Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] (далі позивач) через представника [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до Фастівської міської ради Київської області (далі відповідач), в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , що померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, за яким все своє майно заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В установлений шестимісний строк [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON] , а [PERSON] у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини не звертався. Постановою від 02.08.2024 року державного нотаріуса Другої Фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Вказана обставина змушує [PERSON] звернутися до суду для визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. Відзиву на позовну заяву не надходило. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявна заява про те, що представник не заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить справу розглядати у їх відсутність. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні(ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою суду від 24.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано копії матеріалів спадкової справи після [PERSON] 17.10.2024 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи. Ухвалою суду від 07.11.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). [PERSON] являється дочкою померлої [PERSON] (а.с. 16). Як вбачається із заповіту від 04 липня 2019 року, який посвідчено секретарем Малосністинської сільської ради Фастівського району Київської області Роженко О.С. та зареєстровано в реєстрі за №5, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було, та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла у рівних частинах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріуса заяву, якою відмовилися від прийняття спадщини. Спадкоємиць [PERSON] у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини не звертався. Таким чином, єдиною спадкоємицею майна за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] являється її дочка [PERSON] 30 липня 2024 року державним нотаріусом Другої Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за №2295, про те, що на підставі заповіту від 04 липня 2019 року, який посвідчено Малоснітинською сільською радою Фастівського району Київської області та зареєстровано в реєстрі за №5, спадкоємицею зазначеного у цьому заповіті майна [PERSON] , 1934 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки 3224984202:01:001:0219, розташована на території села Велика Офірна Фастівського району Київської області, призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 17). Між тим,\~постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії вих.\~№575/02-31/29 від 02.08.2024 року державного нотаріуса Другої Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 15). Так, стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалось вище, підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок стала відсутність правовстановлюючих документів. Натомість під час розгляду справи було встановлено, що згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований по праву приватної власності за [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності виданого Малоснітинською сільською радою 20.02.1992 року, згідно рішення виконавчого комітету Фастівської районної ради №185 від 28.12.1988 року, зареєстрованого Фастівським БТІ в книзі №1, р.304. Крім того, у матеріалах справи наявна копія технічного паспорту будинку за адресою: [ADDRESS] , від 05.09.2024 року, який виготовлено на ім`я [PERSON] (а.с. 20-22). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на будинок, а також ту обставину, що позиває є єдиною спадкоємицею майна свої матері, суд прийшов до висновку про можливість задоволення даного позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок після смерті її матері, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого володіння майном. На підставі викладено та

Outcome: approved