Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

29.07.2024 до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з відповідача аліменти на двох неповнолітніх дітей - [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) у розмірі 5000,00 грн. на кожну дитину, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.07.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування позовної заяви та уточненої позовної заяви, позивач зазначає, зокрема, що з 26.09.2003р. між Відповідачем та Позивачем було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1901. В період шлюбу у позивача та відповідача 01.12.2006 народився [PERSON] (17 років) (ідентифікаційний код [NUMBER] ) та [INFO] народилась [PERSON] (11 років) (ідентифікаційний код [NUMBER] ). Після розірвання шлюбу діти продовжили жити разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022, позивач з метою захисту своїх дітей, забезпечення їх здоров`я та життя - 05.03.2022 виїхала з ними до Республіки Польща, де зараз вони проживають за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Відповідну квартиру позивач орендує на підставі договору оренди. Відповідач не проживає разом з Позивачем та дітьми, а проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідач майже не приймає участі в утримані дітей, рідко спілкується з ними (спілкування здійснюється через інтернет месенджер). Загалом утриманням дітей, їх забезпеченням мінімально необхідними умовами життя, задоволенням їх найбільш основних соціальних і культурних потреб здійснюється самостійно позивачем. Проте, Позивач не може і неповиннна самостійно забезпечити нормальне життя та розвиток спільних з відповідачем дітей, тому вважає за потрібне звернутись до суду з позовною заявою. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 позовну заяву залишено без руху. 31.07.2024 стороною позивача усунуто недоліки. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Карапетян А.Р. не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача надав заяву, в якій просить позовну заяву розглядати за їх відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, зокрема: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.12.2006 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є\~ [PERSON] , мати\~ [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.08.2012, [PERSON] , народилась [INFO] , батьками є\~ [PERSON] , мати\~ [PERSON] . Згідно довідки від 19.07.2024 №21 про навчання [PERSON] [INFO] яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у навчальному році 2023/2024 є ученицею класу Vc, очікуваний рік завершення навчання 2027 рік Згідно довідки від 19.07.2024 №73/2024 про навчання [PERSON] [INFO] , який проживає за адресою Острув- [ADDRESS] , у навчальному році 2023/2024 є ученицею класу Іg, очікуваний рік завершення навчання 2027 рік. Згідно договору оренди укладеного 19.07.2022 року між паном [PERSON] особу якого підтверджено паспортом серії та номер [NUMBER] і пані [PERSON] особу якої підтверджується паспортом серії та номер [NUMBER] позивачка орендує квартиру за адресою Острув- [ADDRESS] . Судом встановлено, що діти проживають з матір`ю. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей, на теперішній час, не досягнуто. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог статей 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Вимогами ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Згідно ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов`язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: approved