Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,- Просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 20 180,82 грн., та моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно вироку, винесеного Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року [PERSON] визнано винним в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до матеріалів кримінального провадження та вироку суду, злочинними діями відповідача [PERSON] , йому завдано матеріальну шкоду в сумі 20180,82 грн., що підтверджується випискою по картці/рахунку Приватбанку від 18.09.2023 року. \~ \~Крім того,\~внаслідок \~злочину йому\~була спричинена\~і \~моральна шкода,\~ яка\~полягає у\~душевних стражданнях\~пережитими \~ним у\~зв`язку з\~самим фактом\~злочину -\~викраденням \~з його\~картки грошових\~коштів,\~зневірою в\~порядність людей,\~постійним неприємним\~відчуттям зради\~людиною,\~ яку\~він знав.\~Також психологічним\~дискомфортом,\~бо втрачена\~довіра до\~людей.\~Безкінечні виклики\~слідчого поліції,\~надання свідчень,\~знаходження у\~відділенні поліції\~-\~ці фактори\~також викликають\~негативні емоції\~та хвилювання,\~важкість у\~виконанні повсякденних\~обов`язків,\~щодо власної\~родини,\~переживання фізичних,\~психологічних незручностей,\~тимчасову відірваність\~від активного\~соціального життя,\~порушення сну,\~емоційну напругу,\~нервозність.\~Оцінити в\~грошовому еквіваленті\~моральну шкоду,\~а саме\~душевні страждання,\~хвилювання,\~незручності та\~негативні емоції\~від злочину\~надзвичайно важко.\~Ці критерії\~оцінки мають\~глибоко індивідуальний,\~особистий характер. Відшкодування заподіяної моральної шкоди оцінює у розмірі 30 000 гри. (тридцять тисяч) гривень. Ця сума обумовлена вищезазначеними фізичними та душевними стражданнями. Ухвалою від 01 листопада 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, правом на подання відзиву відповідач не скористався. Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2\~ст.\~124\~Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно до ст.ст.\~12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. \~Статтею\~ 13\~ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009\~року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено,\~що посилання\~позивача на\~ухвалення вироку\~відносно відповідача\~Нікопольським міськрайонним\~судом Дніпропетровської\~області нічим\~не підтверджуються,\~а згідно\~вироку,\~ухваленого Марганецьким\~міським судом\~Дніпропетровської області\~по справі\~№1802402/23\~від 09\~травня 2024\~року [PERSON] \~визнано винним\~в скоєнні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого \~ч.\~4\~ст.\~185 , ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану та привласнення офіційного документу, який, як встановлено судом, набрав законної сили 23 вересня 2024 року. Відповідно до вказаного вироку, [PERSON] своїми умисними діями спричинив потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 13807 гривень 82 копійки. У відповідності\~ до ст. 22 Цивільного кодексу України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1\~ст. 1166 Цивільного кодексу України \~встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Вирішуючи позивні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що факт її заподіяння підтверджується вироком Маргангецького міського суду Дніпропетровської області по справі №180/2402/23 від 09 травня 2024 року, яким відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 13807 гривень 82 копійки підлягають задоволенню. Доказів того, що сума матеріальної шкоди складає саме 20 180,82 грн., суду не надано, виписку по картці/рахунку Приватбанку від 18.09.2023 року суд не бере до уваги, оскільки наявна в ній інформація про рух коштів за період з 01.09.2023 року по 18.09.2023 року різниться з інформацією зазначеною у вироці суду, яка встановлена судом під час розгляду кримінального провадження. Інформації коли банківська картка була повернута потерпілому, хто саме здійснював зняття коштів матеріали справи не містять. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1\~ст. 1177 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до вимог абз. 8, 9 ч.2 сі. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи вищезазначені норми права та встановлений вироком Маргангецького міського суду Дніпропетровської області по справі №180/2402/23 від 09 травня 2024 року, факт вчинення неправомірних дій зі сторони відповідача, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, та його вини в її заподіянні. Потерпілий оцінює заподіяну йому моральну шкоду, в розмірі 30 000 гривень. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних потерпілому моральних страждань, характер та об`єм його душевних, психічних страждань, в зв`язку з заволодінням його майном. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з урахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь потерпілого 10 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які потерпілий переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Так, суд вважає обґрунтованим позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, яка підлягає стягненню з [PERSON] , оскільки він визнаний судом винним в скоєнні злочину відносно [PERSON] . Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 х2 = 2422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed