішення\~ІІІ сесії\~Пасічнянської с/ради\~ІІ демократичного\~скликання від\~03.01.1995\~року №\~29\~"Про\~передачу земельних\~ділянок громадянам\~ у\~приватну власність",\~яким [PERSON] ,\~жит.\~с.\~Пасічна у\~приватну власність\~передано земельну\~ділянку площею\~0,7777\~га,\~рішення \~ІХ сесії\~Пасічнянської с/ради\~VІ\~демократичного скликання\~від 05.10.2012\~року за\~№5-19/2012\~"Про\~надання дозволу\~на розробку\~технічного звіту\~на земельну\~ділянку",\~яким \~надано [PERSON] \~дозвіл на\~розробку технічного\~звіту на\~земельну ділянку\~в [ADDRESS] \~площею 0,260га.\~для ведення\~особистого селянського\~господарства за\~рахунок земель\~сільськогосподарського призначення\~в межах\~населеного пункту\~та рішення\~ХХІІ сесії\~Пасічнянської с/ради\~VІ\~демократичного скликання\~від \~18.06.2013\~року за\~М16-22/2013\~"Про\~надання дозволу\~на розробку\~технічної документації,\~щодо встановлення\~ меж\~земельної ділянки\~в натурі",\~яким [PERSON] \~надано \~дозвіл на\~ \~розробку технічної\~документації,\~щодо встановлення\~меж земельних\~ділянок в\~натурі(на\~місцевості) прийняте у відповідності до вимог ЗК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), без порушень вимог закону. Зворотнього суд під час розгляду справи - не встановив. Стосовно вимоги правонаступника [PERSON] позивача-відповідача [PERSON] зобов`язати [PERSON] не чинити їй, як правонаступнику [PERSON] перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,3561га. по адресу [ADDRESS] суд констатує наступне: Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків. У відповідності до ст.ст.103, 152, 153 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Власник та користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів. Змістом ст.158 ЗК України визначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки зійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Перешкоди в розумінні їх чинення, являють собою навмисні дії когось (фізичної та/або юридичної особи). В матеріалах справи відсутні докази, як того вимагає ЦПК України, щодо чинення відповідачем-позивачем [PERSON] перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] (акти органу місцевого самоврядування, земельних комісій, звернення в компетентні державні та правоохоронні органи та відповіді від них і т.д.). Про існування перешкод в користуванні земельною ділянкою зазначено тільки в позовній заяві, в судовому засідання про це вказала правонаступник [PERSON] - [PERSON] та її представник. Зокрема [PERSON] заявила, що коли помер [PERSON] , його дочка - [PERSON] забрала в [PERSON] город (кусок поля), де вона ( [PERSON] ) собі садила картоплю, знущалася з неї, обзивала нецензурними словами, неодноразово нападала і на [PERSON] і на неї ( [PERSON] ), в зв`язку з чим вона змушена була звертатися в поліцію, однак поліція ніяких заходів щодо неправомірних дій [PERSON] чомусь не здійснювала. Разом з тим, такі пояснення суд оцінює критично, оскільки вони, окрім слів [PERSON] та її представника, не підтверджені жодним належними та допустимими письмовими доказами, як того вимагає ЦПК, тому вважає їх голослівними та до уваги не бере. За наведених вище обставин суд прийшов до висновку, що вимога правонаступника [PERSON] позивача-відповідача [PERSON] зобов`язати [PERSON] не чинити їй, як правонаступнику [PERSON] перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,3561га. по адресу [ADDRESS] до задоволення не підлягає в зв`язку з недоведеністю. Таким чином, за наведених вище обставин суд прийшов до висновку, що вимоги позивача-відповідача до задоволення не підлягають в цілому. Відносно зустрічного позову [PERSON] до Пасічнянської с/ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету про оформлення права власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права на будинок, визнання права власності на спадкове майно суд зазначає: Як вбачається з зустрічної позовної заяви [PERSON] , 03.04.1990 року державним нотаріусом Надвірнянської ДНК Івано-Франківської області Поліщук Н.В. посвідчено договір дарування (реєстр нотаріальної дії №833) між громадянами [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) - матір`ю відповідача-позивача [PERSON] житлового будинку житловою площею 16 кв.м, розташованого в с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області. Житловий будинок належав дарувальнику на праві приватної власності, що стверджується довідкою про право власності, виданої виконкомом Пасічнянської с/ради від 21.03.1990 року та зареєстрованого в погосподарських книгах за №213. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. На час смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги по закону були: її чоловік - [PERSON] та дочка - [PERSON] (відповідач-позивач по даній справі), які відповідно до ст.549 ЦК (редакція 1963 року) спадок прийняли шляхом фактичного вступу у володіння майном, оскільки спільно проживали з померлою. В 2012 році [PERSON] , звернувся до Пасічнянської с/ради з заявою про надання йому дозволу на розробку технічного звіту на землю, бо це була також одна із вимог реєстрації права власності на спадкове майно. 12.06.2012 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Пасічнянської с/ради від 12.06.2012 року за №31 "Про оформлення права власності" оформила на себе право власності на належний, як вважає відповідач-позивач [PERSON] , їй та батьку спадковий будинок без жодної, на її думку, правової підстави. Стверджує, що відповідач [PERSON] приховала, що ще в 1990 році попередня власниця житлового будинку- [PERSON] подарувала житловий будинок її матері- [PERSON] , і та вступила в права володіння цим майном, а потім і вона ( [PERSON] ) з батьком, як спадкоємці померлої матері. Відповідач-позивач [PERSON] вважає, що рішення виконавчого комітету Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано- Франківської області від 12.06.2012 року за № 31 "Про оформлення права власності" щодо оформлення на гр. [PERSON] права власності на будинковолодіння [ADDRESS] є незаконним та просить його скасувати. Відповідно, просить визнати незаконним та скасувати і свідоцтво про право власності від 27.06.2012 року б/н виданого на ім`я [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літера "А" загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., шопа літера "Б" загальна площа 4,8 кв.м., шопа літера "В" загальною площею 18,0 кв.м, а також визнати незаконним та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис про право власності [PERSON] на домоволодіння: [ADDRESS] ; реєстраційний номер майна: 36998757, номер запису: 446, дата внесення запису: 27.06.2012 р., підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н від 27.06.2012 року, що видане Пасічнянською с/радою. Крім того,\~просить визнати\~за нею\~в цілому\~право власності\~на домоволодіння\~ [ADDRESS] ,\~що складається\~з житлового\~будинку загальною\~площею 44,2\~кв.м,\~житловою площею\~20,6\~кв.м;\~шопа загальною\~площею,\~4,8\~кв.м;\~шопа площею\~18\~кв.м.,\~як за\~спадкоємцем першої\~черги по\~закону після\~смерті матері\~ [PERSON] ,\~померлої [INFO] та\~яке складалось\~з 1/2\~частини цього домоволодіння\~та як\~за спадкоємцем\~першої черги\~по закону\~після смерті\~батька [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~яке складалось\~з 1/2\~частини цього домоволодіння, а також стягнути з позивача -відповідача в її користь понесені нею судові витрати. Разом з тим в процесі розгляду справи суд встановив наступне. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~в 2013\~році батько\~відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] звертався до Надвірнянського районного суду з позовом до [PERSON] (первинного позивача по даній справі), Пасічнянської с/ради, третя особа на стороні відповідача ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", про визнання недійсним рішення виконкому сільської ради від 12.06.2012 року №31, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності на цей будинок. Просив суд його позов задоволити та постановити рішення, яким визнати недійсним рішення виконкому Пасічнянської с/ради від 12.06.2012 року №31 про передачу у приватну власність [PERSON] житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , визнати недійсним свідоцтво на ім`я [PERSON] про право власності на вказаний житловий будинок та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, що в [ADDRESS] . Рішенням Надвірнянського р-нного суду від 18.06.2014 року (суддя Флоряк Д.В.), [PERSON] в задоволенні його позовних вимог було відмовлено. Як було встановлено судом при розгляді даної справи: "…згідно договору дарування від 3 квітня 1990 року [PERSON] подарувала [PERSON] жилий будинок, який складається з дерев`яної будівлі, жилою площею 16 кв.м. і знаходиться в [ADDRESS] . Як зазначено в договорі дарування, право власності [PERSON] на подарований нею будинок підтверджено довідкою про право власності, виданої виконкомом Пасічнянської сільської ради народних депутатів 21.03.1990 року, зареєстрованого в погосподарських книгах за № 213. Однак, як вбачається з відповіді Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву, документи, на підставі яких видано свідоцтво - відсутні. Крім цього,\~\~слід зазначити, що [PERSON] з часу укладення договору дарування їй житлового будинку від 3 квітня 1900 року і включно по час своєї смерті [INFO] не зареєструвала договір в установленому\~\~законом порядку на той час, а саме Договір повинен бути поданий для реєстрації до Пасічнянської сільської ради, що було\~\~передбачено\~ЦК\~в редакції 1960 року, тобто як в Пасічнянській сільській раді, Надвірнянського району, так і в Івано-Франківському ОБТІ, з чого слідує, що договір\~\~не набув державної реєстрації». "… [INFO] дружина позивача [PERSON] померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть. Заповітного розпорядження щодо належного їй майна вона не зробила….". "…На час смерті своєї дружини позивач [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з нею по [ADDRESS] . [PERSON] та його діти, які є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстровані та постійно проживали зі спадкодавцем, хоча в установленому законом порядку до нотаріуса щодо оформлення права на спадщину не зверталися. Даний факт сторонами не заперечується…".\~ "…\~Разом з тим суд вважає недоведеним позивачем той факт, що спірне будинковолодіння по [ADDRESS] , на яке видано свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] , входить до спадкового майна, яке залишилося після смерті його дружини. З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1980-2005 роки вбачається, що станом на 1980 рік в будинковолодінні по [ADDRESS] були зареєстровані і проживали [PERSON] - голова двору; [PERSON] - сестра; [PERSON] племінник (вибув 22.02.1979 року в Амурську область). Будинковолодіння складалося із жилого будинку 1930 року побудови площею 50 кв.м., та земельної ділянки площею 0,47 га. (особистий рахунок № 226). Згідно рішення виконкому Пасічнянської сільської ради №11 від 27.11.1985 року [PERSON] відкрито новий погосподарський номер (згідно погосподарської книги № 1583) та наділено 0.37 га землі з фонду с/ради, із них 0,22 га. у тимчасове користування. Згідно погосподарської книги за 1986-1989 року [PERSON] залишилася зареєстрованою за особовим рахунком № [NUMBER] в будинковолодінні, яке складається із житлового будинку 1930 року побудови загальною площею 50 кв.м., жилою площею 35 кв.м. Таким чином, на час посвідчення [PERSON] договору дарування 03.04.1990 року існувало два різні погосподарські номери як в [PERSON] , так і в [PERSON] . Позивачем не доведено в суді, що померла [PERSON] подарувала його дружині [PERSON] саме спірний житловий будинок. Свідок [PERSON] будучи, допитаною в судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] в спірному будинку по [ADDRESS] , однак поруч даного господарства знаходилася ще одна стара будова, яка практично як хата не використовувалася, оскільки була дуже стара і збудована ще до війни. В подальшому дану споруду було розібрано, але ким саме, пояснити не може.\~\~ З оглянутого судом технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що даний житловий будинок є 1960 року побудови і складається із кухні площею 11,4 кв.м., кладової площею 12,2 кв.м. та житлової кімнати площею 20,6 кв.м., а також є в наявності шопа площею 4,8 кв.м. та шопа площею 18,0 кв.м. В 2012 році відповідач [PERSON] звернулася в Пасічнянську сільську раду із заявою про надання їй дозволу на оформлення їй права власності на житловий будинок, в якому вона фактично проживала і рішенням виконкому Пасічнянської сільської ради № 31 від 12.06.2012 року оформлено право власності [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] . На підставі цього рішення [PERSON] видано свідоцтво про право власності від 27.06.2012 року. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що посилання позивача [PERSON] на те, що він має всі правові підстави бути власником домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються іншими доказами в їх сукупності…". У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказним \~рішеннямв задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Пасічнянської с/ради, третя особа на стороні відповідача ОКП "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації", про визнання недійсним рішення виконкому сільської ради від 12.06.2012 року №31, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності на цей будинок відмовлено, а отже рішення виконавчого комітету Пасічнянської с/ради від 12.06.2012 року №31 "Про оформлення права власності"- є чинним (т.1, а.с.100). Таким чином, оскільки батько відповідача - позивача [PERSON] - [PERSON] , як спадкоємець після смерті дружини - [PERSON] не набув права на дане майно, оскільки воно, як вбачається з вказаного вище рішення не належало [PERSON] то відповідач-позивач [PERSON] , в свою чергу теж не може набути те, що не набув її батько. Тому вимога відповідача-позивача [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 12.06.2012 року за № 31 "Про оформлення права власності" щодо оформлення на [PERSON] право власності на будинковолодіння [ADDRESS] до задоволення не підлягає. Наступні вимоги\~відповідача-позивача\~ [PERSON] :\~про визнання\~ незаконним\~та скасування\~свідоцтва про\~право власності\~від 27.06.2012\~року б/н\~виданого на\~ім`я\~ [PERSON] \~на домоволодіння\~по [ADDRESS] ,\~що складається\~з житлового\~будинку літера\~"А"\~загальною площею\~44,2\~кв.м.,\~житловою площею\~20,6\~кв.м.,\~шопи літера\~"Б",\~загальною площею\~4,8\~кв.м.,\~шопи літера\~"В",\~загальною площею\~18,0\~кв.м.;\~про визнання\~ незаконним\~та скасування\~ в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно реєстраційний\~запис про\~право власності\~ [PERSON] \~на домоволодіння,\~що в\~ [ADDRESS] ,\~реєстраційний номер\~майна:\~36998757,\~номер запису:\~446,\~дата внесення\~запису:\~27.06.2012\~р.,\~підстава виникнення\~права власності:\~свідоцтво про\~право власності,\~б/н\~від 27.06.2012\~року,\~що видане\~Пасічнянською с/радою\~та про\~визнання \~за нею,\~ [PERSON] ,\~в цілому\~право власності\~на домоволодіння\~ [ADDRESS] ,\~що складається\~з житлового\~будинку загальною\~площею -\~44,2\~кв.м.,\~житловою площею\~-20,6\~кв.м.,\~шопи загальною\~площею -\~4,8\~кв.м.,\~шопи площею\~18\~кв.м.,\~як за\~спадкоємцем першої\~черги по\~закону після\~смерті матері\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~яке складалось\~з 1/2\~частини цього\~домоволодіння та\~як за\~спадкоємцем першої\~черги по\~закону після\~смерті батька\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~яке складалось\~з 1/2 частини цього домоволодіння є похідними від першої вимоги, тому з наведених вище підстав до задоволення також не підлягають. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] не підтвердили встановлені судом обставини, однак і не спростували їх, оскільки не знають, чи наявні в сторін по справі якісь документи на спірну земельну ділянку та будинок. Про прийняття Пасічнянською с/радою оскаржуваних рішень їм також нічого невідомо. З показань допитаного в якості свідка [PERSON] встановлено, що він з травня 2006 року по листопад 2010 року працював секретарем Пасічнянської с/ради. Після, з 2010 року по 2019 рік був членом виконкому с/ради. Підтвердив ту обставину, що в 2012 році виконком Пасічнянської с/ради розглядав заяву [PERSON] щодо надання їй права власності на спадкове майно, а саме будинковолодіння, що в [ADDRESS] . На засіданні виконкому був присутній і [PERSON] . Зазначив, що він і ще декілька депутатів мали зауваження щодо розгляду даного питання, тому просили голову с/ради перенести його розгляд, щоб ознайомитися з документами [PERSON] . Однак їх ніхто не послухав і більшість членів виконкому проголосували за оформлення за [PERSON] права власності на будинковолодіння. Він та ще одна людина, хто не пам`ятає, утримались від голосування. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зі змісту ст.81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні первинних позовних вимог правонаступника [PERSON] - [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] , підстави для стягнення з відповідача-позивача на користь позивача-відповідача і навпаки понесених судових витрат\~в порядку\~ст.141 ЦПК України, відсутні. На підставі ст.ст.2, 6, 17, 56 ЗК України (в редакції 1990 року),1, 3, 4, 12, 79-1, ч.2 ст.152, 153, 158 ЗК України (чинної редакції), ч.1 ст.257 ЦК України,

Outcome: dismissed