Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права користування житловим приміщенням, у якому просив визнати за ним право користування кімнатами № 4, № 5 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовано тим, що спільним рішенням адміністрації профкому Дарницького ВРЗ № 56 від 01 березня 2001 року видано ордер [PERSON] та [PERSON] на право користування кімнатами № 4, площею 14,40 кв. м, та № 5, площею 14,10 кв. м, у приміщенні гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору найму житлового приміщення від 22 квітня 2024 року, укладеного між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району» та [PERSON] , наймачеві [PERSON] у складі сім`ї: [PERSON] (донька), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука), надано у користування житлові приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 14,40 кв. м, № 5 площею 14,20 кв. м. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб, у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] станом на 15 березня 2024 року зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 01 липня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого подружжя має двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З часу укладення шлюбу і досьогодні, позивач проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] однією сім`єю. Наймач та члени його сім`ї не заперечували проти вселення. 08 березня 2024 року ЦНАПом Дніпровського району міста Києва позивачеві відмовлено у реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Також рішенням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відмовлено [PERSON] в реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою у зв`язку із відсутністю згоди батька неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] . При цьому, [PERSON] не зареєстрований та не проживає за вказаною адресою, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2012 року, тому, згода [PERSON] на реєстрацію місця проживання позивача, з урахуванням положень статті 65 ЖК Української РСР, не вимагається. Неповнолітня [PERSON] , як член сім`ї наймача, може самостійно надати згоду на реєстрацію вітчима, оскільки такі дії є лише самостійним актом волевиявлення, які вона може вчиняти в силу віку, а не правочином. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22 жовтня 2024 року на 10-30 год. 17 жовтня 2024 року від Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач повідомив, що 08 березня 2024 року до ЦНАПу Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надійшла заява [PERSON] щодо реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Рішенням від 12 березня 2024 року заяву залишено без руху, оскільки до заяви не додано договору найму на займані кімнати в гуртожитку з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», надано 10-денний строк для усунення недоліків. У вказаний строк заявник недоліки не усунув, у зв`язку із вказаним прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційної дії на підставі підпункту 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Згідно договору найму житлового приміщення в гуртожитку від 22 квітня 2024 рок, який укладено між КП «Керуюча компанія з обслуговування житловогоо фонду Дніпровського району» та [PERSON] вже після звернення до ЦНАПу Дніпровського району міста Києва, серед членів сім`ї наймача вказана [PERSON] , [INFO] , яка є онукою наймача та донькою [PERSON] , яка є дружиною позивача. Батьком [PERSON] є [PERSON] . Під час подачі заяви щодо реєстрації місця проживання [PERSON] долучив лише згоду матері неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] . Обов`язок надання згоди на вчинення правочину від імені неповнолітньої особи покладається на обох батьків, оскільки останні мають рівний обов`язок брати участь у вихованні дитини та діяти в найкращих інтересах для неї. Повторно з повним пакетом документів позивач до ЦНАПу Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації не звертався. Також на звернення [PERSON] від 24 квітня 2024 року надано відповідь, де роз`яснено причини відмови у реєстрації місця проживання [PERSON] - надання заявником неповного пакету документів. Позивач [PERSON] правом на подання відповіді на відзив не скористався. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] правом на подання письмових пояснень по суті справи не скористалися. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 26 листопада 2024 року на 14-00 год. У судовому засіданні 26 листопада 2024 року позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Надав пояснення у яких зазначив, що проживає з дітьми разом у квартирі, яка перебуває у користуванні [PERSON] на підставі договору найму, квартира складається із двох кімнат. Також у квартирі проживає наймач [PERSON] та [PERSON] . Повторно до ЦНАПу Дніпровського району міста Києва із заявою про реєстрацію місця проживання не звертався. Представник відповідача - Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації Стремецька А.О., проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що [PERSON] звернувся із заявою про реєстрацію місця проживання 08 березня 2024 року. У зв`язку із наданням неповного пакету документів, а саме відсутністю згоди батька неповнолітньої дитини, яка зареєстрована у квартирі, та відповідного договору найму, заяву залишено без руху. Додатково позивач документи не надав і, як наслідок, прийнято відповідне рішення про відмову у задоволенні його заяви. Повторно із аналогічною заявою до ЦНАПу Дніпровського району міста Києва не звертався. При цьому, положення чинного законодавства, зокрема статті 141 СК України та 32 ЦК України, у даній ситуації передбачають надання згоди від імені неповнолітньої особи обома батьками, оскільки батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Третя особа - [PERSON] , позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що батько неповнолітньої [PERSON] проживає в місті Одеса, згоди на вселення позивача не надає. Третя особа - [PERSON] , проти задоволення позову не заперечувала. Вивчивши метріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. На підставі спільного рішення адміністрації, профсоюзного комітету Дарницького Вагоноремонтного заводу від 01 березня 2001 року № 56 на ім`я [PERSON] видано ордер № 66 на право зайняття із сім`єю із 2-х осіб житлового приміщення в гуртожитку [ADDRESS] , розміром 14,40 кв. м та 14,10 кв. м. Склад сім`ї: [PERSON] , 1959 року народження, [PERSON] , 1982 року народження (донька). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , станом на 15 березня 2024 року зареєстровано 4 особи. Так, з наданої інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також до матеріалів справи долучено технічну документації щодо житлових приміщень, а саме кімнати [ADDRESS] . Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, учасниками справи визнано, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2012 року по справі № 2604/5821/2012 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Також з рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 травня 2012 року по справі № 2604/5821/2012 встановлено, що від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Також, згідно зі свідоцтва про народження від 03 червня 2008 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис від 03 червня 2008 року № 1637. Батьками зазначені - [PERSON] та [PERSON] . Зі свідоцтва про шлюб від 01 липня 2022 року серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що 01 липня 2022 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис від 01 липня 2022 року № 1245.Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] ». Згідно акту від 21 лютого 2024 року № 103 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, [PERSON] , який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , звернувся за отриманням пільги з оплати комунальних послуг. Актом встановлено, що у житлі фактично проживають: заявник - [PERSON] , дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] , син - [PERSON] , донька дружини - [PERSON] . Відомостей про фактичне проживання [PERSON] вказаний акт не містить. Також актом від 21 лютого 2024 року № 103 встановлено, що [PERSON] зареєстрований в с. Бережівка Ічнянського р-ну Чернігівської області, але фактично проживає разом із дружиною та дітьми за адресою їх реєстрації: [ADDRESS] . На підтвердження зареєстрованого місця проживання [PERSON] до матеріалів справи долучено витяг з реєстру територіальної громади від 27 вересня 2023 року № 2023/007802037, згідно якого місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 08 березня 2024 року [PERSON] звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування). Вказана заява від 08 березня 2024 року містить згоду [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (надано законними представниками [PERSON] та [PERSON] ) та [PERSON] , [INFO] (надано законними представниками [PERSON] та [PERSON] ). З рішення про залишення заяви без руху від 12 березня 2024 року встановлено, що під час розгляду заяви [PERSON] встановлено наявність обставин, які є підставою для залишення заяви без руху: подання документів для реєстрації місця проживання не в повному обсязі, передбаченому законодавством, а саме: відсутній договір найму на займані кімнати у гуртожитку від Комунального підприємство «Керуюча компанії з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва». Вирішено зупинити розгляд заяви до усунення зазначених вище обставин, встановлено 10 - денний строк для подання документів. При цьому, Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією у відповідь на звернення [PERSON] від 23 квітня 2024 року надано інформацію щодо відмови у реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, повідомлено, що органом встановлено, що вказане житло не приватизовано та знаходиться в комунальній власності. У такому випадку, згоду на реєстрацію надають наймачі (особи, що зареєстровані). За інформацією, яка міститься в реєстрі територіальної громади міста Києва, у вказаних кімнатах зареєстрована неповнолітня дитина. В поданих документах відсутня згода батька дитини. Також проінформовано, що користування житловою площею у гуртожитках здійснюється виключно за договором найму житлового приміщення, укладеним на підставі ордера, за згодою такої організації, що здійснює управління гуртожитком, та згодою наймачів. У встановлений строк заявник недоліки не усунув, у зв`язку з чим прийнято відповідне рішення про відмову в реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою. З матеріалів справи також встановлено, що 22 квітня 2024 року між [PERSON] , [INFO] , (наймач) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» (наймодавець) укладено договір найму житлового приміщення у гуртожитку, відповідно до якого наймодавець надає наймачеві та сім`ї у складі: [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , онуки - [PERSON] - [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , онуки - [PERSON] , [INFO] , для проживання у користування житлові приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 14,40 кв. м, та кімн. № 5 площею 14,20 кв. м, а наймач оплачує витрати за користування житловими приміщеннями у розмірі та у порядку, передбаченому цим договором. Також, підпунктом 2.4.6 пункту 2.4 договору найму від 22 квітня 2024 року передбачено, що наймач має право, у разі проживання в окремих приміщеннях, на вселення без згоди наймодавця, що здійснює управління гуртожитком, своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою наймодавця та письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, - своїх дружини або чоловіка, дітей, які досягли 18 років, батьків, а також інших осіб. Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. В силу положень статті 58 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень. Ордер видається за єдиною формою, що встановлена у додатку № 7 до Правил квартирного обліку. Ордер видається громадянину, на ім`я якого він виписаний. Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Відповідно до частин першої, другої статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Пунктами 7-9 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498, встановлено, що користування жилою площею здійснюється у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера. Для укладення договору найму (оренди) з адміністрацією підприємства, установи, організації, органом місцевого самоврядування особа та всі члени її сім`ї, що вселяються на надану жилу площу в гуртожитку, пред`являють документи, що посвідчують особу (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження). Облік осіб, які проживають в гуртожитках на умовах найму (оренди), ведеться підприємствами, установами, організаціями, в оперативному управлінні яких перебувають гуртожитки державної та комунальної власності, юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми, до статутних капіталів яких включені гуртожитки, органом місцевого самоврядування (далі - організація, що здійснює управління гуртожитком). Як уже зазначалося раніше та встановлено з матеріалів справи, користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № [NUMBER] та кімнатою № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , здійснюється на підставі договору найму житлового приміщення у гуртожитку від 22 квітня 2024 року, укладеного між [PERSON] , [INFO] , (наймач) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» (наймодавець). Договір укладено на підставі ордеру № 66, виданого на підставі спільного рішення адміністрації, профсоюзного комітету Дарницького Вагоноремонтного заводу від 01 березня 2001 року № 56. З договору найму житлового приміщення у гуртожитку від 22 квітня 2024 року встановлено, що користування житловими приміщеннями здійснює наймач та члени його сім`ї у складі: [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , онуки - [PERSON] - [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , онуки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статей 64 та 65 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Оскільки вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, то членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. При цьому, пунктом 10 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498, передбачено, що наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право, зокрема, у разі проживання в окремих приміщеннях на вселення без згоди організації, що здійснює управління гуртожитком, своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою такої організації та письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, - своїх дружини або чоловіка, дітей, які досягли 18 років, батьків, а також інших осіб. Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» особа, яка декларує або реєструє своє місце проживання (перебування) у житлі, яке не є власністю (співвласністю) такої особи, та за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в цьому житлі, під час подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) або декларації про місце проживання надає згоду власника (співвласників) житла чи уповноваженої особи житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі декларування або реєстрації місця проживання особою, яка є власником (співвласником) цього житла, згода інших співвласників або інших осіб, місце проживання яких зареєстровано / задекларовано в цьому житлі, не вимагається. Відповідно до підпункту 5 пункту 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок від 7 лютого 2022 року № 265) реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї. Так, згідно пункту 10 Порядку від 7 лютого 2022 року № 265, у разі коли особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання та відомості про яке внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у декларації про місце проживання додатково до інформації, передбаченої пунктом 9 цього Порядку, зазначаються відомості про власника (співвласників) житла окремо стосовно кожного власника (співвласника) житла, а саме: 1) прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності); 2) дата народження; 3) реквізити паспортного документа особи (серія та/або номер, дата видачі, найменування уповноваженого суб`єкта, що видав, строк дії (за наявності) паспорта громадянина України або паспортного документа іноземця чи особи без громадянства); 4) реєстраційний номер облікової картки платника податків згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків; 5) відомості про документи, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна (назва, номер та дата документа, що підтверджує право власності); 6) контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, інші засоби зв`язку (за наявності). Також пунктом 11 Порядку від 7 лютого 2022 року № 265 встановлено, що у разі коли особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання, декларування місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, яка підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису та відображається в декларації під час її формування. Згода власника (співвласників) житла не вимагається у разі декларування місця проживання дітей віком до 18 років за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання їх батьків або інших законних представників чи одного з них. Таким чином, системне тлумачення положень законодавства, свідчить, що для вселення позивача [PERSON] до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] , необхідна наявність згоди на таке вселення організації, що здійснює управління гуртожитком, - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», а також - письмова згода всіх членів сім`ї наймача. Матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача та наймача - [PERSON] до організації, що здійснює управління гуртожитком, - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» (наймодавець), та отримання відповідної згоди на вселення [PERSON] до житлового приміщення. При цьому, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», як організація, що здійснює управління гуртожитком, право на користування житловими кімнатами якими просить визнати позивач, не залучено до складу учасників справи, відповідного клопотання не заявлено. Водночас, з матеріалів справи встановлено, що заява [PERSON] про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 08 березня 2024 року містить згоду власника [PERSON] , [PERSON] , а також згоду малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , надану від їх імені батьками - [PERSON] та [PERSON] , а також згоду неповнолітньої [PERSON] . Стосовно надання згоди на вселення особи до житлового приміщення саме неповнолітньою особою суд зазначає таке. Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). З огляду на практику Європейського суду з прав людини в рішеннях стосовно дітей їхні найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Водночас, малолітні та неповнолітні діти не є самостійними суб`єктами житлових правовідносин. Статтею 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною другою статті 32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (частина четверта статті 32 ЦК України). Також, згідно із частиною першою статті 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Таким чином, згода на вчинення правочину неповнолітньою особою має бути надана обома батьками такої дитини, оскільки батьки мають рівні права та обов`язки щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, особа у віці від 14 до 18 років (неповнолітня особа) має неповну цивільну дієздатність, тому батьки мають певні зобов`язання щодо виховання і утримання дитини до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що вселення до житлового приміщення з неповнолітньою особою сторонньої особи з реєстрацією її місця проживання за такою адресою, матиме юридичні наслідки цієї процедури, тому може передбачати певні умови, як то надання згоди на вчинення таких дій батьками неповнолітньої особи. Водночас, такі заходи потрібно трактувати не як обмеження права неповнолітніх вільно обирати місце проживання чи вільно вчиняти певні юридично значимі дії, а як спосіб забезпечення захисту прав та інтересів дитини, відповідальність за які покладена саме на батьків або інших законних представників такої дитини. Підхід, коли реєстрація місця проживання дитини, вселення та реєстрація місця проживання сторонніх осіб (в тому числі нових чоловіка чи дружини батька/матері такої дитини) в одному житлі з дитиною та вчинення інших дій, що мають вплив на житлові права дитини, не передбачала б надання згоди батьками такої дитини частково нівелював би положення Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, що встановлюють права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, в тому числі рівність таких прав. Водночас, матеріали справи не містять письмової згоди батька неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] , на вселення до житлового приміщення, де проживає неповнолітня дитина, [PERSON] , як нового чоловіка [PERSON] . З матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити чи обізнаний батько неповнолітньої [PERSON] про вселення до житлового приміщення, де проживає дитина, іншої особи - позивача [PERSON] . До складу учасників справи батька [PERSON] - [PERSON] , не залучено, відповідного клопотання не заявлено. Так саме не залучено й саму [PERSON] . Водночас, суд звертає увагу позивача, що після 08 березня 2024 року, залишення його заяви про реєстрацію місця проживання без руху, та, як наслідок, відмови у проведенні реєстрації місця проживання у зв`язку із не усуненням недоліків заяви у встановлений органом реєстрації строк, [PERSON] повторно не звертався до відповідного територіального органу реєстрації із заявою про здійснення реєстрації місця проживання з наданням повного пакету документів, необхідних для вчинення реєстраційної дії. При цьому, у випадку незгоди з прийнятим відповідним органом реєстрації рішенням на підстави заяви про реєстрацію місця проживання, заявник [PERSON] не позбавлений можливості оскаржити таке рішення до органу Державної міграційної служби вищої інстанції або до відповідного суду. Також суд враховує, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , тобто має право користування таким житлом. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Така ж позиція підтримана і Верховним Судом у постанові від 21 травня 2020 року по справі № 199/91418/16. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для його вселення до спірних кімнат у гуртожитку, а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed