Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №3281017 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 грн. строком на 30 днів з можливістю пролонгації цього строку, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,25% в день та 5% в день - базова ставка. 26.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу, за яким було відступлене право вимоги до відповідача за кредитним договором №3281017 від 15.09.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №3281017 від 15.09.2021 року. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаним договором в сумі 102 695,75 грн., з яких 17 100 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 83 595,75 грн. - проценти на дату відступлення прав вимоги, 2000 грн. - комісія. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. Позов надійшов до суду 26.08.2024 року. 05.09.2024 року за відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи неодноразово повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулись поштові відправлення, з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про споживчий кредит №3281017 від 15.09.2021 року з додатками; копію анкети-заяви №3281017 від 15.09.2021 року; копію довідки про ідентифікацію; копію платіжного доручення від 15.09.2021 року; копію відомостей про щоденні нарахування та погашення; копію розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023 року; копію розрахунку заборгованості станом на 10.08.2024 року; копію договору факторингу від 26.01.2022 року з додатками; витяг з реєстру боржників від 26.01.2022 року; копію договору про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року з додатками; витяг з реєстру боржників від 10.01.2023 року; копію договору №01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги; копію прайс-листа; копію платіжної інструкції від 13.08.2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №460 від 30.07.2024 року; акт №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 15.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №3281017 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу кредит в сумі 20 000 грн. строком на 30 днів до 15.10.2021 року з умовою сплати за цей період одноразової комісії в сумі 2000 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 1,25% за кожен день в загальній сумі 9500 грн, з можливістю пролонгації цього строку на пільгових умовах за умови сплати позичальником комісії та частини заборгованості та на стандартних умовах не більше ніж на 60 днів, з умовою сплати процентів за користування кредитом при такій пролонгації в розмірі 5% в день від фактичного залишку кредиту. 26.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу, за яким було відступлене право вимоги до відповідача за кредитним договором №3281017 від 15.09.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №3281017 від 15.09.2021 року. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту по вказаному вище договору в сумі 17 100грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за вказаним вище договором, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми, або іншого розміру процентів, який визначений сторонами з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, кредитор відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами саме у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення такого строку у кредитора відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. При цьому, як вказано вище, за договором №3281017 від 15.09.2021 року строк кредитування був визначений в 30 днів до 15.10.2021 року та підлягали нарахуванню проценти протягом пільгового періоду в розмірі 1,25% в день, в загальній сумі 7500 грн, а також одноразова комісія в сумі 2000 грн, загалом - 9500 грн. Натомість з відомостей про щоденні нарахування та погашення (а.с. 14-15) слідує, що 15.10.2021 року позичальник сплатив 1000 грн на погашення тіла кредиту та 1900 грн - на погашення процентів, тому станом на 29.10.2021 року заборгованість за тілом кредиту становила 19 000 грн, за процентами - 5600 грн (7500 - 1900), за комісією - 2000 грн. Оскільки позичальник після закінчення 30-денного строку кредитування вчинив дії для пролонгації договору на пільгових умовах, то з 16.10.2021 року по 22.10.2021 року йому нараховувались проценти в сумі 237,50 грн в день та станом на 22.10.2021 року заборгованість по процентам становила 1662,50 грн. За 23.10.2021 року відповідачу були нараховані проценти в розмірі 950 грн і заборгованість по процентам становила 2612,50 грн. 23.10.2021 року відповідач сплатив 1900 грн на погашення тіла кредиту та 3063 грн - на погашення процентів, у зв`язку з чим договір був пролонгований на пільгових умовах з 24.10.2021 року по 07.11.2021 року включно. Оскільки після цього відповідач продовжив користуватись кредитними коштами, то у відповідності до п. 2.3 договору строк кредитування був пролонгований на стандартних умовах, але загалом така пролонгація не могла тривати більше 60 днів, з яких один день був 23.10.2021 року, а далі - з 08.11.2021 року по 05.01.2021 року включно. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення і розрахунку заборгованості станом на 10.01.2023 року (а.с. 14-16) станом на кінцевий строк кредитування - 05.01.2021 року загалом заборгованість становила 77 900,75 грн, з яких: 17 100 грн - заборгованість за тілом кредиту, 58 800,75 грн - заборгованість за процентами, 2000 грн - комісія за надання кредиту. В подальшому після закінчення визначеного сторонами строку кредитування у кредитора були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволеннюта з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором №3281017 від 15.09.2021 року в сумі 77 900,75 грн, з яких: 17 100 грн - заборгованість за тілом кредиту, 58 800,75 грн - заборгованість за процентами, 2000 грн - комісія за надання кредиту. Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 76 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2301,28 грн. (3028 грн. х 76 %). Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору №01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги, копією платіжної інструкції від 13.08.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги №460 від 30.07.2024 року та актом №1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 року. Згідно з ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 102 695,75 грн., натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу - 25 000 грн., що становить чверть від ціни позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому, вказана вище категорія даної справи та типовий її характер спростовує те, що на підготовку такого позову загалом потрібно було 5 год., а також по 2 год. на усні консультації та 3 год. підготовку пропозицій, як це вказано в заявці та акті виконаних робіт. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 10 000 грн., яка підлягає розподілу між сторонами. При цьому, згідно зі ст. 141 ЦК України вказані витрати також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 73 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7600 грн. (10 000 грн. х 76 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial