Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Представник заявниці [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду в інтересах заявниці та просить встановити факт належності їй трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я мовою оригіналу [PERSON] ; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27 жовтня 1982 року народження; диплому № [NUMBER] про навчання заявниці в період з 01 вересня 1979 року народження по 24 червня 1982 року в середньому професійному технічному училищі №9 міста Кривого Рогу, оскільки в дипломі № [NUMBER] відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; в трудовій книжці неможливо ідентифікувати дату її видачі; в свідоцтві про шлюб відсутній підпис відповідальної особи за його видачу, внаслідок чого їй було відмовлено в призначенні пенсії. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника заявниці надійшла заява про розгляд справи без його та заявниці участі, заяву підтримує та просить її задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Як видно із паспорту, картки фізичної особи - платника податків заявниця є [PERSON] . Російською мовою прізвище заявниці в паспорті вказано як " [PERSON] ". Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 26 серпня 191 року прізвище заявниці російською мовою вказано як " [PERSON] ". Як видно із трудової книжки серії [NUMBER] , остання видана на ім`я мовою оригіналу [PERSON] , дата народження - [INFO] . Дата видачі вказана як 11 серпня, рік вказано як 193. 25 червня 1982 року професійно - технічним училищем №9 міста Кривого Рогу на ім`я [PERSON] видано диплом [NUMBER] про загальну середню освіту за професією електрозварювальник ручного зварювання, що підтверджується таким дипломом та архівною довідкою Центру підготовки робітничих кадрів №113 від 22 жовтня 2024 року. 27 жовтня 1982 року укладено шлюб між мовою оригіналу [PERSON] та мовою оригіналу [PERSON] , після укладення шлюбу остання змінила прізвище на російською мовою « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27 жовтня 1982 року, яке не містить підпису завідуючого відділу ЗАГС. Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області №047150028859 від 02 жовтня 2024 року [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії, оскільки в дипломі № [NUMBER] відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; в трудовій книжці неможливо ідентифікувати дату її видачі; в свідоцтві про шлюб відсутній підпис відповідальної особи за його видачу. За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року, (із змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при встановленні факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. Згідно із ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки остання зможе реалізувати право на призначення пенсії. Беручи до уваги зібрані у справі докази та їх належну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність спору про право матеріальне, в зв`язку з чим, у суду немає підстав для сумніву в належності заявниці правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки та диплому. Тому в цій частині заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо встановлення факту належності заявниці свідоцтва про укладення шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до ч.3 ст.315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. При цьому, відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Згідно ч. 3 та 4 статті 22 вищезазначеного Закону, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Оскільки свідоцтво про укладення шлюбу заявниці видано органом державної реєстрації актів цивільного стану питання про його належність судовому розгляду в окремому провадженні не підлягає, отже в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. Заявниці для вирішення питання щодо внесення змін у свідоцтво про укладення шлюбу необхідно звернутися до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 7ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: partial