Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в жовтні 2015 року позивач з відповідачкою переїхали в м. Львів, звідти відповідачка переїхала до Словенії, з 10.03.2022 року вони разом не проживають, розірвали шлюб 30.10.2023 року. Донька [PERSON] , [INFO] залишилася проживати з батьком у м. Львів. Позивач її сам утримує, та виховує, просить позов задовольнити. 23.04.2024 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом та просила визначити порядок участі позивача у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] шляхом необмеженого спілкування по телефону та за допомогою інших гаджетів, доступних віку дитини у будь-який день та у будь-який час, починаючи з 09.00 год і до 21.00 години, при цьому батько повинен повідомляти матері дитини щодо зміни телефонного номеру доньки; шляхом безперешкодного відвідування дитини у день народження та період хвороби дитини за місцем її проживання ; шляхом проведення з дитиною щороку першої половини осінніх та весняних канікул за межами місця проживання дитини; шляхом проведення з дитиною, щороку ЗО днів поспіль влітку за межами місця проживання дитини з метою відпочинку, оздоровлення дитини (про дату оздоровлення та місце знаходження дитини матір [PERSON] повідомляє батька [PERSON] до 31 травня щороку), встановити час побачень [PERSON] з донькою [PERSON] кожної суботи та неділі з 10.00 до 20.00 години в громадських місцях населеного пункту проживання дитини, а за домовленістю з батько дитини - в інший день, у випадку неможливості побачення у визначений час (побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитини за місці її проживання, з правом матері забирати дочку з місця її проживання). Зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну фактичного проживання доньки [PERSON] шляхом смс. повідомлення. Зобов`язати [PERSON] дотримуватися визначеного та встановленого судом способу, режиму і графіку прийняття участі матері [PERSON] у зустрічах, спілкуваннях та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та в разі неможливості участі у вихованні та спілкуванні з дитиною внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку та іншого) надати інший час замість встановленого графіком. В обгрунтування позову зазначено, що з липня 2023 року позивач виїхала за кордон з метою працевлаштування, щомісяця вона направляє кошти на утимання доньки, вона дуже любить свою дитину, хоче телефонувати та спілкуватися з нею, приймати участь в її житті, вихованні, відповідач навіює дитині негативне ставлення до матері. Позивачка не заперечує, що дитина проживає з батьком, спору в цьому питанні немає, але хоче визначити порядок участі її у вихованні дитини. Ухвалою суду від 01.04.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено розгляд у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.07.2024 року прийнято зустрічний позов. Ухвалою суду від 10.10.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Від представника позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягали, просили задовольнити. Від представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника [PERSON] , при ухваленні рішення просили врахувати висновки надані суду. Згідно висновку Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування від 13.05.2024 року № 260001-вих.- 67257, не доцільне визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком так як між сторонами немає спору, дитина проживає в [ADDRESS] . Згідно висновку Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування від 09.10.2024 року № 260001-вих-144030, орган опіки вважає за доцільне встановити матері [PERSON] , такий спосіб участі 1 і 3 субота місяця з 10.00 до 20.00 год. , 2 і 4 неділя місяця з 10 год. до 20 год, щовівторка та щочетверга з 15:00 до 19:00 год., за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні, в тому числі дні народження, святкові дні та канікулярний період, не порушуючи режиму для дитини. Від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява про часткове визнання позовних вимог, не заперечували проти стягнення аліментів на утримання дитини, та вказали, що немає спору у визначенні місця проживання дитини, матір не заперечує, що дитина проживає з батьком. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з батьком [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , що не заперечується сторонами та з цього приводу спору немає. Мати дитини [PERSON] , не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини та що дитина проживає з батьком. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Згідно висновку Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування від 13.05.2024 року № 260001-вих.- 67257, не доцільне визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком так як між сторонами немає спору, дитина проживає в [ADDRESS] . Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд приходить до висновку про обов`язок відповідачки надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки між сторонами немає спору щодо визначення місця проживання дитини, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, тому первісний позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 191 та статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 28.03.2024 р. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору в частині стягнення аліментів, на підставі положень ст.. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави. Відповідно дочастини третьоїстатті 51Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняютьсядержавою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно висновку Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування від 09.10.2024 року № 260001-вих-144030, орган опіки вважає за доцільне встановити матері [PERSON] , такий спосіб участі 1 і 3 субота місяця з 10.00 до 20.00 год. , 2 і 4 неділя місяця з 10 год. до 20 год, щовівторка та щочетверга з 15:00 до 19:00 год., за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні, в тому числі дні народження, святкові дні та канікулярний період, не порушуючи режиму для дитини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що вимоги позивачки за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з врахуванням висновку Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування від 09.10.2024 року. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір за зустрічним позовом підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial