Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом №2242, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 15.12.2021, грошові кошти в розмірі 9113, 34 грн. В обґрунтування вимог вказано, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2024 у справі №295/14884/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2242, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 15.12.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості на суму 18\~507, 64 грн. На підставі вказаного виконавчого напису з позивача на користь відповідача було безпідставно стягнуто 9113, 34 грн. Постановою від 05.08.2024 виконавче провадження №68729154 з примусового виконання вказаного виконавчого напису закінчено на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2024 у справі №295/14884/23. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.09.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 19). Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак не скористались своїм правом подачі відзиву на позовну заяву. 21.10.2024 та 04.11.2024 від представника відповідача надійшли аналогічні за змістом заяви, в яких остання просила розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд не бере до уваги такі заяви в частині прохання про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві, а не заяві. Крім цього, вказані заяви представника відповідача не відповідають вимогам ч. 3 ст. 178 ЦПК України, а також останньою не виконано вимог ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 22.02.2022 на підставі виконавчого напису, вчиненого 15.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. №2242, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 18507, 64 грн, державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області було відкрито виконавче провадження №68729154 (а.с. 7-8). Постановою державного виконавця від 22.02.2022 в рамках виконавчого провадження №68729154 визначено загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження - 300, 05 грн (а.с. 12). Постановою державного виконавця від 02.10.2023 в виконавчому провадженні №68729154 звернуто стягнення на доходи [PERSON] (а.с. 9-11). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2024 у справі №295/14884/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2242, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 15.12.2021, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості на суму 18\~507, 64 грн (а.с. 14). Під час розгляду справи №295/14884/23 відповідач ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» визнав позовні вимоги у повному обсязі. Постановою державного виконавця від 05.08.2024 виконавче провадження №68729154 закінчено на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2024 у справі №295/14884/23, залишок нестягненої суми за виконавчим документом - 9394, 33 грн, сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця - 1850, 76 грн (а.с. 13). З довідки про доходи №593/29/02-2024 від 30.04.2024 вбачається, що за період з жовтня 2023 по грудень 2023 з доходів [PERSON] утримано по виконавчому провадженню 11264, 12 грн (а.с. 15). Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадання підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18 та від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Виходячи з системного аналізу доказів та надавши їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. При зверненні до суду з даною позовною заявою судовий збір не сплачувався. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved