Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що вона з кінця 2015 року по середину 2024 року перебувала у незареєстрованих шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] . Позивачка вказує, що з моменту народження їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , по серпень 2024 року вони проживали в її квартирі за адресою: [ADDRESS] , вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет. Зазначає, що з часом їхні незареєстровані шлюбні відносини через постійні сварки та непорозуміння почали погіршуватись, а тому з серпня 2024 року відповідач [PERSON] переїхав проживати в місто Чернівці. Стверджує, що на даний час їхні незареєстровані шлюбні відносини повністю припинились. Вказує, що орієнтовно у грудні 2021 року ними було придбано транспортний засіб марки «Lexus GX 470», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Зазначає, що право власності на вищевказаний автомобіль марки «Lexus GX 470», д.н.з. [NUMBER] , за її згодою було зареєстровано за відповідачем - [PERSON] , однак вважає, що зазначений автомобіль являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки гроші на покупку вказаної машини вони складали разом. На основі викладеного позивачка [PERSON] просить суд визнати автомобіль марки «Lexus GX 470», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Lexus GX 470», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 жовтня 2024 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте до початку судового засідання від неї до суду надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з кінця 2015 року по середину 2024 року перебувала у незареєстрованих шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] , що не заперечується й самим відповідачем згідно спрямованої до суду заяви про визнання позову (а.с.33). Крім цього, факт перебування сторін у незареєстрованих шлюбних відносинах підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 17.10.2016 року (а.с.14), відповідно до змісту якого у сторін є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Під час їх перебування у фактичних шлюбних відносинах сторонами було придбано автомобіль марки «Lexus GX 470», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , право власності на який було зареєстроване за відповідачем [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 14.12.2021 року (а.с.15). Відповідно до\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, вбачається, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При цьому, факт перебування сторін у фактично шлюбних відносин не заперечується самим відповідачем - [PERSON] , та підтверджується дослідженими судом доказами, в тому числі й копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 17.10.2016 року (а.с.14), відповідно до змісту якого у сторін є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Водночас, в даному випадку не має потреби встановлювати окремо факт проживання однією сім`єю позивачки та відповідача, оскільки зазначені обставини встановлюються судом при вирішенні питання про поділ майна подружжя, так само як і інші юридичні факти, які належать до предмета доказування і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення по суті справи. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року по справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20). Таким чином, враховуючи ту обставину, що факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на переконання суду, знайшло своє підтвердження, то й майно, що було набуто ними під час перебування у таких фактично шлюбних відносинах, на підставі ст. 60 СК України, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). При цьому, у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 зазначено, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. До зазначеного висновку прийшов й Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 (провадження № 61-8033св19). Таким чином, суд, встановивши, що автомобіль марки\~«Lexus\~GX\~470»,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~номер шасі\~ [NUMBER] є спільною сумісною власністю сторін, приходить до висновку, що в даному випадку, частки подружжя у спільному майні є рівними. Як наслідок, необхідно визнати право власності позивачки на 1/2 частку автомобіля марки «Lexus GX 470», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги, суд також враховує і думку самого відповідача, який в повному об`ємі визнав заявлені позовні вимоги. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову \~на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому\~законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 1961,75 грн., інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved