Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 08.08.2024 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява. Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відшкодування моральної шкоди у розмірі 520 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Позов обґрунтовано обставинами: позивач працювала з 20.09.1994 по 31.07.2023 на підприємстві відповідача, що загалом складає 21 рік і 4 місяці. За результатами проходження в липні 2024 року медико-соціальної експертизи позивачу було встановлено втрату 65% професійної працездатності безстроково, у тому числі 50% по вібраційній хворобі, 10% - по хронічному бронхіту, 5% - по слуху, а також встановлено 3 (третю) групу інвалідності безстроково. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 520000,00 грн із розрахунку 8000 грн (розмір мінімальної заробітної плати) за 1% втрати професійної працездатності. Позиція відповідача 03.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначається, що позивачка, маючи можливість в будь-який час розірвати трудовий договір, маючи погіршення власного здоров`я, відчуваючи розвиток значної кількості хвороб, не звільнялась з підприємства та продовжувала працювати в шкідливих умовах праці тобто, позивач вчиняла дії щодо погіршення власного стану здоров`я, чим сприяла розвитку хвороб, які згодом набули хронічного та незворотного характеру. Розмір моральної шкоди відповідач вважає завищеним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 08.08.2024 позивач звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою. 13.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 03.10.2024 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів. 11.10.2024 ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач та відповідач перебували у трудових відносинах з 20.09.1994 по 31.07.2023, що підтверджується копією трудової книжки позивача. При цьому, суд враховує численні зміни організаційно-правових форм та найменувань відповідача. Відповідно до медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника №495 від 12.06.2023, позивач не є придатною працювати за професією. 31.07.2023 позивач була звільнена за угодою сторін з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». В березні 2024, під час проходження чергового лікування в ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», у позивача були виявлені професійні захворювання, про наявність яких складено медичний висновок від 14.03.2024 № 426. Зокрема, позивачу встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії; хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглуховатість другого ступеня (з легким зниженням слуху). На підставі повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність у позивача професійних захворювань, Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22.04.2024 форми П-4. Причиною виникнення професійних захворювань, згідно з вказаним Актом розслідування, стали вібрація, пил, шум, рівень яких перевищував нормативні значення. Відповідно до довідок МСЕК серії 12 ААГ №573746 та серії 12 ААА №130111 від 25.07.2024 позивачу було встановлено втрату 65% професійної працездатності безстроково, у тому числі: 50% по вібраційній хворобі, 10% - по хронічному бронхіту, 5% - по слуху, а також встановлено 3 (третю) групу інвалідності безстроково. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №579 від 25.07.2024 позивачу встановлені обмеження до самообслуговування, пересування та трудової діяльності. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце повідомлена належним чином. Згідно з клопотанням від 23.09.2024 просить розглядати справу за її відсутності через те, що з 03.10.2024 перебуватиме на плановому лікуванні. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Конституцією України в ст. 43передбачається, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ч.ч. 1,2ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ч.ч. 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У ст. 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21). У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено правовий зв`язок між позивачем та відповідачем, який полягає не тільки у трудових відносинах, а і в тому, що професійне захворювання, втрата професійної працездатності та встановлення інвалідності сталося саме на підприємстві відповідача. Так, відповідно до п. 1.4. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії за наявності, зокрема, акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П 4. Відповідно до п. 99 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених, зокрема у інформаційній довідці про умови праці працівника, що складається лікарями з гігієни праці територіального органу Держпраці, який здійснює нагляд за підприємством (установою, організацією), у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння). Отже, наявність професійного захворювання та його зв`язок з умовами праці доведено належними та допустимими доказами. Неможливість встановити в Акті розслідування осіб, які порушили законодавство про охорону праці з об`єктивних причин, не є підставою вважати причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням та умовами праці недоведеним. Суд не погоджується з аргументами відповідача в частині можливості позивача в будь-який час розірвати трудовий договір, маючи погіршення власного здоров`я, відчуваючи розвиток значної кількості хвороб. На думку відповідача, оскільки позивач не звільнялась з підприємства та продовжувала працювати в шкідливих умовах праці, вона вчиняла дії щодо погіршення власного стану здоров`я, чим сприяла розвитку хвороб, які згодом набули хронічного та незворотного характеру. Однак, по-перше, суд не вважає цю обставину такою, що звільняє від відповідальності відповідача. По-друге, на думку суду, такий ліберально-ідеологічний підхід до праворозуміння, створює умови для маніпуляцій принципом свободи договору у трудових відносинах. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці, позивачу була встановлена втрата професійної працездатності на 65% та встановлена 3 (третя) група інвалідності. Отже, позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок втрати професійної працездатності на 65%, суд врахує обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, встановлену групу інвалідності, кількість професійних захворювань, які вразили відразу декілька систем організму (дихальна, сенсорна, покривна),звільнення позивача з роботи через виявлену невідповідність займаній посаді за станом здоров`я, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, а також дотримується засад розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. З урахуванням вищезазначеного та враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 260 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже зміни внесені до підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, що набрали чинності з 23.05.2020, не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 260 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 2600,00 грн.

Outcome: partial