Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

30 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: скасування арешту та заборони на відчуження всього нерухомого її майна, що накладені на підставі постанови державного виконавця. В обґрунтування позову зазначила, що на її нерухоме майно накладено арешт на підставі постанови державного виконавця. Відповідач повідомив, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, знищено, а тому відсутня можливість скасувати арешт. Оскільки на даний час відсутні підстави для утримання майна під арештом, позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належать земельна ділянка площею 11.424 га за кадастровим номером 4825487600:06:000:0289 та житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 16-18). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 28000298 від 16 вересня 2011 року ВДВС Очаківського МРУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] (а.с. 18). Як вбачається з листа Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на виконанні відділу знаходилось виконавче провадження № 28000298, яке було завершено в порядку п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». 29 березня 2013 року у відділі ДВС повторно відкрито провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-567, виданого 21 липня 2011 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 3\~171 грн. 30 вересня 2013 року дане виконавче провадження за реєстровим номером в автоматизованій системі виконавчих проваджень 37751873 завершено в порядку п. 2 ч. 1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». 06 жовтня 2014 року у відділі ДВС повторно відкрито провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-567, виданого 21 липня 2011 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 3\~171 грн. 28 квітня 2015 року дане виконавче провадження за реєстровим номером в автоматизованій системі виконавчих проваджень 44939536 завершено в порядку п. 2 ч. 1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначені виконавчі провадження знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання згідно з п.1-2 Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року (а.с. 10-11). Згідно з ч. 1 ст. 41\~Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ч. 2 ст. 328\~ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що станом на час розгляду даної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності будь-якої заборгованості позивачки. Разом із цим, суд вважає, що наявність арешту та заборони відчуження майна є непропорційним. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини, в матеріалах справи не міститься. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявність арешту майна позивачки та заборони на його відчуження створює перешкоди позивачці у реалізації нею свої майнових прав, при цьому відсутні відомості, які б свідчили про існування невиконаних боргових зобов`язань позивачки перед конкретною фізичною чи юридичною особою, а також про пред`явлення майнових вимог до позивачки, у зв`язку із чим суд задовольняє позов повністю, судові витрати відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved