Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 26.09.2024 надійшла позовна заява, яка була подана в інтересах [PERSON] його представником адвокатом Дорошенко С.О. , про зменшення розміру аліментів визначених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 у справі №520/10799/18 яким були визначено про стягнення на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) в твердій грошовій сумі в щомісячному розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, по 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень на кожну дитину, до розміру сплат по 2000 гривень на кожну дитину. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок відкритої збройної агресії російської федерації позивач виїхав за межі України і працевлаштувався у Польщі отримуючи заробітну платню у розмірі , яка становить еквівалент 24\~380,43 грн., крім того най утриманні позивача знаходиться його батько який є інвалідом , внаслідок чого визначений рішенням суду розмір аліментів є надмірним тягарем. Як встановлено судом рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 у справі №520/10799/18 було частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та ,\~стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, по 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 21.08.2018 року до досягнення дітьми повноліття, тобто до [INFO] . Вказане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 року. При розгляді вищевказаної справи судами були встановлені обставини про те, що [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) перебували у шлюбі з 18.11.2011 року. За час шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) №428 від 02.08.2018 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] зі [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] ( відповідач по вказаної справі ) є професійним є моряком та працює на судах іноземних судновласників, що підтверджується інформацією з ДП Корпорації «В.ШІПС» «В.ШІПС (Україна.), що свідчить про професійну діяльність відповідача\~в якості моряка, а також постійного отримання ним заробітку. Також судами першої інстанції та апеляційним судом надавалась оцінка твердженням [PERSON] про те що він тривалий час не виходив у рейси та наданої відповідачем для обґрунтування матеріального становища Довідки Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси №790 від 04.12.2018 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Суворовському РЦЗ (Одеський регіон) з 28 листопада 2018 року. До позовної заяви про зменшення розміру аліментів позивачем надавались копія трудового договору №UP12024/1 укладений 10.05.2024 про те що [PERSON] який проживає в [ADDRESS] у республіки Польської працевлаштований працівником мийної бригади у фірмі «BIOXO ECO KONTROLA Sp.z.o.o.» із заробітною платою 2400 злотих з 10.05.2024 з робочим часом 1/1 та копія посвідчення моряка серії [NUMBER] , виданим 24 липня 2020 року з чистими аркушами 4-16, в місцях працевлаштування. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Правовідносини пов`язані із обов`язками батьків утримувати дітей та їх виконання врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При розгляді даної справи судом приймає до уваги що здійснення виїзду за межі України є добровільним рішенням позивача, так як місце його постійного проживання Одеса, не відноситься до місць України яки безпосередньо межують із бойовими діями або є тимчасово окупованими або потенційно є ризики окупації, тому посилання на сам факт виїзду у республіку Польську, на думку суду, не може сприйматись як погіршення матеріального стану. Крім того відомості про те що позивач як професійний моряк не виходив у рейси без наданих доказів намагання працевлаштування за професією також не приймається судом як доказ погіршення матеріального стану. Відомості про працевлаштування у мийну бригаду професійного моряка який тривалий час працював інструктором у учбових центрах ( що було встановлено рішеннями суду у справі №520/10799/18 ) не можуть бути прийняти судом як доказ єдиного можливого працевлаштування позивача. Враховуючи що при розгляді справи №520/10799/18 судами були частково задоволені позовні вимоги та розмір аліментів було встановлено з урахуванням інтересів дітей та критеріїв справедливості та доведеності , суд вважає що надані позивачем докази не можуть бути прийняти судом як правдиві ствердження матеріального стану особи, якої достеменно відомо про існування у нього зобов`язань по матеріальному забезпеченню дітей та відомо про розмір цих зобов`язань . Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що заявлені вимоги є необґрунтованими не підтверджені належними, допустимим та правдивими доказами, які у сукупності могли б підтверджувати об`єктивного погіршення матеріального стану позивача а тому є такими що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed