Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

07.10.2024 р. до суду надійшла вказана справа на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2024 р. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона перебувала з 19.04.2018 р. по 24.02.2022 року у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, позивач відновила своє дошлюбне прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Одразу після повномасштабного вторгнення ворожих військ рф в Україну, відповідач виїхав за межі країни, своїх батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її духовний та фіичний стан, матеріальної допомоги на утриманян дитини не надає, позову про стягнення аліментів на утриманян дитини позивач не подавала. Рішенням виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 117 від 09.08.2024 було затверджено висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Оскільки батько не надає згоди на зміну прізвище дитини позивач вимушена звернути до суду із даним позовом та просить суд змінити прізвище її сина [PERSON] , [INFO] з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Ухвалою судді від 09.10.2024 року, справу прийнято до провадження та справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному порядку та призначено підготовче засідання (а.с.30). Відзиву на позов до суд не надходило. Ухвалою суду від 31.10.2024 р у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.41). У судовому засіданні проведеного в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua) з представником позивача, останній позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки, а також через оголошення на сайті суду. Відповідно до ст. 130 ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк не подав відзив на позов, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.04.2018 р. по 24.02.2022 року та позивач виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 10). Від даного шлюбу у сторін по справі є син - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Рішенням виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 117 від 09.08.2024 було затверджено висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом із матір`ю (а.с.12, 13-14). Син сторін по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом із своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 15). Як заявлено в позовній заяві, одразу після повномасштабного вторгнення ворожих військ рф в Україну, відповідач виїхав за межі країни, своїх батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її духовний та фіичний стан, матеріальної допомоги на утриманян дитини не надає, позову про стягнення аліментів на утриманян дитини позивач не подавала. Протилежного суду не надано. Таким, чином судом встановлено, що дитина на даний час виховується та утримується матір`ю - позивачем у справі, а відповідач участі у вихованні не приймає. З огляду на те, що позивач та її син мають різні прізвища, що викликає у дитини запитання, відповіді на які, з урахуванням віку дитини, можуть негативно позначитись на її вразливій психіці. Вирішуючи позовні вимоги, суд приймає до уваги те, що згідно частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, статтями 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 28 Цивільного кодексу України, ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Статтею 145 Сімейного кодексу України визначено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.3 ст. 148 Сімейного кодексу України у разі змін прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. Частиною 5 статті 148 Сімейного кодексу України, у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Слід зазначити про те, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів його спілкування з дитиною, або які б підтверджували його піклування сином, а також суд зазначає про те, що коли дитина не спілкується з батьком, не має з ним добрих (стійких) стосунків, зміна прізвища буде в її інтересах, що не перешкоджає, за умови зміни поведінки сторін, у подальшому вирішувати це питання за взаємною згодою батьків в їхніх інтересах та інтересах їхньої дитини. Враховуючи викладене, а також приймачи до уваги встановлені обставини справи та аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, тих обставин, що батько дитини виїхав за кордон, місце його перебування невідоме, а тому його згоду на зміну прізвища дитини отримати не має змоги, дитині виповнилося лише 6 років, тому його згода на зміну прізвища не вимагається законом, суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги відповідають інтересам дитини, а відтак позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат по справі позивач залишила за собою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved