Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У травні 2023 року адвокат Цермолонський Іван Миколайович в інтересах [PERSON] (далі-позивач), звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02.12.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.А. за реєстровим № 3395. відповідно до умов якого [PERSON] надано в позику [PERSON] 7 488 250 грн. 00 коп., що еквівалентно 275 000 (двісті сімдесят п`ять тисяч) дол. США. Як вбачається з п. 3.2. даного договору. Відповідач зобов`язався повернути суму позики до 01.11.2022 року. Відповідно до п. 5.1 позика повертається у гривнях згідно курсу Національного Банку України, що еквівалентно 275 000 доларів США 00 центів. Так, по вказаному договору позики відповідач жодних коштів позивачу не повернув. Як наслідок, станом на 01.05.2023 року заборгованість по основній сумі боргу відповідача перед позивачем становить 275 000 дол. СШП, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 01.05.2023 року - 10 054 000,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути відсотки згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України за користування коштами в період з 02.12.2021 року по 01.11.2022 року, які становлять 26 610 доларів 96 центів, що згідно офіційного курсу НБУ складає 972 896 грн. 69 коп., штраф на всю суму боргу, що становить 55 000 дол. США, що згідно курсу НБУ складає станом на 01.05.2023 року 2 010 800 грн. 00 коп., пеню за період з 02.11.2022 року по 01.05.2023 року у розмірі 68 184,93 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ - 2 492 841 грн. 04 коп., суму 3 % річних за період з 02.11.2022 року - 01.05.2023 року у розмірі 4 091,09 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 149 570 грн. 25 коп., а в загальному суму боргу у розмірі 15 692 374 грн. 16 коп. та вартість сплаченого судового збору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, залишено без руху. 26.05.2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2023 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі № 757/17645/23-ц - задоволено частково. Накладено арешт на наступне майно: - одну другу частки квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1804084832224, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - одну другу частки квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1802567932224, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - одну другу частки квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1802542132224, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 665024732224, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). У задоволенні іншої частини вимог за заявою - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2023 року заяву представника позивача [PERSON] про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду м. Києва про забезпечення позову у цивільній справі №757/17645/23-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - задоволено. Виправлено допущену описку в ухвалі Печерського районного суду м. Києва про забезпечення позову від 23 листопада 2023 року у справі №757/37986/20-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. 11.07.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній вказує, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки надана позивачем до позовної заяви копія договору містить підпис від імені [PERSON] , який виконаний іншою особою, а не відповідачем. Зазначає, що позивач не може посилатись на загальну норму порядку виконання зобов`язань в гривні, вимагаючи стягнення боргу в гривні, коли б надав позику в доларах США, оскільки спеціальна норма закону вказує, що позика повинна бути повернута в тій самій сумі, що й була отримана. Слід також визнати безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою, розраховані виходячи з облікової ставки НБУ. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду. 25.07.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2024 року занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено представнику відповідача [PERSON] у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Приймаючи таке рішення, суд виходив також з того, що воно відповідає необхідності дотримання судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, проте представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, проте в матеріалах справи міститься заява від представника відповідача про розгляд справи у його відсутність. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи, з урахуванням обставин, зазначених у позові та у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, матеріалами справи встановлено, що 02.12.2021 року між [PERSON] та громадянином республіки білорусь [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Гріфоновою Т.А. за ресстровим № 3395, відповідно до умов якого [PERSON] надано в позику [PERSON] 7 488 250 грн. 00 коп., що скивалентно 275 000 (двісті сімдесят п`ять тисяч) дол. США. Як вбачається з п. 3.2. даного договору, відповідач зобов`язався повернути суму позики до 01.11.2022 року. Відповідно до п. 5.1 позика повертається у гривнях згідно курсу Національного Банку України, що еквівалентно 275 000 доларів США. 00 центів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладеться у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За змістом ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким. що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовуються сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відтак, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ст. 323 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язаних є його невиконання: або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1, 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до вимог частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22 березня 2017 року наведено висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, відповідно до матеріалів справи, по вказаному договору позики відповідач жодних коштів позивачу не повертав. Як наслідок, станом на 01.05.2023 року заборгованість по основній сумі боргу відповідача перед позивачем становить 275 000 дол. США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 01.05.2023 року - 10 054 000,00 грн. Згідно з розрахунком наданим представником позивача, розмір відсотків згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України за користування коштами в період з 02.12.2021 року по 01.11.2022 року (строк на який надавалась позика) становить 26 610 доларів США 96 центів, що згідно офіційного курсу НБУ становить 972 896 (дев`ятсот сімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто шість) гри. 69 коп. Як вбачається зі змісту п. 6.2. укладеного Договору за умов порушення відповідачем строків повернення суми позики (більше ніж на 15 календарних днів), останній зобов`язується сплатити: штраф у розмірі 20% від суми позики, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики за кожен день порушення строку. Враховуючи те, що жодних коштів [PERSON] по даному договору не повертав, відповідно до ст. 6.2 нараховується штраф на всю суму боргу, що становить 55 000 дол. США., що згідно курсу НБУ станом на 01.05.2023 року становить 2 010 800,00 грн. 00 коп. Як вбачається зі змісту п. 6.2 укладеного Договору, за порушення строку повернення позики Позикодавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день порушення строку. Відтак, за період з 02.11.2022 року по 01.05.2023 року розмір пені за порушення термінів виконання договору становить 68 184.93 дол. США, що еквивалентно згідно курсу НБУ 2 492 841 грн. 04 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд України у своїй правовій позиції викладеній у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1286цс16 вказав, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192. частина третя статті 533 ЦК України. Постанова ВП ВС по справі № 373/2054/16-ц). Як зазначив суд у своєму висновку, викладеному у Постанові ВП ВС по справі № 373-2054/16-1 від 16.01.2019, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочения, які вираховуються з дня, наступного за днем передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Згідно розрахунку, наданого представником позивача, нарахування 3% відсотків річних: за період з 02.11.2022 року по 01.05.2023 року складає 4 091,09 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 149 570 грн. 25 коп. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач своїх зобов`язань за Договором позики належним чином не виконав та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаними договорами, а даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Так, представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог вказав, що надана позивачем до позовної заяви копія договору містить підпис від імені [PERSON] , який виконаний іншою особою, а не відповідачем, проте питання про призначення у справі експертизи представником відповідача було поставлено після закриття підготовчого. Слід констатувати, що в учасників судового процесу було достатньо часу та можливостей для реалізації своїх прав та жодних процесуальних перешкод щодо цього не було. Крім того, сторони не були позбавлені можливості у відповідності до положень частини першої ст. 106 ЦПК України подавати висновки експерта складені на їх замовлення. У відповідності до ч. 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати заборгованості. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 13 956 грн. 80 коп., за подання позову 13 420 грн. 00 копта за подання заяви про забезпечення позову 536 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved