Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (далі - позивач, ТОВ «ФК «РІАЛЬТО») звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 230602-14099-5 від 02.06.2023 року у розмірі 37 500,00 грн., з яких: 6 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 31 500,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 02.06.2023 року між ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (далі -Товариство) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір № 230602-14099-5, відповідно до умов якого Товариство зобов`язувався надати Позичальнику грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 3,5% від суми Кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%), строком на 150 днів, (до 30.10.2023 року). Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі, проте, відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим за цим Договором виникла заборгованість, яка станом на 08.04.2024 року становить 37 500,00 грн., з яких: 6 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 31 500,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам за період часу з 02.06.2023 року по 30.10.2023 року. Разом із позовною заявою представником позивача Руденко К.В. подано до суду клопотання про витребувати доказів у АТ КБ «Приватбанк», а саме: - чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну карту № [NUMBER] ; - надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період часу з 02.06.2023 року по 07.06.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; - надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № [NUMBER] в період часу з 02.06.2023 року по 07.06.2023 року; - надати інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2024 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та 17.04.2024 року отримано відповідь № [NUMBER] з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.07.2024 року; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. 01.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 01.07.2024 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній просив відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 01.10.2024 року. 02.07.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача Руденка К.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 23.09.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача Руденка К.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 01.10.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 01.10.2024 року, без фіксування технічними засобами, в якій останній просив відкласти розгляд справи для надання письмових пояснень. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 28.11.2024 року. 18.11.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача Руденка К.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. 28.11.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній зазначив, що з позовними вимогами частково погоджується, також підтверджує факт отримання грошових коштів від ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», та взяття на себе відповідальності перед ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Вказує, що є студентом, безробітнім, а тому зобов`язання щодо сплати заборгованості в повному обсязі може призвести до негативних насідків в його житті, у зв`язку із чим просить розбити на певний період часу сплату заборгованості, для зменшення фінансового тиску та виконання зобов`язань перед «ФК «РІАЛЬТО». В судове засідання 28.11.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача та відповідач у заявах просили розглядати справу за їх відсутності. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 02.06.2023 року між ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (далі - Товариство) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір № 230602-14099-5, відповідно до умов якого Товариство надає Позичальникові грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором (п. 1.1. Договору) (а. с. 18 - 23). Відповідно до п. 1.2. Договору, процентна ставка за користування Кредитом становить - 3,5% від суми Кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування Кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього Договору. Погоджена процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та не змінюється протягом строку надання Кредиту. Згідно п.1.3. Договору, Строк надання Кредиту становить 150 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку № 1. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених Правилами та Договором. Як визначено у п. 1.6. Договору, Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER], що належить Позичальникові. Пунктом 2.4.1. Договору, визначено, що Позичальник зобов`язався у встановлений Договором строк сплачувати нараховані проценти за користування Кредитом та повернути Кредит. Відповідно до п. 5.1. Договору, даний Договір укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі на веб-сайті monetka.ua., відповідно до Закону України «Про електрону комерцію». Як визначено у ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 цього Закону). Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 6 статті 11 цього Закону визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Ураховуючи положення зазначеної норми, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, з урахуванням вимог ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Згідно з ч. 1 цієї статті пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Отже, укладений сторонами договір відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, перерахувавши відповідачу на картковий рахунок грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 585912007 від 02.06.2023 року (а.с. 27). Проте відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у останнього утворилася заборгованість, яка станом на 08.04.2024 року становить 37 500,00 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6 000,00 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 31 500,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (а. с. 32). Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором № 230602-14099-5 від 02.06.2023 року. Крім того, [PERSON] у заяві від 25.11.2024 року зазначив, що з позовними вимогами частково згоден та підтвердив факт отримання грошових коштів на свій рахунок від ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Як визначено у ч.ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надав. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 230602-14099-5 від 02.06.2023 року у розмірі 37 500,00 грн., з яких 6 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 31 500,00 грн. - заборгованість по процентам є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо викладеного у заяві відповідача прохання розбити на певний період часу сплату заборгованості для зменшення фінансового тиску та виконання зобов`язань перед «ФК «РІАЛЬТО», то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. З аналізу викладеного слідує, що така заява подається на стадії виконання судового рішення та на даний час є передчасною. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 1530 від 09.04.2024 року (а. с. 71), позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то сплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 11 422,40 грн. та складаються з: 2 422,40 грн. - судовий збір за подання позовної заяви; 9 000,00 грн. - витрати на професійну правничу (правову) допомогу. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано копію Договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, укладеного між ФОП [PERSON] (далі - Виконавець) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» в особі директора Картамишева С.О. (далі - Замовник), копію акту приймання-передачі наданих послуг № 204 від 11.01.2024 року до Договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року; копією витягу з реєстру № 1 від 11.01.2024 року до акту приймання-передачі наданих послуг № 204 до Договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року; копію платіжної інструкції № 1101 від 12.01.2024 року на суму 180 000,00 грн. Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 204 від 11.01.2024 року до Договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, Виконавець надає, а Замовник приймає наступні послуги: Підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» згідно реєстру № 1 від 11.01.2024 року. Послуги надано вчасно та якісно і відповідають умовам Договору. Замовник претензій по об`єкту, якості та строкам надання послуг не має (а. с. 69). Згідно витягу з реєстру № 1 від 11.01.2024 року до акту приймання-передачі наданих послуг № 204 до Договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, Виконавець підготував позовні заяви про стягнення заборгованості з боржників Замовника: Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Договором № 230602-14099-5 від 02.06.2023 року та клопотання про витребування доказів - 8 000, 00 грн.; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за Договором № 230602-14099-5 від 02.06.2023 року - 1 000,00 грн. (а. с. 70) Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У частині 3 ст. 141 ЦПК України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved