Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

У вересні 2022 року позивач Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 грудня 2021 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс №\~ЕР207043445 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Alfa Romeo 146», реєстраційний номер [NUMBER] . 06 грудня 2021 року в с. Петропавловська Борщагівка на вулиці Авіаторів відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] ; та забезпеченого транспортного засобу «Alfa Romeo 146», реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ), яким керував [PERSON] . Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2021 року встановлено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . 06 грудня 2021 року до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, звернулася [PERSON] та повідомила, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить їй на праві власності. Відповідно до Звіту № 157509 від 22 грудня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 94\~555,80 гривень. 22 грудня 2021 року до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася [PERSON] . За результатами розгляду даної заяви та наданих матеріалів АТ «ПРОСТО-страхування» прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди від 06 грудня 2022 року страховим випадком, про що 19 січня 2022 року було складено страховий акт № 157509. Відповідно до даного страхового акту розмір страхового відшкодування, що належить до виплати [PERSON] , становить 86\~509,40 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 1063 від 19 січня 2022 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 86\~509,40 гривень. Таким чином, фактичні витрати АТ «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 86\~509,40 гривень. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПРОСТО-страхування» грошові кошти, а саме: -затрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 86\~509,40 грн.; -витрати по оплаті судового збору у розмірі 2\~481,00 грн.; -судові витрати, пов`язані з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 10\~000,00 грн.. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 2022 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 жовтня 2024 року постановлено викликати сторони в судове засідання. Відповідача [PERSON] повідомити про день і час розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином. У позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 05 грудня 2021 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали Поліс №\~ЕР207043445 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Alfa Romeo 146», реєстраційний номер [NUMBER] . 06 грудня 2021 року в с. Петропавловська Борщагівка на вулиці Авіаторів відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] ; та забезпеченого транспортного засобу «Alfa Romeo 146», реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ), яким керував [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі 369/17825/21 встановлено, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] , якого було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу. Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. 06 грудня 2021 року до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, звернулася [PERSON] та повідомила, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить їй на праві власності. Відповідно до Звіту № 157509 від 22 грудня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 94\~555,80 гривень. 22 грудня 2021 року до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася [PERSON] . За результатами розгляду даної заяви та наданих матеріалів АТ «ПРОСТО-страхування» прийняло рішення про визнання дорожньо-транспортної пригоди від 06 грудня 2022 року страховим випадком, про що 19 січня 2022 року було складено страховий акт №\~157509. Відповідно до\~вказаного страхового\~акту розмір\~страхового відшкодування,\~що належить\~до виплати\~ [PERSON] ,\~становить 86\~509,40\~гривень.\~Відповідно до\~платіжного доручення\~№\~1063\~від 19\~січня 2022\~року АТ\~«ПРОСТО-страхування»\~виплатило [PERSON] страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Mazda 3», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 86\~509,40 гривень. Таким чином, фактичні витрати АТ «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 86\~509,40 гривень. 14 лютого 2022 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з регресною вимогою на суму 86\~509,40 грн., в якій запропонував відповідачу протягом 7 днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити на користь АТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування у розмірі 86\~509,40 грн., за наслідками ДТП від 06 грудня 2021 року. Між тим, вказана вимога залишилася поза увагою відповідача та в добровільному порядку останнім не сплачена. Доказів протилежного відповідачем до матеріалів справи не надано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України» та від 28.10. 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії»). Враховуючи, що вина відповідача [PERSON] , у вчиненні ДТП встановлена, на нього покладається обов`язок відшкодування заподіяної потерпілому матеріальної шкоди. Таким чином, [PERSON] має сплатити на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 86\~509,40 грн.. Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини 5 статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи, не надходило. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача адвокатом Синюком Станіславом Леонідовичем на підтвердження надання правничої допомоги надано копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги Серії АІ №\~1116322, копію посвідчення адвоката України №\~6423/10 від 15 лютого 2018 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС №\~6423/10, копію договору про надання правової допомоги №\~1 від 02 січня 2020 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери», копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського бюро «Синюк та партнери», Реєстр справ від 04 серпня 2022 року, акт виконаних робіт від 31 серпня 2022 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги від 31 серпня 2022 року та платіжне доручення №\~9751 від 05 серпня 2022 року, відповідно до якого ПАТ «ПРОСТО-страхування» сплатило на користь АБ «Синюк та партнери» грошові кошти у сумі 102\~000,00 грн за надану правничу допомогу. Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved