Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Дем`яненко О.О. звернулася до суду із даним позовом у якому зазначила, що позивач із відповідачкою перебували у шлюбі з 10 травня 2008 року по 29 серпня 2008 рік. Після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім`єю, і у них [INFO] народився син [PERSON] , і відомості про батька дитини внесено у актовий запис за правилами ч.1 ст.135 СК України, як « [PERSON] ». Після народження дитини позивач та відповідачка проживали разом і знов зареєстрували шлюб у 2010 році та розірвали шлюб у 2016 році, а потім ще раз зареєстрували шлюб у 2017 році та розірвали шлюб у 2021 році. Позивач, відповідачка та їх син [PERSON] фактично проживали разом однією сім`єю по квітень 2023 року; остання адреса спільного мешкання була у [ADDRESS] . Відповідачка 04.04.2023 виїхала за кордон через пункт пропуску Рава-Руська, і мешкає з матір`ю в рф. Дитина залишилася на повному вихованні та утриманні позивача, який на той час офіційно не мав статусу батька дитини та своє батьківство над [PERSON] офіційно зміг оформити лише на підставі заочного рішення Люботинського міського суду від 24.04.2024, за яким він визнаний батьком [PERSON] . Відповідачка участі у житті дитини не приймає, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною та не займається вихованням. Нехтування матір`ю батьківськими правами принижує гідність дитини, а наявність людини, яка має права матері, проте не виконує батьківських прав, у подальшому може призвести до негативних наслідків у житті сина, як з моральної так і з правової сторони. Ухвалою від 07 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою від 09 вересня 2024 року було витребувано докази з Державної прикордонної служби - відомості щодо перетину відповідачкою державного кордону. Ухвалою від 25 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та її розгляд призначено у відкритому судовому засіданні. Відповідачка у судові засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем мешкання та публікації оголошення про виклик на Інтернет-сайті. Відповідачці надсилалася копія позову з додатками а також судові повістки та копія ухвали про відкриття провадження у справі, в якій роз`яснювалися строки та порядок подання відзиву та клопотань про розгляд справи у загальному порядку. Усі конверти з судовими повістками повернулися до суду із поштовими відмітками «адресат відсутній». Відзиву на позовну заяву або клопотань від відповідачки судом не отримано. Представник позивача та позивач у судовому засіданні 08.11.2024 просили провести заочний розгляд справи. Таким чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з відповідачкою [PERSON] вони декілька разів укладали та розривали шлюб. Від попередніх стосунків у [PERSON] є четверо дітей, а від нього у [PERSON] є син [PERSON] , який народився у період, коли шлюб між ними було розірвано. На момент народження [PERSON] , ЗАГС не міг офіційно зареєструвати батьківство позивача, оскільки дитина народилася після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою. Розірвання шлюбу було з ініціативи [PERSON] для отримання державної допомоги. У подальшому вони знов уклали шлюб з [PERSON] і шість років прожили під Куп`янськом разом із [PERSON] , а також її іншими двома дітьми [PERSON] і [PERSON] , які на той час були неповнолітніми і для яких він був, як батько. Потім, до грудня 2021 року він з [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] жили у його батьків в Люботині . У 2021 році знов розірвали шлюб, оскільки він хотів придбати нерухомість і оформити її на себе. До квітня 2023 вони нормально жили разом однією сім`єю, [PERSON] не працювала, а він працював на будівництві і забезпечував сім`ю. 04 квітня 2023 року без жодних передумов відповідачка поїхала від них. Зазначила, що уїжджає, зібралась і уїхала, навіть не дочекавшись, коли прокинеться син [PERSON] і не попрощалася з ним. На день народження сина 22 червня вона не привітала його із днем народження. Коли сину виповнилося 14 років, позивач дзвонив відповідачці і казав, їй щоб вона приїхала і оформила дитині паспорт, на що вона сказала, що подумає, але вийшла на зв`язок через два місяці і сказала, що перебуває у Туреччині і не приїде. Позивач на той час юридично не являвся батьком [PERSON] і не міг оформити дитині паспорт, а тому змушений був через суд визнавати своє батьківство над [PERSON] . У 2023 році відповідачка сказала, що не буде повертатися з-за кордону і рекомендувала їм жити далі так, ніби вона померла. Виїзд відповідачки за кордон не пов`язаний із біженством, також не пов`язаний із якимись сімейними негараздами. Вона нічого не пересилала з-за кордону ні йому, ні сину, лише один раз прохала поповнити їй рахунок на мобільному телефоні. На даний час він живе разом із сином [PERSON] і повнолітнім [PERSON] , до якого ставиться, як до рідного сина. Відповідачка не цікавиться життям своїх інших синів [PERSON] і [PERSON] . Четвертий старший сини [PERSON] перебуває у російському полоні, а п`ятий старший син залишився десь під Куп`янськом із її матір`ю. [PERSON] не запрошувала дітей виїхати до неї за кордон. [PERSON] він утримував сам, на даний час син навчається у 9 класі Караванської гімназії. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснив, що до квітня 2023 року у них в родині були нормальні стосунки, мати турбувалася про нього. Продукти та покупки здійснював батько, а також батько допомагав йому з навчанням. Мати не казала, що планує уїхати. А одного разу, коли він прокинувся, матері вже не було вдома, і з`ясувалося, що вона виїхала за кордон. Мати йому не передзвонила, і першим він намагався додзвонитися мамі, яка двічі скинула його дзвінки. У подальшому, якийсь час вони спілкувалися з мамою по телефону, потім перестали. Він просив мати взяти його до себе, але вона відмовила. У 2024 році він з матір`ю вже не спілкувався. У 2023 році він дуже переймався через від`їзд матері, часто плакав, зараз він не хоче її бачити і не бажає, щоб вона далі вважалася його матір`ю. Його емоційний стан внаслідок того, що мати їх покинула - порушився. Протягом 2023 року мати йому обіцяла, що скоро приїде, але цього не зробила. Гаджети йому купував батько, мати такі покупки йому не робила. Батька він знає усе життя і любить. Свідок [PERSON] зазначив, що є зведеним братом [PERSON] , а позивач йому приходиться відчимом, але він ставиться до нього, як до рідного батька і на даний час живе разом із позивачем та [PERSON] . Свою матір [PERSON] останній раз він бачив приблизно півтора роки потому. Вона поїхала за кордон і не повернулася. Про те, що мати виїхала за кордон, він вперше дізнався від позивача. З матір`ю він зрідка спілкується по телефону, вона не пояснювала причини свого від`їзду. Вона розпитувала про його життя та про [PERSON] , а про [PERSON] не запитувала. Також, вона не запитувала про старшого брата, який перебуває у полоні. Між відчимом і матір`ю серйозних сварок не було. У матері всього п`ять дітей, він спілкується зі [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] був дуже пригнічений тим, що мати поїхала, і він його підтримував. Мати ставилася до нього і [PERSON] , коли вони зростали, нормально і обох любила. За останні два роки до від`їзду мати змінилася, стала дратівливою, чому так сталося, він не знає. Свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою позивача. У позивача та його дружини [PERSON] були нормальні стосунки, він її не бив. Стосунки нормальні у них були навіть після розірвання шлюбу. Вони жили разом у Люботині з сином [PERSON] та сином [PERSON] . Останній раз бачила [PERSON] близько 2 років назад. Вона дізналася від своєї матері, що [PERSON] виїхала за кордон, напевне, влаштовувати особисте життя. Вона бачила, що вихованню [PERSON] позивач приділяв більше уваги, ніж [PERSON] . [PERSON] дуже переживав, що його мати виїхала, та зазначав, що мама обіцяла йому повернутися. Емоційний стан [PERSON] погіршився, він дуже ображений на свою маму. Суд, вислухавши позивача та його представника, представника третьої особи, свідків, опитавши дитину, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом на підставі досліджених доказів встановлено такі обставини. [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України (а.с. 12); згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру станом на 02.08.2024, вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS] у період з 23.10.2010 по 29.03.2018 роки. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 травня 2008 року, про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] , прізвище подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). [PERSON] та [PERSON] 29 серпня 2008 року розірвали шлюб, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 26). Відповідно до повторного свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.21) Станом на 2014 рік у актовому записі про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьком дитини був вказаний [PERSON] , і ці відомості внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України. (а.с. 15) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 квітня 2010 року, про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] , прізвище подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27). [PERSON] та [PERSON] 11 травня 2016 року розірвали шлюб, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 28). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 листопада 2017 року, про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] , прізвище подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 29). [PERSON] та [PERSON] 25 серпня 2021 року розірвали шлюб, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 30). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2021року придбав у власність житловий будинок за адресою [ADDRESS] (а.с. 32-34). Згідно довідок управління соціального захисту населення ЛМР від 26.04.2022 року, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] , були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи та зареєстрували своє місце проживання/перебування за адресою [ADDRESS] (а.с. 38-39). 26 грудня 2023 року ОСН «Дубрава» у складі трьох членів ОСН склали акт про те, що [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] мешкали разом з 10.08.2017 по 26.04.2022 роки за адресою [ADDRESS] (а.с. 31). 26 грудня 2023 року ОСН «Дубрава» у складі трьох членів ОСН склали акт про те, що [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] мешкали разом за адресою [ADDRESS] з 26.04.2022 по 04.04.2023 роки (а.с. 35). 26 грудня 2023 року ОСН «Дубрава» у складі трьох членів ОСН склали акт про те, що [PERSON] із [PERSON] мешкають разом удвох за адресою [ADDRESS] з 04.04.2023 року. Також, у цей же день ОСН «Дубрава» у складі трьох членів ОСН склали акт про те, що мати дитини [PERSON] не мешкає з сім`єю і не забезпечує постійний догляд та виховання дитини (а.с. 36). Згідно відповіді Державної прикордонної служби від 23.01.2024, яка сформована на виконання ухвали Люботинського міського суду Харківської області у справі 630/39/24, [PERSON] [INFO] , виїхала за кордон України 05.04.2023 через пункт пропуску Рава-Руська, відомості про її повернення на територію України станом на длень формування запиту відсутні (а.с. 40) Згідно відповіді Державної прикордонної служби, відомостей щодо перетинання Державного кордону України або лінії розмежування [PERSON] , [INFO] в період з 01.01.2024 по 19.09.2024 рік не виявлено (а.с. 62). Люботинським міським судом Харківської області 24 квітня 2024 року у справі 630/39/24 ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , а також вирішено внести зміни до актового запису про народження дитини шляхом запису батьком дитини [PERSON] . (а.с. 16-19) Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 24 квітня 2024 року у справі 630/39/24 набрало законної сили 30 травня 2024 року. Даним рішенням, серед іншого було встановлено, що [PERSON] перебуває за кордоном з 05.04.2023 та в країну не повернулася. З скріншотів переписки з телефону неповнолітнього [PERSON] з контактом «мама» у месенджері Telegram, вбачається, що на дату його народження 22 червня відсутні дзвінки або повідомлення з привітаннями. За 2024 рік є лише скасовані вихідні дзвінки. Також, за 9 травня 2024 рік є вхідне привітання від контакту «мама» зі святом із забороненою законом на Україні символікою. У судовому засіданні [PERSON] пред`явив для огляду судом месенджер Telegram у власному мобільному телефоні, де історія відповідає вказаним скріншотам. Після квітня 2023 року наявні пропущений вхідний дзвінок та скасовані вихідні дзвінки. У іншому месенджері - Viber переписка відсутня. (а.с. 111-113) З ксерокопії паспорту громадянина України на м.'я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що даний документ було видано 26.09.2024 року. (а.с. 109-110) Орган опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області 25.09.2024 склав висновок №03-36/3298 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Даним висновком встановлено, що батько сам батько сам виховує сина, оточує його турботою та піклуванням, створюючи для нього усі необхідні умови для нормального розвитку без участі матері, яка залишила сім`ю та в квітні 2023 року виїхала за кордон. Обстеженням умов проживання дитини, спеціалісти служби у справах дітей встановили, що за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] та йог осин [PERSON] і створено усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Речей матері [PERSON] не виявлено. [PERSON] навчається у Караванській гімназій і з квітня 2023 року мати не цікавиться успіхами сина та не зв`язується з гімназією. Натомість, навчальним процесом та успіхами у повній мірі цікавиться його батько. Служба у справах дітей повідомлень про порушення прав дітей щодо батьків [PERSON] не отримувала. [PERSON] вказав що мати не приймає участі у його житті. Службою отримано письмову заяву [PERSON] , у якій остання повідомляє, що виїхала за кордон де влаштовує своє особисте життя і повертатися не планує та проти позову не заперечує. (а.с. 71-76) Представником Органу опіки та піклування у судовому засіданні надано копію акту обстеження умов проживання родини [PERSON] від 02.09.2024, згідно до якого виходом за адресою [ADDRESS] , встановлено, що там проживають [PERSON] та [PERSON] , 2009 р.н., і умови для проживання є достатніми для нормального розвитку дитини. (а.с. 132) Також, представником Органу опіки та піклування у судовому засіданні надано скріншот з електронної поштової скриньки Виконавчого комітету Люботинської міської ради, на якому за 11 вересня 2024 є вхідний лист від контакту підписаного « [PERSON] » [INFO] , без тексту та тему із вкладенням фотокопії рукописної заяви складеної від імені [PERSON] про те що вона перебуває за кордоном. Не збирається повертатися і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. При цьому не вбачається, що фотокопія заяви [PERSON] завірена її цифровим підписом. (а.с. 133) Представник органу опіки та піклування надав пояснення у судовому засіданні про те, що у висновку органу опіки та піклування було вказано на згоду [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав, спираючись на вказаний електронний лист, який надійшов від неї на електронну пошту Виконавчого комітету ЛМР. Безпосередньо [PERSON] органу опіки допитати не вдалося. Розглядаючи висновок органу опіки і піклування та беручи до уваги пояснення представника цього органу, суд критично сприймає вказані відомості щодо отримання представниками органу опіку та піклування згоди від [PERSON] на позбавлення її батьківських прав, оскільки, як встановлено судом, вона перебуває за кордоном, а електронний лист, отриманий начебто від неї, не було підписано за допомогою електронно-цифрового підпису. Отже неможливо беззаперечно встановити, хто саме надіслав електронний лист із фотокопією заяви [PERSON] . За цих обставин неможливо беззаперечно переконатися, що саме [PERSON] надала органу опіки та піклування власне волевиявлення, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Інші доводи з висновку органу опіки та піклування не суперечать доказам, які були отримані та досліджені судом, а також поясненням позивача, дитини і свідків, а тому суд приймає усі інші викладені у висновку доводи органу опіки та піклування про необхідність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] . Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Внаслідок дослідження доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] у квітні 2023 року під час дії воєнного стану виїхала за кордон України, залишивши свого сина на території Люботинської територіальної громади Харківського району Харківської області що відноситься до зони можливих бойових дій (згідно переліку території, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року N 309), із позивачем [PERSON] , який на той час офіційно не мав статусу батька дитини, а приходився колишнім відчимом, отже й не міг самостійно представляти інтереси дитини у державних органах. У разі виникнення загрози для життя і здоров`я дитини та необхідності евакуації на іншу, безпечну територію, неповнолітній [PERSON] без представництва батьків, мав би складнощі щодо оформлення соціальної допомоги, влаштування до освітнього закладу та медичного обслуговування. Станом на квітень 2023 року [PERSON] виповнилося повних 13 років. Станом на 22 червня 2023 року, коли [PERSON] виповнилося 14 років і він, відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», мав обов`язок оформити паспорт, він був обмежений у виконанні такого обов`язку, оскільки мати виїхала, а позивач не мав статусу батька і не міг представляти інтереси дитини у державних органах для отримання паспорта. Тому паспорт громадянина України [PERSON] зміг отримати лише у 2024 році після встановлення батьківства [PERSON] у судовому порядку. За вказаних обставин виїзд [PERSON] за кордон та залишення свого неповнолітнього сина [PERSON] вочевидь поставило під загрозу можливість реалізації прав дитини. Засобами мобільного зв`язку, як вбачається з оглянутого мобільного телефону дитини, відповідачка, перебуваючи за кордоном, із сином практично не спілкується. Матеріальної підтримки дитині також не надає. За показаннями сина, подарунків або привітань від матері він у 2023 та 2024 роках не отримував. Розрив у зв`язках та спілкуванні з дитиною-підлітком на протязі півтора року, який допущено під час воєнного стану за вказаних обставин, суд вважає суттєвим та таким, що свідчить про відсутність підтримки з боку матері, та нехтування здоров`ям, вихованням та безпекою дитини. Також, таку поведінку матері можливо охарактеризувати як байдужість до особистого життя рідної дитини та відсутність переживань щодо подальшої долі сина, ухилення від виховання та матеріального утримання власної дитини. При цьому, відповідачка свідомо перебуває за кордоном, і судом не встановлено мотивів або перешкод, з яких вона не бажає повернутися, або продовжити підтримувати стійкий родинний зв`язок із сином дистанційно. Судом не отримано доказів, які б свідчили про поважність причин невиконання відповідачкою своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, або про чинення іншими особами перешкод їй у цьому. Таким чином, судом встановлено, що свідоме невиконання відповідачкою своїх обов`язків відносно її сина носить тривалий та систематичний характер, а тому суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо сина є наслідком її винної поведінки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітнього сина. Разом із тим, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Виходячи з викладеного, відповідачка, у разі зміни відношення до своїх батьківських обов`язків та доведення цього конкретними діями, матиме змогу поставити питання про поновлення своїх батьківських прав. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На даний час відповідачка [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання свого малолітнього сина [PERSON] , а тому суд стягує з неї аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі при поданні позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Суд вважає, що з відповідачки [PERSON] в порядку ст.141 ЦПК України, та Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., а також з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved