Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

18.10.2024 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 80 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Зазначає, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/2579/23 від 09.05.2023 позовні вимоги [PERSON] до ГУ ПФУ в Чернігівській області - задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо проведення виплати нарахованої пенсії [PERSON] після її перерахунку з 01.02.2020 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 у справі № 620/3860/22 з обмеженням її максимального розміру; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 01.02.2020 виплату нарахованої пенсії [PERSON] без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Указує, що на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем проведено перерахунок пенсії та визначено суму боргу 103 306,98 грн, однак зазначена сума виплачена не була. Наголошує на тому, що протиправною діяльністю відповідача, яка виразилась у тривалому невиконанні судових рішень, йому заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях через порушення його прав, неможливості реалізувати конституційне право на належний розмір пенсії. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичайного способу його життя, оскільки змушений неодноразово звертатись до відповідача з метою отримання належних йому на підставі закону грошових коштів. Ухвалою судді від 21.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений частиною сьомою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) строк Державна казначейська служба України через систему «Електронний суд» подала відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Вважає, що позивач не навів жодних суттєвих доказів в обґрунтування завданої йому моральної шкоди та не надав її розрахунку, у зв`язку з чим незрозуміло з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір. Указує на те, що необґрунтовані виплати значних сум коштів з Державного бюджету України можуть призвести до розбалансованості бюджету України. Зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» приймався в умовах воєнного стану, тому видатки державного бюджету першочергово були спрямовані на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. 04.11.2024 позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив. 05.11.2024 ГУ ПФУ в Чернігівській області засобами поштового зв`язку подало відзив, в якому просить позивачу в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) ГУ ПФУ в Чернігівській області, докази про те, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, а також відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди. Ухвалою суду від 07.11.2024 клопотання Державної казначейської служби України про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін - залишено без задоволення. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 у справі № 620/2579/23, яке набрало законної сили 08.06.2023, позовні вимоги [PERSON] до ГУ ПФУ в Чернігівській області - задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо проведення виплати нарахованої пенсії [PERSON] після її перерахунку з 01.02.2020 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 у справі № 620/3860/22 з обмеженням її максимального розміру; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 01.02.2020 виплату нарахованої пенсії [PERSON] без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Із розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № 2501005987, із Автоматизованої системи Розрахунку пенсій, сума заборгованості із виплати [PERSON] пенсії за період з лютого 2020 року по червень 2023 року складає 103 306,98 грн (а.с. 19). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Право на справедливий суд, гарантоване особам у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п.19, від 27.05.2004; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009). У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу». Згідно з приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»). Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio!». Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази. Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Верховний Суд у своїх постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 та від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди. Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, [PERSON] посилається на протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області, яка виразилась у тривалому невиконанні судових рішень, заподіяні моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях через порушення його прав, неможливості реалізувати конституційне право на належний розмір пенсії. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду в справі № 620/2579/23 зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити з 01.02.2020 виплату нарахованої пенсії [PERSON] без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Установлено, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду в справі № 620/2579/23 від 09.05.2023 щодо виплати [PERSON] доплати пенсії за період з 01.02.2020 по 30.06.2023 у сумі 103 306,98 грн не виконано. Доводи [PERSON] про завдання йому моральної шкоди тривалим невиконанням рішення суду щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії, виконання якого гарантовано державою, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що позивач має право на її відшкодування за рахунок держави. Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди судом ураховується численна практика Чернігівського апеляційного суду, яка склалася у даній категорії справ, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судових рішень щодо перерахунку пенсій. Так, у справі №750/2970/24 (постанова ЧАС від 10.06.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.12.2022 складала 173 615,64 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 грн; - у справі №750/1802/24 (постанова ЧАС від 15.05.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.01.2022 склала 140 985,84 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн; - у справі №750/1848/24 (постанова ЧАС від 14.05.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.12.2021 складала 205 614,32 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн; - у справі №750/7667/24 (постанова ЧАС від 08.10.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.02.2022 складала 139 529,74 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн; - у справі №750/5399/23 (постанова ЧАС від 02.10.2023) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 складала більше 200 000 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 грн. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги тривале невиконання рішення суду щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу, виконання якого було гарантовано державою, його стан здоров`я, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 6 000,00 грн з Державного бюджету України, що буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань та відповідатиме характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, вимушеним змінам в життєвих стосунках, а також принципам розумності, справедливості та співмірності. При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Верховним Судом у постанові від 14.09.2022 в справі № 759/7630/20, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 в справі № 910/23967/16). Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду саме з Державного бюджету України. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь позивача належить стягнути 968,96 грн судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial