Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з вище вказаною позовною заявою, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого представник зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю, та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання синів в добровільному порядку не надає. [PERSON] має задовільне матеріальне становище та стан здоров`я, який дозволяє йому працювати, є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, а тому може сплачувати відповідний розмір аліментів. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку з дня пред`явлення позовної заяви до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою судді від 22 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.11.2024 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позову відмовити частково, а саме в частині стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заперечення зазначив, що обґрунтовуючи факт проживання старшого сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] . представник позивача посилається на довідки про взяття позивачки та дітей на облік як внутрішньо переміщених осіб. Однак з 18.05.2024 року їхній старший син перебуває за кордоном та фактично не проживає з позивачкою. Вказав, що він добровільно допомагає йому матеріально, перераховуючи кошти на рахунок останнього. Тому, оскільки стороною позивача не доведено існування передбаченої законом підстави для присудження аліментів на утримання дитини [PERSON] за рішенням суду на користь позивачки, як того з батьків, разом з яким проживає останній, відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник адвокат Біленко О.О. в судове засідання не з`явилися, представником надано заяву, в якій останній просив провести розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги позивач підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву по суті справи, в якій вказав, що позовні вимог визнає частково з підстав, викладених у відзиві. При розгляді справи просив врахувати, що перераховані на рахунок сина [PERSON] кошти в період серпня-вересня 2024 року є кошти, які складали їхній з позивачем спільний сумісний бюджет. Оскільки до 29.09.2024 року, а саме до часу подання [PERSON] , позову про розірвання шлюбу, вони проживали разом однією сім`єю, вели спільний бюджет, який зокрема витрачали на матеріальне утримання їхніх спільних дітей. [PERSON] мала доступ до їхніх заощаджень, які, в свою чергу, перераховувала на рахунок їхнього старшого сина, який наразі перебуває за кордоном. Крім того зауважив, що приписами СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом щодо стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Фактично позивачка не заперечує факту, що старший син проживає за кордоном. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення аліментів з нього на користь позивачки, з якою фактично син [PERSON] , [INFO] , не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25.11.2006 року (а.с.8). На даний час позивачем до суду подано заяву про розірвання шлюбу. Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про їх народження від 23.05.2007 року та 01.07.2013 року (а.с.8,9). Діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками від 17.03.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.9а,10). На даний час сторони проживають окремо, домовленості щодо виконання відповідачем обов`язку утримувати дітей \~ \~ \~ \~ між ними не досягнуто. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2\~ст.182 СК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача зазначає, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Батько матеріальну допомогу на їх утримання не надає. При цьому в ході розгляду справи судом було встановлено, що старший син сторін [PERSON] 18.05.2024 року разом зі своїм товаришем та його сім`єю виїхав за кордон та на даний час перебуває в Німеччині. На підтвердження утримання позивачем старшого сина представником позивача до суду було надано копії платіжок про переказ [PERSON] коштів на картку сина [PERSON] , а саме: 22.05.2024 року в сумі 2000,00 грн., 28.08.2024 року в сумі 5590,00 грн., 02.09.2024 року в сумі 8000,00 грн., 07.09.2024 року в сумі 2000,00 грн. та 4000,00 грн., 17.09.2024 року в сумі 2000,00 грн., 23.09.2024 року в сумі 5000,00 грн.,24.09.2024 року в сумі 5000,00 грн., 19.10.2024 року в сумі 800 грн. Також надано скріншоти з соціальних мереж переписки [PERSON] з матір`ю з яких вбачається, що син неодноразово звертався до останньої з проханням про переказ на його карту грошових коштів та поповнення тарифу телефону. Відповідач заперечує щодо стягнення аліментів на утримання старшого сина [PERSON] , посилаючись на відсутність правових підстав для стягнення з нього аліментів на користь позивача, з якою фактично син не проживає, а проживає за кордоном. Зазначає, що також особисто перераховував кошти на рахунок сина. Вказав, що перераховані на рахунок сина кошти в період серпня-вересня 2024 року є коштами, які складали їх спільний сумісний бюджет, оскільки до подачі позову позивачем до суду про розірвання шлюбу вони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет. На підтвердження переказу коштів відповідачем надано скріншот по картці про переказ коштів на картку сина 04.06.2024 року в сумі 2000,00 грн. та 19.11.2024 року в сумі 1000,00 грн. Доводи відповідача заслуговують на увагу, але не підтверджують факт належного утримання сина останнім. Також, суд не може погодитися з доводами відповідача, що перераховані позивачем кошти на картку сина в період серпня-вересня 2024 року є коштами, які складали їхній спільний бюджет, оскільки з наданих копій платіжок вбачається, що кошти були перераховані саме з картки [PERSON] . Оцінюючи надані позивачем докази та зазначені нею обставини, враховуючи, що позивачка бере більш активну участь в утриманні дітей, при цьому відповідач не спростував повідомлені позивачем обставини наявності у нього можливості сплачувати аліменти, а також приймаючи до уваги, що відповідач як батько неповнолітніх дітей повинен утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття, однак матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, лише двічі переказав кошти старшому сину, останній переказ коштів відповідач здійснив 19.11.2024, коли справа вже перебувала в суді, старший син перебуває за кордоном та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, доказів протилежного відповідачем не надано, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, часткове визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право неповнолітніх дітей на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Згідно ч.1 ст.191\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 14.10.2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача.

Outcome: approved