Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить виділити їй в натурі із спільної часткової власності вагову (літ. Е), загальною площею 67,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , і становить 15/100 часток майнового комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй та відповідачам на праві власності належить майновий комплекс, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Їхні частки становлять: її 15/100, відповідача [PERSON] 44/100 і відповідача [PERSON] 41/100. Рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 26.09.2024, справа №343/1219/24, виділено відповідачам [PERSON] та [PERSON] в натурі із спільної часткової власності належні їм частки. Її 15/100 частка залишилась невиділеною. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 16.08.2024, належна їй частка є відокремленою, має окремий вхід і може бути виділена в натурі. Провести виділ в позасудовому порядку в неї немає можливості, оскільки відповідачі не хочуть укласти нотаріально посвідчений договір. Вона бажає виділити належну їй частку з метою уникнення будь яких непорозумінь в майбутньому. У підготовче судове засіданні позивачка [PERSON] не з`явилась, подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі та зазначила про підтримання позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі та про визнання позовних вимог. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 25.10.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 28 листопада 2024 року позивачка [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] 27.11.2024 та 29.11.2024 подали заяви про визнання позовних вимог та про розгляд справи без їх участі. Частиною 1 статті 206 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідачів про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Як передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] позов визнали, визнання ними позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ними позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Так, судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 26.09.2024, яке набрало законної сили 29.10.2024, справа №343/1219/24, виділено відповідачам [PERSON] та відповідачу [PERSON] в натурі із спільної часткової власності належні їм частки, а саме: 41/100 і 44/100 відповідно. Право спільної часткової власності на виділене відповідачам [PERSON] та [PERSON] припинено. При цьому, в справі №343/1219/24, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] є власником: земельної ділянки, площею 1,1225 га, кадастровий номер 2622086902:01:002:0009 та 26/100 часток і 15/100 часток майнового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником 44/100 часток даного майнового комплексу. Позивачка [PERSON] є власницею 15/100 часток цього ж майнового комплексу. Дані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а тому при розгляді даної справи не доказуються. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (а.с. 26), 15/100 часток, які належать позивачці [PERSON] , за технічними показниками є відокремленими, мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі. Отже, судом встановлено, що майновий комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності трьом співвласникам, а саме: позивачці [PERSON] , відповідачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] . Двоє із співвласників - відповідачі [PERSON] та [PERSON] виділили належні їм частки даного майнового комплексу. Позивачка [PERSON] не може виділити належну їй частку в натурі через небажання відповідачів прибути до нотаріуса для укладення будь - яких договорів. Таким чином, між сторонами виник спір щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши докази, надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачами, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на сласний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 15/100 часток майнового комплексу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] належить 44/100 часток цього ж майнового комплексу, а відповідачу [PERSON] належить 41/100 частки даного майнового комплексу. Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як вбачається з вищеописаних доказів та підтверджується долученим висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, належна позиваці [PERSON] - частка майнового комплексу, може бути виділені в натурі. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15. При вирішенні спору суд також звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17. В даній справі, спосіб захисту, обраний позивачкою [PERSON] є належним, оскільки надає можливість ефективно захистити особисті майнові права власності - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ в натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна. Частка позивачки [PERSON] складає окремий об`єкт нерухомого майна, що дає можливість зробити висновок, що права співвласників в результаті виділення належної їй частки із спільного нерухомого майна порушені не будуть, а тому є всі підстави для виділу в натурі частки зі спільної часткової власності. Як уже вказувалося вище, згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності суд приходить висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 3, 15, 317, 319, 321, 328, 355-358, 364, 367, 377 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 211 ЦПК України,

Outcome: approved