Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що змушений звертатися з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в зв`язку з тим, що попрацювавши на цьому підприємстві, а до цього на іншому шахтному підприємстві майже 15 років, він завжди дотримувався техніки безпеки, сумлінно відносився до своєї роботи, але все ж таки 30 жовтня 2022 року отримав травмування голови під час виконання підземних робіт, про що свідчить акт форми Н-1 від 08 листопада 2022 року. Позивач проходив лікування в місцевих лікарнях за місцем проживання, потім на стаціонарі в м. Дніпро, і згодом, після проходження огляду на МСЕК йому було встановлено другу групу інвалідності з 03 лютого 2023 року через трудове каліцтво та втрату 80% професійної працездатності, що підтверджується довідками до акту огляду МСЕК та про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААГ №176413 та серії 12 ААА № 129359) від 03 лютого 2023 року відповідно, та повторного огляду серії №12 ААГ №561686 від 26 січня 2024 року). Йому рекомендовано постійне медикаментозне лікування, стаціонарне лікування в ДКПЛ не менше чотирьох раз на рік по 2-4 тижня. Скільки це лікування буде тривати, невідомо. Крім цього після виявленого діагнозу встановлено, що його працездатність стійко частково втрачена та може бути підвищена втрата працездатності, тобто він вже ніколи не одужає. Його хвороба постійно прогресує, він - інвалід, і живе зі страхом очікування гіршого стану. Душевні страждання, які він відчуває в зв`язку із усвідомленням того факту, що він вже ніколи не буде здоровою людиною, що його хвороба прогресує і його очікує інвалідність і в подальшому і першої групи - невимовні! Після отриманої травми в нього постійно болить та кружиться голова, трапляються приступи з утратою свідомості, частина з яких протікає з судорогами, він став дратівливим, в нього безсоння, а якщо він і засинає, то з важкістю із-за тривоги, переживає через усілякі дрібниці, в нього знизилась пам`ять. Як йому пояснили в психіатричній лікарні, це все через отриману вище травму. На підтримуючі лікування затрачуються всі його страхові виплати, яких недостатньо. Це приводить його до додаткових моральних страждань, відчаю. Окрім цього, в нього дружина та дві неповнолітні доньки, про яких він теж має піклуватися, а він цього зробити не може. Ці душевні страждання, його важкий життєвий стан безперервно пригнічують його, біль в душі - невимовний. Він змушений звертатись за допомогою до лікарні, медичних приладів та особливих ліків. Із-за хвороби він був змушений змінити свій звичайний уклад життя. В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Ушкодження здоров`я, заподіяні йому, як потерпілому, під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинююсь моральні та фізичні страждання. Втрата працездатності призвела до обмеження можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про його нездатність в даному випадку, матеріально забезпечити себе та членів його сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також безпосередньої вини підприємства у спричиненні цієї шкоди. Прохала в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В подальшому представник відповідача надала заяву в якій прохала справу розглядати без її участі, врахувати викладене у відзиві на позовну заяву. Позивачем відповідь на відзив не надано, надано заяву згідно якої позивач прохає позовну заяву розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі та прохає його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , вбачається, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 01.07.2019 року та 09.02.2023 року був звільнений з займаної посади на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Під час виконання позивачем трудових обов`язків 30.10.2022 року о 13 год 30 хв. з ним стався нещасний випадок, у зв`язку з чим, відповідачем було проведено розслідування нещасного випадку та 08 листопада 2022 року складено Акт за формою Н-1, згідно якого комісія дійшла висновку що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Пунктом № 4 Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталося) 30.10.2022 року о 13 год 30 хв., який затверджений 08 листопада 2022 року директором ВП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] , стався при наступних обставинах: 30 жовтня 2022 року приблизно о 13 годині 30 хвилин раптово трапився порив рукава високого тиску напірної магістралі, що з`єднує колектори секцій №133 та №134. Під дією робочої рідини, [PERSON] втратив рівновагу та вдарився головою об елементи конструкції секції механізованого комплексу КД-80. [PERSON] почувши звук пориву рукава високого тиску, покричав гучномовним зв`язком на енергопоїзд, щоб виключили подачу тиску на лаву. Підійшовши до секції №134 [PERSON] . Побачив потерпілого [PERSON] голова його була в крові. [PERSON] доповів по ґучномовному зв`язку ланковому про подію та супроводив потерпілого по 586 лаві на 586 бортовий штрек, де йому була надана перша до медична допомога. Далі потерпілий [PERSON] був доставлений до підземного пункту охорони здоров`я, де йому була надана перша медична допомога. Відповідно до довідок до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №176413 від 10 лютого 2024 року та ААГ №561686 від 26 січня 2024 року, виданої КЗ «Обласним клінічним центром медико-соціальної експертизи» ДОР Міжрайонною Психіатрична МСЕК №2, [PERSON] , встановлена друга група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №129359 від 03 лютого 2023 року, яка видана КЗ «Обласним клінічним центром медико-соціальної експертизи» ДОР Міжрайонною Психіатрична МСЕК №2, [PERSON] , було з 03 лютого 2023 року визначено ступінь втрати професійної працездатності - 80%. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку трудове каліцтво пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що підчас роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав трудове каліцтво, у зв`язку з чим був звільнений за станом здоров`я та встановленням йому другої групи інвалідності. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що трудове каліцтво відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок ушкодження здоро`я в результаті праці на виробництві, останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства та працівника в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 80% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 200 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. У постанові Верховного Суду 05 січня 2024 року у справі № 629/2371/23 вказано, що посилання касаційної скарги на незазначення у резолютивних частинах оскаржуваних судових рішень відомостей про те, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, не є підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень, з огляду на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, зокрема встановлений підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Виходячи зі змісту підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20, від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21, від 17 січня 2024 року у справі № 175/623/23, від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір в сумі 2000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved