Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що 12.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, [PERSON] було укладено договір №489872748 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого право грошової вимоги відступлено останньому. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників №142 від 13.07.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 право вимоги за кредитним договором №489872748 перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги . Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 33\~417, 10 грн., з яких 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23\~417, 10 грн. сума заборгованості за відсотками. Також, позивач зазначає, що 19.06.2021 року між Відповідачем та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» було укладено кредитний договір №3450502173/698436. 19.04.2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №19042022-Є. Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 року до Договору факторингу №19042022-Є ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 12083, 75 гривень, з яких: 3500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8583, 75 грн сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, у позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» також зазначає, що 19.06.2021 року відповідачем було укладено кредитний договір №3450502173/438780 із ТОВ «Гоуфінгоу», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 року укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та позивачем, ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 року до Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 7950 грн, з яких: 2\~000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5950 грн - сума заборгованості за відсотками. До того ж, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» також зазначає, що відповідачем 12.06.2021 року було укладено кредитний договір №07513-06/2021 із ТОВ «ФК «Інвеструм». А, 29.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено Договір факторингу №29122021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги у розмірі 7280 грн, з яких: 2\~000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5280 грн - сума заборгованості за відсотками. До того ж, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» також зазначає, що відповідачем 27.06.2021 року було укладено кредитний договір №37605 із ТОВ «ФК «Авіра Груп». 05.01.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Авіра Груп» було укладено Договір факторингу №05012024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги у розмірі 6400 грн, з яких: 1\~000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5250 грн - сума заборгованості за відсотками, 150 грн- сума заборгованості по комісії. У загальному розмірі позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути суму заборгованості 67\~130, 85 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2024 року вирішено відкрити провадження у справі за вищевказаною позовною заявою. Призначити справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне. 12.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, [PERSON] було укладено договір №489872748 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого право грошової вимоги відступлено останньому. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників №142 від 13.07.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 право вимоги за кредитним договором №489872748 перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги . Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 33\~417, 10 грн., з яких 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 23\~417, 10 грн. сума заборгованості за відсотками. Однак, суд звертає увагу, що кредитний договір № 489872748 між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено 12.05.2021 року. Тобто, правовідносини за Кредитним договором між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» виникли 12.05.2021 року, значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до Відповідача за зазначеним вище кредитним договором. Водночас, підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). Відступлення майбутніх вимог чинне законодавство не забороняє, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Права майбутньої вимоги на момент укладення договору мали би бути визначеними, тоді як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю ««Манівео швидка фінансова допомога» щодо Відповідача на момент укладення договору факторингу від 28.10.2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 12.05.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір із Відповідачем. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Таким чином, залишається не доведеним факт переходу права вимоги за кредитним договором № 489872748 від 12.05.2021 року. Зважаючи на вищевикладене у задоволенні позову за цією вимогою слід відмовити. Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід зазначити наступне. 19.06.2021 року між Відповідачем та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» було укладено кредитний договір №3450502173/698436. 19.04.2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №19042022-Є. Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 року до Договору факторингу №19042022-Є ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 12083, 75 гривень, з яких: 3500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8583, 75 грн сума заборгованості за відсотками. 19.06.2021 року відповідачем було укладено кредитний договір №3450502173/438780 із ТОВ «Гоуфінгоу», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 року укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та позивачем, ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 року до Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 7950 грн, з яких: 2\~000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5950 грн - сума заборгованості за відсотками. 12.06.2021 року було укладено кредитний договір №07513-06/2021 із ТОВ «ФК «Інвеструм». А, 29.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Інвеструм» було укладено Договір факторингу №29122021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги у розмірі 7280 грн, з яких: 2\~000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5280 грн - сума заборгованості за відсотками. 27.06.2021 року було укладено кредитний договір №37605 із ТОВ «ФК «Авіра Груп». 05.01.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «Авіра Груп» було укладено Договір факторингу №05012024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги у розмірі 6400 грн, з яких: 1\~000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5250 грн - сума заборгованості за відсотками, 150 грн- сума заборгованості по комісії. На підтвердження факту видачі кредиту позивачем надано копії кредитних договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оцінивши всі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеними кредитними договорами, факту виплати йому грошових коштів, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. У матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів за вищезазначеними договорами позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. У матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів відповідачеві [PERSON] . Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зокрема згідно національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» прийнятого наказом №144 від 01.07.2020 року Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості», документи, що їх створюють юридичні особи обов`язково повинні мати такі реквізити: найменування юридичної особи, назва виду документу, дата документа, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту документа, текст документа, підпис. Зокрема, згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом зазначеної процесуальної норми обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи покладається на сторін, а не на суд, який виконую роль арбітра у вирішенні спору, і дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Обов`язок надання доказів на підтвердження заперечень, покладається на особу, яка у своїх аргументах викладає свою незгоду з доводами іншої сторони. Крім того, за змістом виниклих правовідносин щодо надання відповідачу фінансовою установою кредиту та з огляду на вимоги Глави 48 та параграфу 2 Глави 71 ЦК України, а також вимог Закону України «Про платіжні послуги», беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, зазначаю, що під час виконання кредитором своїх забов`язань по наданню кредитних коштів позичальнику, самим кредитором здійснюються такі дії, які повинні достатньо підтверджуватися договорами в тій формі і в тому змісті, в якому укладено між сторонами договірні правовідносини. Отже, докази про них мають бути вже створеними і саме сторона позивача повинна доводити обставини, на які посилається в позові. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Договір відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч.1 ст.517 Цивільного кодексу України). Отже, правонаступник може задоводити своє право вимоги лише фізично маючи у себе документи про право вимоги, як матеріальні докази цього права. Без документів право вимоги відсутнє. Саме за матеріальними доказами судом оцінюється і розмір переданого права. Без доказів розміру права вимоги, таке право відсутнє і не може бути передане. Тобто, право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент «передачі» суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі Кредитного договору, не в момент передачі судового рішення, яким стягнено (чи визнано) суму боргу, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги. Таким чином,

Outcome: dismissed