Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

1. Позиції учсників справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь, а саме просить стягнути аліменти в розмірі ста відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи за період з 30.01.2024 по 30.06.2025. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є студенткою другого курсу Київського механіко-технологічного фахового коледжу за спеціальністю 231 «Соціальна робота» за денною формою навчання. Батько - [PERSON] був мобілізований на військову службу та помер [INFO] . Мати [PERSON] після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України у лютому 2022 року виїхала в невідомому напрямку, востаннє повідомляла, шо знаходиться у Німеччині, про намір повернутися в Україну до закінчення війни вона не повідомляла. Позивач від початку повномасштабної війни проживає, як і до війни, зі своєю бабусею [PERSON] у її помешканні в [ADDRESS] . Місце проживання змінила ще в 14 років. Також зазначає, що ще до повноліття мусила почати працювати, щоб заробити собі на життя, адже відповідач покинула її в Києві в розпал воєнних дій та поїхала за кордон. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.05.2023 у справі №754/8436/22 задоволено позов позивача до відповідача та стягнуто аліменти у розмірі ста відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 24.02.2022 та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідач аліменти сплачувала нерегулярно, по кілька місяців затримувала платежі. Проживаючи за кордоном у Німеччині вже понад 2 роки відповідач жодного разу не надавала допомогу на утримання доньки. Попри те, що позивач досягла повноліття ще в січні 2024 року, відповідач досі не погасила борг по сплаті аліментів. Станом на тепер позивач є повнолітньою, мусить сама себе утримувати і піклуватися про себе. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що позивач продовжує навчання, та у зв`язку з чим не може повноцінно працювати та забезпечувати себе, а натомість відповідач є єдиним родичем першого ступеня спорідненості, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи на час її навчання, а саме - до 30.06.2025. В судовому засіданні представник позивача та позивач вимоги позову підтримали, посилаючись на викладене в позові. Представник відповідача - адвокат Скріжалєвська Л.П. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме просила стягнути аліменти з дати подачі позову до суду. 2. Процесуальні дії суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б від 02 жовтня 2024 року постановлено здійснювати розгляд цивільної справи за правилами та у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 3. Фактичні обставини справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ч.3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є рідною дочкою відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке міститься в матеріалах справи. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України з 24.02.2022 відповідач [PERSON] виїхала за кордон, про намір повернутися в Україну до закінчення війни остання не повідомляла, про що було підтверджено представником відповідача. Батько позивача - [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Судом установлено, що позивач проживає від початку повномасштабної війни разом зі своєю бабусею [PERSON] у її помешканні за адресою: [ADDRESS] . Позивач на даний час є студенткою другого курсу Київського механіко-технологічного фахового коледжу за спеціальністю 231 «Соціальна робота» за денно формою навчання, шо підтверджується сканкопією студентського квитка та довідкою з освітнього закладу. Згідно з договором навчання триватиме до 30.06.2025. 4. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Тобто, главою 16 передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, при цьому в ст. 201 СК України зазначено норми (перелік статей), які застосовуються до відносин між батьками і повнолітніми дітьми. У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання в будь-якій формі. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення. Таким чином, цей обов`язок припиняється у разі: а) досягнення дочкою, сином двадцяти трьох років; б) припинення дочкою, сином навчання; в) припинення потреби дочки, сина в матеріальній допомозі; г) припинення можливості батьків надавати матеріальну допомогу; д) смерті (оголошення померлою) однієї із сторін зобов`язання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У ч. 1 вказаної статті міститься відсильна норма, згідно з якою суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. У ч. 2 статті вказано, що суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина суд враховує такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на те, що представник відповідача відомості про офіційний дохід відповідача не надала, але відповідач як мати зобов`язана утримувати свою дитину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів. Щодо дати, з якої необхідно стягувати аліменти, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання, починаючи з 30.01.2024. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачем не надано доказів, визначених вказаною нормою СК України, то суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів з моменту досягнення позивачем повноліття - 30.01.2024. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору та враховує наступні обставини, що [PERSON] навчається у навчальному закладі на денній формі навчання та не може повноцінно працювати та забезпечувати себе, тому суд приходить до висновку, що вона потребує матеріальної допомоги з боку матері до закінчення нею навчання. Відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітні діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач не надала інших доказів того, що вона не може утримувати власну дитину в період її навчання та нести витрати в період навчання доньки. Відповідач також не надала доказів, які б підтверджували, що її донька має власні доходи, утримує себе сама та має фінансові можливості самостійно оплачувати своє навчання. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Враховуючи викладене та зобов`язання батьків відповідно до ст. 199 СК України утримувати дитину, яка продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до 23 - х років, надавши аналіз наявним у справі доказам та

Outcome: partial