Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 101865354 від 19 лютого 2024 року. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19 лютого 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101865354 на суму 5\~000 гривень 00 копійок, зі строком кредиту 105 днів, з кінцевим терміном повернення 05 березня 2024 року, тип процентної ставки фіксована; процентна ставка за користування коштами кредиту - 8,5 % в день. 25 червня 2024 року згідно умов Договору факторингу №109-МЛ/Т, ТОВ "МІЛОАН" було відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 101865354 на користь позивача, а тому позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором на суму 16 562 гривні 50 копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками становить 11 137 гривень 50 копійок, заборгованість за комісією 425 гривень 00 копійок. Оскільки відповідач зобов`язання за Кредитним договором не виконала та нею не було здійснено погашення кредитної заборгованості, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у примусовому порядку. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Ухвалою від 287 листопада 2024 року було постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного розгляду. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, при цьому кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки. Судом встановлено, що 19 лютого 2024 року між ТОВ «МІЛОАН», як позикодавцем та відповідачем, як позичальником був укладений Договір № 101865354\~про надання\~споживчого кредиту, відповідно\~до якого\~відповідач виявив\~бажанняотримати кредит в розмірі 5 000 гривень зі строком кредиту 105 днів, з кінцевим терміном повернення 05 березня 2024 року, тип процентної ставки фіксована; процентна ставка за користування коштами кредиту - 8,5 % в день (а.с.19-31), зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти за його користування, а також виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором та графіком платежів. 25 червня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем було укладено Договір факторингу №109-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило позивачу належне йому право вимоги грошових коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «МІЛОАН» (а. с. 33-39). Відповідно до Витягу з Додатку до вказаного договору (а.с.54) до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 101865354 на суму 6 562 гривні 50 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 101865354 від 19 лютого 2024року станом на 25 червня 2024 року (а.с.4) заборгованість за спірним кредитним договором складає 16 562 гривні 50 копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 5 000 гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками становить 11 137 гривень 50 копійок, заборгованість за комісією 425 гривень 00 копійок, яка не погашена. Тому суд вважає, що існують підстави для задоволення вказаної частини позову та стягнення заборгованості на користь позивача. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 101865354 від 19 лютого 2024 року заборгованості у загальній сумі 16 562 гривні 50 копійок є обґрунтованими та у відповідності до ст.ст.\~611,\~615 ЦК України\~підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином,\~узв`язку із задоволенням позову, судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. Вирішуючи питання про стягнена з відповідача витрат на правничу допомогу, суд посилається на наступне. Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем надано Договір про надання правової допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.48). Згідно Витягу з замовлення № 6 до договору про надання правничої допомоги від 27 01 березня 2024 року, позивач за надання правової допомоги сплатив 5 000 гривень 00 копійок (а.с.49). За змістом ст.ст.\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК\~ України при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у рішенні від 23 січня 2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28 листопада 2002 року ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved