Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 179 364,92 грн заборгованості за договором №3465782460 від 13 грудня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 грудня 2021 року [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» підписали кредитний договір №3465782460. Відповідно до кредитного договору та паспорту кредиту №5782460 позичальнику надано кредит в сумі 145 509,00 грн на 24 місяці, річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти - 2,70 % від суми кредиту. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги та витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року позивач є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором №3465782460 від 13 грудня 2021 року заборгованість за яким, станом на 19 квітня 2023 року, становить 179 364,92 грн, з яких: 133 259,37 грн - заборгованість по тілу кредиту, 12,66 грн - заборгованість по річним процентам, 46 092,89 грн - заборгованість по щомісячним процентам. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31 жовтня 2024 року. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 04 грудня 2024 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Таскомбанк». Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час і місце засідання повідомлений у порядку визначеному ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно з ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. 13 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладений кредитний договір №№3465782460, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту - 145 509,00 грн, строк, на який надається кредит - 24 місяці, щомісячні проценти - 2,70, річні проценти - 0,01. В п.1.3. договору сторони погодили порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Відповідно до п.2.2. кредитного договору позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією. Пунктом 3.3. кредитного договору, передбачено, що всі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (публічна частин) редакція від 30 серпня 2021 року, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується, підписавши цей договір. Згідно з п.3.4. кредитного договору, цей договір, Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», редакція від 30 серпня 2021 року, складають єдиний кредитний договір. 13 грудня 2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту №5782460 в якому міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти. З платіжної інструкції №831596612 від 15 грудня 2021 року убачається, що оприбутковано тіло кредиту в сумі 145 509,00 грн по кредитному договору №3465782460 від 13 грудня 2021 року. 13 грудня 2021 року [PERSON] підписав повідомлення про відступлення прав вимог, відповідно до якого його повідомлено, що права вимоги за кредитним договором №3465782460 від 13 грудня 2021 року, укладеним між ним та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», будуть відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та АТ «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір № 01/09/21 про відступлення права вимоги згідно з умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим договором (пункт 2.1). Відповідно до п.2.2. договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку №1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри є невід`ємною частиною цього договору. В п.3.4 договору зазначено, що право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Позивачем надано копію реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року за 15 грудня 2021 року, в якому зазначено: позичальник [PERSON] , номер кредитного договору 3465782460, дата видачі кредиту 13 грудня 2021 року, сума кредиту 145 509,00 грн, дата закінчення договору 13 грудня 2023 року, кількість днів прострочення заборгованості, при наявності - 0, загальна сума заборгованості - 145 762,55 грн, сума основного боргу за кредитом - 145 509,00 грн, сума нарахованих процентів - 0,08 грн, сума нарахованого щомісячного проценту (плати за кредитом) - 253,47 грн, ціна договору за кредитом - 145 762,55 грн. 27 лютого 2023 року АТ «Таскомбанк» направило [PERSON] повідомлення-вимогу №3847/70.1.1. від 24 травня 2023 року, у якій зазначено, що заборгованість по кредиту станом на 24 лютого 2023 року становить: 60 507, 40 грн основного боргу, 0,42 грн строкової заборгованості за процентами, 72 751,97 грн простроченого боргу, 10,31 грн простроченої заборгованості за процентами, 0,00 грн пені, 36 148,24 грн прострочених щомісячних платежів, 2 104,69 грн строкових щомісячних процентів та запропоновано протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику повернути кредит та сплатити нараховані проценти та штрафні санкції. У розрахунку заборгованості по кредитному договору №3465782460 від 13 грудня 2021 року зазначено, що станом на 19 квітня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 179 364,92 грн, з яких 133 259,37 грн заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 12,66 грн заборгованість по відсотках (в т. ч. прострочені); 46 092,89 грн заборгованість по щомісячним процентах (в т. ч. прострочених). У ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Позивач зазначає, що відповідач був письмово повідомлений про те, що права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги. Стверджує, що відповідно до умов договору про відступлення права вимоги та витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, АТ «Таскомбанк» є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором №3465782460 від 13 грудня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Суд зазначає, що зміст повідомлення про відступлення прав вимоги від 13 грудня 2021 року свідчить про те, що ТОВ «ФК «ЦФР» повідомило [PERSON] , що права вимоги за кредитним договором №3465782460 від 13 грудня 2021 року будуть відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, водночас як на підставу набуття права вимоги до відповідача позивач зазначає договір про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року та реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року за 15 грудня 2021 року. Договір про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року суду не надано, відтак суд позбавлений можливості перевірити його зміст. В п.1.1 договору відступлення права вимоги визначено значення терміну позичальники: «клієнти первісного кредитора, яким первісний кредитор надав кредити та, які мають зобов`язання по відношенню до Первісного кредитора за кредитним договорами». Пунктом 1.4. договору про відступлення прав вимоги визначено, що термін заборгованість має таке значення: «невиконані позичальником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитного договору станом на дату відступлення прав вимоги новому кредитору згідно з графіком, зазначеним у п.3.1.2 цього Договору». За змістом договору про відступлення прав вимоги термін право вимоги має таке значення: «права грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами первісного кредитора за кредитними договорами до позичальників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі укладених між первісним кредитором та позичальниками кредитних договорів, та підтверджуються документацією, а також інші права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення (пункт 1.7.). Аналіз змісту даних пунктів договору дає суду підстави для висновку, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги, кредитний договір між первісним кредитором та позичальником уже повинен був бути укладений та повинні були існувати між первісним кредитором та позичальником зобов`язання за кредитним договором. Обумовлений сторонами у пункті 3.4. договору про відступлення прав вимоги строк, з якого право вимоги переходить до нового кредитора (з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог), не дає підстав для висновку про перехід до нового кредитора права вимоги за тими кредитними договорами, які будуть укладені з первісним кредитором після набрання чинності договором про відступлення прав вимоги. Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На момент укладення договору про відступлення права вимоги 01 вересня 2021 року боргові зобов`язання за кредитним договором №3465782460 від 13 грудня 2021 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №3465782460 від 13 грудня 2021 року, позивачем не надано. На підставі викладеного суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed