Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач 05.04.2021 року звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач є співвласником жилого будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . Іншим співвласником є [PERSON] . Будинок має такі характеристики: жилий будинок літ. «А» має жилу площу - 37 кв.м., при ньому є два туалети літ. «Д, Е» огорожа №1-7. Будинок і земельна ділянка належали [PERSON] . 53/100 частин вказаного будинку належать позивачу, а 47/100 частин належать [PERSON] . Будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, належала відповідачу [PERSON] . Порядок користування земельною ділянкою визначений ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.1997 р., за яким позивачу [PERSON] в користування виділено 318 кв.м., відповідачу 282 кв.м. В подальшому частина будинку була відчужена відповідачем на користь [PERSON] . Договорами, на підставі яких відбувалось відчуження частин будинку, питання про передачу у власність земельної ділянки не вирішене. Відповідач виїхала у невідомому напрямку, вирішити питання про перехід права на земельну ділянку неможливо. Відмова відповідача перешкоджає реалізувати гарантоване Конституцією України право отримати у власність земельну ділянку, що знаходиться в нашому користування для розміщення та обслуговування жилого будинку. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати за ним право власності на 53/100 частин земельної ділянки площею загальною площею 0,06 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХС ХІХ-1 від 05.05.1994 р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 19.04.1994 р. №168, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №120. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 травня 2021 року по справі відкрито провадження, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.01.2022 року залучено до участі у вказаній цивільній справі в якості третьої особи [PERSON] . У зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області, у зв`язку з поданням про відставку, згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 року вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Майдан С.І. 08.05.2024 року. Ухвалою суду від 10.05.2024 року прийнято до провадження вказану справу та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 12.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.11.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала. Третя особа та її представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою Херсонською державною нотаріальною конторою 05.07.1993 року, за реєстровим № 2-3459 та договору дарування, посвідченого Першою Херсонською держнотконторою 09.09.1993 року, за реєстровим № 3-532, будинок [ADDRESS] належав [PERSON] . Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, належала відповідачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХС ХІХ-1 від 05.05.1994 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 19.04.1994 року №168, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №120. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.12.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №6814, 53/100 частин будинку [ADDRESS] , належать позивачу [PERSON] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1477048 від 21.03.2013 року. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу від 30.12.1998 року, за реєстровим № 897, 47/100 частин зазначеного будинку, належать [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.1997 року визначений порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою [ADDRESS] , за яким позивачу [PERSON] в користування виділено 318 кв.м., відповідачу - 282 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 02.11.2022 у справі № 606/621/15, правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)). Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач не може розпоряджатись своєю часткою у праві власності на земельну ділянку, виходячи із того, що відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, був передбачений автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права, суд вважає, що позивач станом на 1995 рік набуває права власності на частину земельної ділянки за адресою: за адресою [ADDRESS] пропорційної до розміру його частки у праві власності на будинок (53/100 частин), а саме 318 кв.м., які йому виділенні у користування відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.1997 року про затвердження мирової угоди про визначення порядку користування земельною ділянкою. Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач набувши право власності на 53/100 частини житлового будинку, набув також і право власності на 53/100 частин земельної ділянки площею загальною площею 0,06 га, що становить 318 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved