Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Представник позивача - адвокат Левченко М.Д., яка діє на підставі ордеру серії СА №1079855 від 04.03.2024, - звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання доньки сторін [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог в позові зазначено, що сторони фактично з квітня 2023 року проживають окремо, а їх спільна донька проживає з відповідачкою, однак повністю перебуває на утриманні позивача. Окрім доньки з відповідачкою проживає її син. Відповідачка не працює і не має доходу для забезпечення себе та своїх дітей. Відповідачка неодноразово проходила лікування в КНЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», внаслідок чого у позивача виникають побоювання, що через погіршення психічного стану поведінка та вчинки відповідачки створюють загрозу фізичному та психологічному здоров`ю їх доньки. В лютому 2024 року відповідачка самоусунулась від догляду та виховання дітей, без відома позивача оформила на себе безліч кредитів на покинула територію України, внаслідок чого позивач самостійно став проживати з дітьми та доглядати їх. У березні 2024 року відповідачка повернулась в Україну і на теперішній час має близько 200 000 грн. кредитних зобов`язань, які змушений сплачувати позивач, оскільки такі кредити оформлювались під час перебування сторін у шлюбі. Після повернення відповідачки позивач вимушений був змінити своє місце проживання і діти знову проживають з матір`ю, натомість донька [PERSON] бажає надалі проживати разом з позивачем. Позивач працевлаштований, має стабільний дохід і власне житло, де створив всі належні умови для проживання доньки у найбільш сприятливих для її розвитку умовах. Натомість між сторонами відсутня згода щодо визначення місця проживання доньки, внаслідок чого позивач змушений звертатись до суду з даним позовом. Від відповідача письмового відзиву проти позову на адресу суду не надходило. 19.03.2024 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження за клопотанням сторони позивача 16.04.2024 судом постановлено ухвалу, якою витребувано з КНП «ЧОЛ Черкаської обласної ради» інформацію щодо перебування [PERSON] на обліку та щодо причин такого перебування на обліку. 16.04.2024 судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано Службу у справах дітей Черкаської міської ради надати суду письмовий висновок щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] . 16.04.2024 судом закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. 01.05.2024 на адресу суду надійшла інформація з КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» щодо перебування на обліку [PERSON] в період часу з 2009 по 05.07.2019. 21.05.2024 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування м. Черкаси щодо способу вирішення спору між сторонами про визначення місця проживання їх доньки [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що у зв`язку з припиненням шлюбних стосунків між сторонами була домовленість, що відповідачка разом з донькою проживатиме у м. Черкасах, де в неї є власна квартира. Натомість поведінка та вчинки відповідачки викликають у позивача занепокоєння щодо погіршення стану її психологічного здоров`я, внаслідок чого вона не приділяє достатньо уваги вихованню їх доньки і не може належним чином піклуватися про неї. На теперішній час позивач вважає, що доньці краще проживати разом з ним, бо так буде краще для усіх і до того ж донька сама бажає проживати з батьком. Представник позивача в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Зауважила, що визначення місця проживання доньки з батьком в даному випадку забезпечить стабільність та гармонійний розвиток дитини у більш сприятливому для неї середовищі. Відповідачка заперечила проти позовних вимог в повному обсязі та просила відмовити у позові. Пояснила, що після повномасштабного вторгнення російських військ на територію України вона разом з позивачем жили у його батьків в селі, але через погіршення стосунків вони з позивачем припинили спільне проживання і вона з донькою навесні 2023 року переїхала жити в м. Черкаси. Зазначила, що після декретної відпустки в неї був психологічний зрив та стан депресії, внаслідок чого вона проходила відповідне лікування та приймала ліки. Зауважила, що про наявність в неї кредитних зобов`язань позивачу було відомо, але вона вчасно виконує свої кредитні зобов`язання. Зазначила, що її поїздка у відпустку у лютому 2024 році була запланованою і позивач про це знав, бо між ними була домовленість, що на період її відсутності позивач проживатиме з дітьми та доглядатиме їх. Також пояснила, що всі матеріальні питання, пов`язані із забезпеченням дітей вона вирішує самостійно, оскільки займається приватною практикою та має деякі заробітки та заощадження, а також отримує фінансову допомогу від друзів, хоча офіційних стабільних доходів вона не має. Натомість свої материнські обов`язки вона виконує належним чином. Також зазначила, що на теперішній час вона продала квартиру, щоб розвивати власну справу та придбати власний будинок, а тому тимчасово проживає в орендованому житлі, яке за своїм станом є кращим, ніж її попереднє житло. Представник органу опіки та піклування - [PERSON] , яка діє на підставі довіреності №8-01-21 від 02.01.2024, - в судовому засіданні пояснила, що за ухвалою суду комісією було обстежено умови проживання сторін та складений висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю. Зауважила, що в даному випадку відсутні виключні обставини, які б свідчили про необхідність розлучення дитини з матір`ю. За клопотанням сторони позивача в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні відмовився давати пояснення по суті спору, оскільки відповідачка є його матір`ю, а позивач - вітчим. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідачки, але між ними погані стосунки. Зазначила, що у відповідачки періодично трапляються нервові зриви, внаслідок чого вона поводить себе неадекватно. Зауважила, що відповідачка ніде не працює, має багато кредитних зобов`язань, не приділяє вихованню дитини належної уваги, а тому дитині краще проживати з батьком. Пояснила, що вважає позивача відповідальним батьком і таким, що здатний забезпечити належні умови для виховання та розвитку малолітньої [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . З квітня 2023 року сторони припинили спільне проживання, внаслідок чого позивач проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , - а відповідачка проживала разом з їх донькою у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Разом з відповідачкою проживає також її син [PERSON] , 2006р.н. Відповідачка перебувала під наглядом лікаря-психіатра з 2009 по 05.07.2019 та в період з 21.11.2019 по 18.12.2019 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня ЧОР» внаслідок діагностування в неї психотичних розладів з симптомами шизофренії /а.с. 73, 75/. Натомість на теперішній час відсутні будь-які відомості, які б свідчили про наявність у відповідачки розладів психоневрологічного характеру. Позивач є здоровою працездатною особою, працевлаштований та має дохід у вигляді щомісячної заробітної плати, розмір якої за 2023 рік складав близько 11 000 грн. на місяць /а.с. 12, 15/. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем свого проживання /а.с. 12, 13/. Відповідно до відомостей про військовий облік позивач не військовозобов`язаний /а.с. 124/. Відповідачка з 02.06.2022 не має офіційного працевлаштування та доходів, хоча на теперішній час має кредитні зобов`язання перед різними фінансовими установами, проте відомості про наявність прострочених зобов`язань судом не встановлені. В період часу лютий-березень 2024 року відповідачка перебувала у відпустці за межами території України, внаслідок чого позивач проживав разом з донькою та сином відповідачки у житлі останньої. Після повернення відповідачки з відпустки між сторонами виник спір щодо місця проживання їх малолітньої доньки. І позивач, і відповідачка мають належні умови для проживання з кожним з них їх доньки, оскільки їх житло відповідає необхідним санітарно-гігієнічним нормам і має все необхідне для проживання в ньому дитини. В той же час станом на листопад 2024 року відповідачка продала належну їй квартиру, в якій проживала разом з дітьми, внаслідок чого переселилася до орендованого житла за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] станом на квітень 2024 року навчалась у першому класі Черкаського НВК №34, де позитивно характеризується /а.с. 103/. В позашкільній діяльності дитина додатково відвідує гурток в Центрі дитячої та юнацької творчості. З 24.09.2024 місце проживання малолітньої [PERSON] , за згодою сторін, зареєстровано за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] /а.с. 147/. Всі вищевикладені обставини, окрім їх часткового підтвердження письмовими доказами, повністю визнаються сторонами і у суду не виникає сумнівів щодо їх достовірності, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд сприймає такі обставини доведеними. Згідно довідки НВК «Ліцей-загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів «Лідер» від 17.10.2024 малолітня [PERSON] може бути зарахованою до навчально-виховного комплексу в 2 клас на 2024-2025 навчальні роки. Згідно висновку органу опіки та піклування м. Черкаси від 21.05.2024 №6066/8777/-01-21 відповідний орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю. Зазначений висновок обґрунтований відсутністю виняткових обставин, що обґрунтовують необхідність розлучення дитини з матір`ю, оскільки мати дитини створила належні умови для проживання дитини та її розвитку, має задовільні житлово-побутові умови проживання, а малолітня [PERSON] тривалий час проживає у м. Черкаси та відвідує навчальний заклад, тоді як її батько проживає в іншому населеному пункті /а.с. 81-83/. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання їх малолітньої доньки, що регулюється положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що і батько, і мати вживають достатніх заходів для створення належних умов для виховання та розвитку їх доньки. Про належне ставлення обох батьків до дитини свідчить та обставина, що дитина фактично з однаковою прихильністю ставиться до обох батьків, хоча й виказує більше бажання проживати саме з батьком. Натомість на теперішній час відповідачка вже тривалий час поспіль (з червня 2022 року) не має самостійного доходу, що зумовлює труднощі матеріального характеру та обумовлює необхідність істотних змін у її повсякденному житті, внаслідок чого відповідачка потребує додаткового часу для самореалізації. Подібна ситуація негативним чином впливає на стан розвитку дитини, яка в силу свого віку потребує більшої уваги та вільного часу з боку того з батьків, з ким вона постійно проживає, але в даному випадку фактично склалася ситуація, коли більшість обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] покладається безпосередньо на її рідного брата [PERSON], який тільки досяг повноліття. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач має більше можливостей, порівняно з відповідачкою, в частині приділення уваги розвитку та вихованню доньки. Зокрема, з пояснень сторін та малолітньої [PERSON] , судом встановлено, що саме позивач більше приділяє уваги процесу навчання та дозвілля доньки (спільно роблять шкільні домашні завдання; спільні ігри), внаслідок чого між батьком та дитиною наявний міцний емоційний зв`язок і дитина виявляє прихильність до батька. Також за місцем проживання батька дитина має контакт із близькими родичами батька. В той час як між матір`ю та її родичами (мати відповідачки) на теперішній час існують неприязні стосунки, що вочевидь має негативний вплив на емоційний розвиток дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даному випадку, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю. В цьому контексті суд звертає увагу, що відповідний висновок фактично обґрунтовується двома обставинами: 1) відсутність виключних обставин, що обґрунтовують необхідність розлучення дитини з матір`ю; 2) тривалість зв`язку дитини з фактичним місцем проживання та навчальним закладом, де навчається дитина. Разом з тим, відповідний висновок вочевидь не толерує до засад рівності прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини, оскільки фактично базується на пріоритетності проживання дитини з матір`ю. Також у висновку не обґрунтовується неможливість зміни дитиною основного навчального закладу базової освіти, в якому вона на момент складання висновку перебувала на навчанні лише один рік. При цьому, суд звертає увагу, що на момент розгляду справи зареєстроване місце проживання дитини змінено за згодою батьків і малолітній [PERSON] гарантоване місце навчання у НВК «Лідер». Окремо суд звертає увагу, що наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору не містить жодного обґрунтування в частині ігнорування положень ч. 2 ст. 161 СК, яка в імперативній формі передбачає, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Окремо при вирішенні даного спору суд бере до уваги процесуальну поведінку сторін та позицію відповідачки, яка хоча і заперечила проти позовних вимог, але не заперечувала тих обставин, що визначення місця проживання доньки разом з позивачем не матиме негативного впливу на дитину, якщо батько не перешкоджатиме спілкуванню дитини з матір`ю. В цьому контексті суд зауважує, що матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Відповідно до положень статті 157 СК, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Тож батько дитини в силу закону не має права перешкоджати матері брати участь у спілкуванні та вихованні дитини, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Недотримання батьком відповідного обов`язку є підставою для відповідальності, встановленої законом. До того ж з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути згодом змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення малолітньою [PERSON] у 2030 році чотирнадцяти років, вона вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати. Таким чином, на момент розгляду даного спору судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що залишення проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання дитини з батьком. За таких обставин, виходячи із найкращих інтересів малолітньої [PERSON] , враховуючи вік дитини, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, бажання самої дитини, особливості матеріального стану сторін та їх фінансові можливості, беручи до уваги право дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, то суд доходить висновку, що на даному етапі життя малолітньої [PERSON] визначення її місця проживання саме із батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в сумі 1211,20 грн. /а.с. 1/. Натомість, враховуючи що стороною позивача не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, то на підставі ст. 13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі викладеного,

Outcome: approved