Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Красєвич А.О. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , АТ «Державний ощадний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу та іпотеки в частині покупця та іпотекодавця. В обґрунтування позову зазначено, що вона разом з чоловіком [PERSON] у 90-х отримала квартиру від держави за адресою: [ADDRESS] , в якій ми проживали разом зі своїми дітьми: сином [PERSON] та донькою [PERSON] . В подальшому квартира була приватизована. Діти підросли, вони з чоловіком почали піклуватися про їх окреме житло. Після смерті її матері [PERSON] у 2002 році, відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: квартира [ADDRESS] . Перед смертю матері, в зазначену квартиру зареєструвалась донька [PERSON] та після смерті позивач не прийняла спадщину на користь доньки. У зв`язку з чим, донька стала єдиним спадкоємцем та отримала у власність квартиру. Оскільки доньку житлом ми забезпечили, то і вирішили надати синові гроші на будівлю свого дому, продавши нашу 3-х кімнатну квартиру та придбати меншу. Через деякий час за допомогою ріелторів вона знайшла покупця на свою квартиру та найшла для себе і чоловіка меншу 2 -х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , за яку вона дала завдаток власнику [PERSON] у розмірі - 500 доларів США. За домовленістю між усіма ними було визначено що з-х кімнатну квартиру продають за 55 000 дол. США, з яких 24 000 дол. США віддали синові на будівлю дому, а на залишок придбали з чоловіком 2-х кімнатну квартиру. У зв`язку з тим, що залишок був 31\~000 дол. США, та їм не вистачало коштів для придбання нової меншої квартири, позивач звернулась до АТ «Державний ощадний банк України» із проханням надати споживчий кредит у розмірі 201 000 грн. Вона разом з чоловіком мають високі пенсії, приблизно 25 000 грн. в місяць на двох, тому мали змогу його сплачувати. Працівники банку із причин того що вони є пенсіонерами та інвалідами ЧАЄС - відмовили та запропонували інший варіант - покласти на рахунок банку 30 000 доларів США, а на суму 201 000 грн. укласти кредитний договір та договір іпотеки на нашу доньку. З донькою була домовленість в тому, що вони нададуть їй необхідну суму вона «формально» укладе договір купівлі продажу та іпотеки, квартира буде їхня із чоловіком, а усі платежі за іпотекою будуть сплачувати самі. Після сплати кредиту, донька повинна була повернути квартиру за договором дарування. 29.09.2021 року було укладено договір купівлі продажу квартири за 55\~000 дол. США. Після чого 24 тис. доларів ми віддали сину на будівлю дома, а 01.10.2021 року, вона, донька, [PERSON] прийшли до відділення АТ «Державний ощадний банк України», де донька на своє ім`я уклала договір про споживчий кредит (договір для придбання нерухомості) № 0632/48 на суму 201 000 грн., договір купівлі - продажу квартири №4522, та іпотечний договір № 0632/48/1 серія та номер: 4530, які посвідчив приватний нотаріус ДМНО Рябих В.М. Після укладення договорів, наш син почав будувати собі будинок, а ми із чоловіком стали проживати і робити ремонт у «своїй» квартирі, сплачувати комунальні послуги. Вона вчасно надавала своїй дочці гроші на сплату кредитних платежів по іпотеці. Потім виникли питання у різних соціальних службах із приводу відсутності їхньої з чоловіком реєстрації, з приводу чого і звернулася до своєї доньки з проханням прописати у квартирі та надати необхідні документи, але донька змінила своє ставлення, документів не надала, відмовила у реєстрації. Стосунки між ними та донькою погіршились та на даний час позивач перестала сплачувати іпотечні платежі, розуміючи що як буде сплачений останній платіж - вони із чоловіком опинуться на вулиці. Її право як власника квартири порушено черех той факт, що вона є реальним покупцем спірної квартири разом з чоловіком, а донька фіктивним. Просила суд визнати частково недійсним у частині покупця укладений 29.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Рябих В.М. за реєстровим №4522, перевівши право покупця за цим договором на [PERSON] . Визнати частково недійсним у частині іподекодавця укладений 29.09.2021 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] іпотечний договір №0632/48/1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Рябих В.М. за реєстровим №4530, перевіши право іпотекодавця за цим договором на [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 06.12.2023 року представником АТ «Державний ощадний банк України» до суду подано відзив, відповідно якого заначене наступне. 01.10.2021 року між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» було укладено Договір про споживчий кредит №0632/48 про надання кредиту 201\~000,00 грн. На виконання умов Кредитного договору, 01.10.2021 між [PERSON] та Продавцем був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Також в якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» 01.10.2021 року було укладено Іпотечний договір №0632/48/1, предметом іпотеки за яким є двокімнатна квартира [ADDRESS] . Підставою обґрунтування позову, позивач обґрунтовуєщо начебто покупцем за Договором купівлі-продажу насправді є позивач і саме для позивача укладався зазначений Договір купівлі-продажу. При цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження не надає. Щодо заміни сторони за Договором іпотеки. Для заміни боржника в зобов`язанні необхідна згода кредитора щодо відсутності заперечень проти покладання обов`язку первісного боржника на іншу особу. Відповідач - АТ «Державний ощадний банк України» не надає згоди на заміну іпотекодавця за Договром іпотеки. 04.03.2024 року представником [PERSON] адвокатом Байша Н.В. до суду подана письмова заява, відповідно якої зазначено, що [PERSON] не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Стверджує, що кв. [ADDRESS] , куплена за її кошти, грошових внесень позивачкою [PERSON] не здійснювалося, як на придбання квартири так і на погашення кредитних коштів. Продаж квартири, яка належала на праві спільної часткової власності в порядку приватизації, була продана за вимогою брата, сина позивача [PERSON] , щоб надати йому кошти для будівництва приватного будинку. [PERSON] за свої кошти та кошти ощадбанку вирішила купити квартиру [ADDRESS] , щоб її батькам було де проживати, поки брат побудує будинок, бо кошти від продажу спільної квартири батьки відділи брату. Коли у брата з будівництвом приватного будинку почалися негаразди з приводу недостатності коштів, брат почав підбурювати батьків проти неї. Проте [PERSON] постійно доглядала батьків та забезпечувала їм лікування. Батьки самостійно без її згоди поселили брата у квартру і почали її вигоняти. Позивач не являється стороною у кредитних правовідносинах, як і іпотечному договорі, тому будь- які вимоги щодо цих договорів є незаконними. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується розпискою представника позивача, також матеріали справи містять заяву адвоката Красєвича А.О. про подальший розгляд справи у її відсутність. Прийнявши участь у попередніх судових засіданнях, адвокат Красєвич А.О. просив задовольнити позов, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові та письмових поясненнях, а також вказавши, що в процесі розгляду данної справи, сторони надавали пояснення, заперечення, а також були допитаня всі заявлені свідки. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Байші Н.В. до судового засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Матеріали справи містять заяву [PERSON] про відкладення розгляду справи без надання доказів поважності такого клопотання. Натомість 25.09.2024 року судом було постановлено ухвалу, у зв`язку з неодноразовими клопотаннями з боку відповідача про відкладення розгляду справи, зобов`язано відповідача [PERSON] надати докази поважності причини відкладення. Відповідач АТ «Державний ощадний банк України» та його представник до судового засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Канцелярією суду 03.12.2024 року зареєстрована заява, про розгляд справи без участі представника, прийнявши участь у судових засіданнях, просить врахувати суд надані раніше пояснення та обґрунтування викладені у відзові. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 247 ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з договором купівлі-продажу від 29.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., зареєстрованим в реєстрі за №5816, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила належну сторонам квартиру під номером [ADDRESS] . Ціна договору 1\~427\~500,00 грн. [PERSON] , [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] . 01.10.2021 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №0632/48 про надання кредиту 201\~000,00 грн. зі спалтою процентів за користування кредитом в розмірі 12,50% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01.10.2041 року. Цілі кредиту придбання об`єкту нерухомості за Договором купівлі-продажу. 01.10.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М., відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила (прийняв у власність) кв. [ADDRESS] . Згідно п. 2 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 961 459,00грн. За домовленістю сторін встановлено такй порядок розрахунку із сплати ціни майна: в безготівковому вигляді з поточного рахунку покупця відкритого в АТ «Ощадбанк», на поточний рахунок продавця відкритого в АТ «Ощадбанк». 760\~459,00 грн. покупець сплачує особистими коштами продавцю під час підписання цього Договору. Сторони підписами під договором підтвердили факт сплати цього платежу за продане нерухоме майно. Решта суми 201\~000,00 грн. покупець зобов`язується перерахувати на поточний рахунок Продавця в день підписання цього договору з використанням банківського кредиту отриманого в АТ «Ощадбанк». Цю суму сторони вважають справедливою, яка відповідає дійсності ціні майна. Купівля-продаж вказаної квартири здійснюється за письмовою згодою чоловіка покупця. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 01.10.2021 року було укладено Іпотечний договір №0632/48/1, предметом іпотеки за яким є двокімнатна квартира, загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м. під номером [ADDRESS] . Іпотечний договір №0632/48/1 від 01.10.2021 року за рішенням суду не визнавався не дійсним. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач [PERSON] , після укладення договору купівлі-продажу не була зареєстрована в кв. [ADDRESS] . На питання суду представник відповідача пояснив, що [PERSON] особисто зареєстрована по іншій адресі де і проживає разом зі своєю сім`єю. Квартири [ADDRESS] була отримана та приватизована на батьків, брата [PERSON] та її. Після продажу вказаної квартири, батьки віддали певну суму брату на будівництво його будинку. Никифорова за особисті кошти придбала спірну квартиру, та запропонувала проживати батькам, де на сьогодні вони і мешкають. Зазначена квартира є спільною власністю, так як вона придбала нею перебуваючи у шлюбі. 02.05.2024 року [PERSON] погасила кредит. В обґрунтування позовних вимог представник [PERSON] [PERSON] посилається на те, що після продажу кв. [ADDRESS] , за 55 тис. дол.. США, [PERSON] підібрала меншу квартиру, проте у зв`язку з тим, що 24 тис. дол. США вони віддали сину - [PERSON] на будівництво домоволодіння, а залишку у розмірі 31 тис. дол.. США не вистачало на купівлю квартири [ADDRESS] , [PERSON] звернулась до АТ «Ощадбанк», але через її вік та вік її чоловіка, про отримання коштів у розмірі 200\~000,00 грн. які не вистачали для купівлі нової квакртири була отримана відмова. Через що [PERSON] і звернулась до своєї доньки [PERSON] про допомогу, яка складалась з оформленням покупки квартири та певної частини коштів в кредит у банку на імя доньки [PERSON] . Проте з часом відносини зіпсувались між донькою та матірю, та на вимогу останньої прописати у спірній квартирі, [PERSON] отримала відмову. Також обґрунтовуючи позовні вимоги представник [PERSON] ззначав що саме [PERSON] передавала відповідачу кошти для сплати необхідних щомісячних платежів по кредиту. Спростовуючи те, що відповідач [PERSON] є дійсним покупцем спірної квартири, позивач посилалась на те, що за своїм фінансовим станом її донька не мала матеріальної можливості придбати дороговартісне нерухоме майно. Представник АТ «Ощадбанк» спростовуючи зазначене позивачем, повідомила, що [PERSON] не була а ні присутньою а ні стороною при укладанні 01.10.2021 року Договору про споживчий кредит №0632/48 та Іпотечного договору №0632/48/1 між банком та [PERSON] . Свідок [PERSON] , під присягу надав покази, який є сином позивача та братом відповідача, зазначив, що батки отримали в 90 роках квартиру, яку на всіх приватизували. На сімейній раді, була домовленість, що сестра [PERSON] не претендує на частину зазначеної квартири. В неї є житло це спадщина від бабусі. Тому батьки підібрали для себе 2-х кімн. квартиру, яку і купили після продажу кв. [ADDRESS] ; Свідок [PERSON] , під присягу надав покази, який є чоловіком позивача та батьком відповідача, зазначив, що він разом з дружиною проживають у кв. [ADDRESS] , яку його жінка і купляла за власні кошти. Їхня донька обманом зареєструвала квартиру на себе, комуналку сплачував він та його дружина. Щодо продажи кв. [ADDRESS] , відомо що продаж була здійснена за 55\~000 дол. США, яким чином були розподілені кошти не знає, всім керувала жінка [PERSON] . Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання. При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст.\~82,\~89 ЦПК України\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із\~статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями\~6,\~11\~та\~12 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Відповідно до положень\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правовідносини щодо заміни боржника у зобов`язанні регулюються наступними нормами права. Так відповідно до ст. 509\~ЦК України зобов`язанням\~є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 1ст. 510\~ЦК України встановлено, що сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор. Отже, зобов`язання є правовідношенням між конкретно визначеними особами-сторонами зобов`язання. Чинне цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов`язанні, однак установлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб. Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема сплатити кошти (ст. ст.\~512, 516 ЦК України). Разом з тим закон установлює обмеження на заміну боржника в зобов`язанні поза волею кредитора. Згідно зст. 520\~ЦК України боржник\~у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Норма ст. 520\~ЦК Українимає\~на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Отже, для заміни боржника в зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу. Чинним законодавством установлено тільки форму правочину щодо заміни боржника в зобов`язанні-цей правочин учиняється в такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання (ст. ст.\~513, 521 ЦК України). Водночас форми надання згоди кредитором щодо заміни боржника в зобов`язанні законом не передбачено. Наведене дає підстави для висновку про те, що для заміни боржника в зобов`язанні істотне значення має не форма виразу волі кредитора, а наявність відповідної волі, що й вимагається згідно з приписамист. 520\~ЦК України. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі\~статтею 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини першої статті\~202, частини третьої статті\~203 ЦК України\~головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно зі\~ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, з наведено можна дійти висновку про те, що укладений правочин є правомірним, за виключенням прямої вказівки закону про його правомірність чи визнання його таким за рішенням суду. При цьому, останні вимоги повинен ініціювати та довести позивач. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed