Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

16 жовтня 2024 року в суд надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім`ї КМДА, про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 17 жовтня 2015 року з відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №1866. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з 2023 року шлюбні відносини між ним та [PERSON] фактично припинились, з відповідачкою не спілкуються та проживають окремо, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Спільне життя не склалось через різні погляди на подальше подружнє життя, розподіл сімейних обов`язків та вирішення питань життя сім`ї. Шлюб між ним та відповідачкою існує формально, сім`я розпалась остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Після припинення між сторонами відносин [PERSON] переїхала до Дністровського району та припинила спілкування із [PERSON] та сином, який постійно проживає із позивачем. Спору щодо визначення місця проживання дитини між ними немає, оскільки між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участь батьків у її вихованні. А тому, [PERSON] просить розірвати шлюб зареєстрований між ним та [PERSON] , зареєстрований 17.10.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №1866. Малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] залишити проживати із позивачем, який самостійно його виховує. Ухвалою суду від 16.10.2024р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 13 листопада 2024р. о 11 год. 00 хв., яке було відкладено на 27 листопада 2024 року о 17 год. 00 хв. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, в таке засідання не з`явилися. При цьому, позивач подав до суду клопотання від 13.11.2024р. та 20.11.2024р. про розгляд справи за йоговідсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, проте 13.11.2024р. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила позов задоволити повністю. Третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім`ї КМДА, яка була належним чином повідомлена про всі дати судових засідань, жодних заяв чи клопотань не подавла. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання у відсутності сторін та інших учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін та інших учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 17 жовтня 2015 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.02.2018р. Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній спір щодо місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини, зокрема [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору від 07.10.2024 року (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що позивач по справі не бажає перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідачка визнала позов та не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, беручи до уваги фактичне припинення сімейних відносин, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо залишення позивачу на виховання сина [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З огляду на викладене, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини, оскільки між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, а тому суд вважає за можливе малолітнього сина [PERSON] залишити проживати разом із батьком. Таке рішення суду не суперечитиме інтересам дитини, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, а саме, акта проживання №8 від 13.09.2024 року, виданого заступником директора КП «ККОЖФ» (а.с.12), акта обстеження сім`ї від 08.10.2024 року, виданого міським головою Новодністровської міського ради (а.с.), довідки МПП «Крок» №100 від 08.10.2024 року, довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.09.2024 року (а.с.15), довідки спеціалізованої школи №185 ім. Володимира Вернадського від 16.09.2024 року (а.с.16), дитини проживає з батьком у м. Києві, який займається її вихованням, лікуванням, натомість мати проживає та працює у м. Новодністровськ та не приймає участі у вихованні сина. Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., при цьому позивачу слід повернути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. з державного бюджету. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115, 161 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved