Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

17.06.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості за кредитним договором №5970448 від 27.09.2022 року в розмірі 79650,00 грн., яка складається з суми кредиту в розмірі 20000,00 грн., суми процентів за користування кредитом в розмірі 59650,00 грн.; сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилався на те, що 27.09.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , [INFO] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 5970448 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205 -ОД від 10.02.2022 року. Представник позивача вказує, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором № 5970448 виконало, надало [PERSON] кредит у сумі 20000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 25.09.2023року між ТОВ «Авентус Україна », як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за Кредитним договором №5970448 від 27.09.2022 року. Станом на 17.06.2024 року заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 20000,00 грн. - тіло кредиту та 35770,00 грн. - нараховані проценти, 23880,00 грн. - нараховані проценти за 60 календарних днів, всього - 79650,00 грн. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору № 5970448 від 27.09.2022 року щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до суду із відповідним позовом. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024 року зазначену справу розподілено судді Гниличенко М.В. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження у порядку загального або спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.07.2024 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Городніщева Є.О. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, через канцелярію суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та розглядати справу у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS] , причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи або про розгляд справи за її відсутності, до суду не надходило. Зворотні рекомендовані поштові повідомлення повернуто з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомлення в розумінні п.4 ч.4 ст.128 ЦПК України. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась, доводи позову не спростовано. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27.09.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , [INFO] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 5970448 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна » затверджених наказом № 205 -ОД від 10.02.2022 року./а.с.14/ Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн. (п. 1.3. Кредитного договору); строк кредиту - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (22.09.2023) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитний договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Із позову вбачається, що відповідач на Веб-сайті ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна», потім для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ITC обрала бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомилася з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що відповідає частині 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «Авентус Україна» зробив їй пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими Відповідач ознайомився до моменту укладання. Після прийняття відповідачем умов Кредитного договору з нею було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М492568», після чого відповідач отримала кредит в сумі 20000 гривень на свою платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» про перерахування коштів. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Відповідно до п.10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затверджених Постановою Правління НБУ від 03 листопада 2021 року №113 Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу 6 споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі [NUMBER] (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] , що мірою відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно інформації АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано карту № [NUMBER] IBAN [NUMBER] , на яку 27.09.2022року здійснено переказ коштів на суму 20000 грн. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 27.10.2022 року відповідач не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернула тіло кредиту. 01.11.2022 року відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 50,00 грн. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (27.12.2022- 24.02.2023) у межах строку договору відповідно до наступного: 20000 грн * 1,99% = 398,27 грн*60 календарних днів = 23880 грн. Відповідно до п.п. 3 п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за Кредитним договором./а.с.53/ Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту: shandiceva.katya@gmail.com, зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення від 25.09.2023 року/а.с.35/ Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 20000 гривень - тіло кредиту та 35770 гривень - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 23880 гривень, всього - 79650 гривень./а.с.24/ Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № В0000495 від 21.01.2022 року, видане Національним банком України. Також, позивач має витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і на надання послуг факторингу, яка була видана Національним банком України від 24.01.2022. На підставі зазначеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» має право укладати договори факторингу. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (Форми) про прийняття такої пропозиції в електронній Формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (у зв`язку зі зверненням позивача до суду через електронний суд 0,8 ставки судового збору). Крім того, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Городніщевої Є.О., з яким було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 28.03.2024 року, у відповідності до умов якого було доручено здійснити стягнення суми боргу в судовому порядку, а саме, встановити обставини справи, зібрати та аналізувати докази і документи, підготувати необхідні документи, сформувати правову позицію по справі, зняти копії документів, скласти та подати позовну заяву (звіт про надання правової допомоги додається). За надання правової допомоги позивачем сплачено сума гонорару в розмірі 10 000 гривень./а.с.50/ Вирішуючи дане питання, суд приходить до висновку, що вимоги щодо відшкодування правничої допомоги підлягають задоволенню. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 гривень.

Outcome: approved