Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

30 серпня 2024 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якій вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти: - на утримання їхньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. - на її утримання у розмірі 3000 гривень щомісяця, починаючи з 30 серпня 2024 року на весь час її проживання з дитиною-інвалідом - [PERSON] , [INFO] і опікування нею. В обґрунтування позову посилається на те, що у сторін є спільна дитина інвалід, якою повністю опікується позивач. Відповідач на утримання дитини та матері дитини, яка опікується дитиною інвалідом, добровільно допомоги не надає, хоча він працездатний, на утриманні інших дітей не має. У зв`язку з цим, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачем поданий відзив, у якому він позов визнає частково, з огляду на те, що він сам є інвалідом ІІІ групи, дохід має невеликий, а тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку; та на утримання матері дитини 1000 грн щомісячно. Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн, то розмір занадто завищений та не доведений позивачем. Ухвалою судді від 06 вересня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги частково та, посилаючись на ті ж підстави просила суд: - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 3000 гривень щомісяця, починаючи з 30 серпня 2024 року на весь час її проживання з дитиною-інвалідом - [PERSON] , [INFO] і опікування нею; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та посилаючись на підстави, визначені у відзиві, просив суд: - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 3000 гривень щомісяця, починаючи з 30 серпня 2024 року на весь час її проживання з дитиною-інвалідом - [PERSON] , [INFO] і опікування нею; Вирішити питання щодо витрат на правову допомогу, тому як розмір витрат завищений. Суд, заслухавши сторони, дослідивши підстави позову та письмові докази у справі в їх сукупності, дійшов до наступних висновків, а саме: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження, виданим повторно, наданим суду у засвідченій позивачем копії. Відповідач записаний як батько у свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорюється. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00027581531 від 28 серпня 2020 року зміни внесені 08 квітня 2020 року на підставі заяви про визнання батьківства. [PERSON] видана довідка ЛКК № 74/1 КНП «Дніпровський центр первинної медіко-санітарної допомоги № 8» ДОР в тому, що вона мешкає разом з дитиною з інвалідність [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] та має право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів, віком до 16 років. [PERSON] , 27.03.2012 року відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого 02 вересня 2021 року - є дитиною інвалідом, законним представником якої є [PERSON] (мати дитини). Інвалідність дитини також підтверджується медичним висновком № 98 від 02 листопада 2021 року, дійсним до 27 березня 2030 року. За висновком Лікарсько-консультативної комісії КП ДБКЛПД ДОР - [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю та потребує стороннього нагляду, постійного лікування медичними препаратами. Відповідно до: - акту № 09 від 04 листопада 2024 року - відповідачем [PERSON] оплачені послуги ПП «Доктрина» для дитини [PERSON] , 2012 р.н., щодо консультації невролога, травматолога УЗД гастроентерологічне+нирки; - акту наданих медичних послуг № 00154793 від 05 вересня 2024 року оплачені послуги ТОВ «ВЗГЛЯД Медичний центр Візіум» для дитини [PERSON] , 2012 р.н. повне офтальмологічне обстеження. З виписки АТ КБ ПриватБанк з картки [PERSON] з червня 2021 року по березень 2023 року з різною періодичністю перераховувалися кошти на картку позивача. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за період з листопада 2023 року по жовтень 2024 року - останньому нарахований дохід 248733,58 грн. Відповідач зареєстрований та проживає разом з матір`ю (пенсіонеркою) - [PERSON] , [INFO] , що вбачається з витягів з реєстру територіальної громади, довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, копій паспортів, посвідчення та свідоцтва про народження. [PERSON] відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого 14.12.2022 року є пенсіонером по інвалідності 3гр за загальним захворюванням. З довідки № 6842 від 04.11.2024 року про склад сім`ї, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] до 08 грудня 20234 року були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , у квартирі, що належить [PERSON] .. Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину та на її утримання, як особи, яка опікується дитиною інвалідом. Учасниками судового розгляду у поданих заявах визнаний факт того, що на час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач проживає та повністю опікується дитиною інвалідом, яка потребує стороннього нагляду та постійного лікування. Відповідачем у відзиві зазначено, що ним добровільно надавалися кошти на утримання дитини, однак відповідних доказів щомісячного утримання відповідачем не подано. Перебування на утриманні відповідача інших осіб - не доведено в судовому засіданні. Як було встановлено судом, малолітня дитина проживає разом із матір`ю. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. І на момент звернення до суду з позовом про стягнення аліментів між сторонами існував спір щодо розміру аліментів. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу батька. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 157, ч. 1 ст. 160 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч. 2 ст. 151, ч. 5 ст. 150 СК України батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, обов`язок позивача по утриманню дитини, стан здоров`я, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частина щомісячно підлягають задоволенню частково - в розмірі 1/4 частина щомісячно. Статтею 88 СК України визначено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. З урахуванням встановлених обставин та визнання в судовому засіданні відповідачем позовних вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання матері дитини, яка опікується дитиною інвалідом в розмірі 3000 грн щомісячно, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів на її утримання підлягають задоволенню. В іншій частині позову належить відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частини першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на правову допомогу у справах наказного провадження повинні стягуватись з боржника, у випадку їх включення в заяву про видачу судового наказу, за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, на підставі загальних положень Цивільного процесуального законодавства. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач додав до матеріалів заяви копію договору № 16082401 від 16.08.2024 про надання правової допомоги та акт надання послуг від 27 серпня 2024 року на суму 10000 грн, та копію квитанції про сплату вказаної суми. За змістом статті 134 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом із тим, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial