Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину та повнолітню дитину з інвалідністю мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач в справі, [PERSON] доводиться їй колишнім чоловіком з яким вона перебувала в шлюбі, який було розірвано 21.05.2010р. через відділ РАЦСу Косівського РУЮ Івано-Франківської області. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: син- [PERSON] , [INFO] та син- [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із нею та перебувають на її утриманні. Так, як відповідач в добровільному порядку не бажав надавати матеріальну допомогу та кошти на утримання дітей, то вона змушена була звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 06.12.2011р. рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області було вирішено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. На даний час є потреба у збільшенні розміру аліментів на утримання дітей, так як такий розмір аліментів не відповідає потребам дітей в коштах та мінімальному гарантованому розміру аліментів на дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги позову підтримала та суду пояснила, що їх із відповідачем син [PERSON] , [INFO] , на даний час досяг повноліття, однак він хворіє з дитинства та є інвалідом 1А групи з дитинства. Група інвалідності призначена з дитинства. Дитина потребує постійного стороннього догляду і нагляду. Син знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом хвороби: важка форма Аутизму. Дитина потребує постійного лікування та коштів на їх придбання. На даний час виникла потреба у лікуванні та протезуванні зубів, що потребує значних коштів. Відповідач відмовляється їх надавати добровільно. Відповідно син по досягненню повноліття не може працювати через хворобу та забезпечувати себе всім необхідним, потребує матеріальної допомоги від батьків. Вона у зв`язку із постійним доглядом за сином не має змоги працювати. Для утримання повнолітньої дитини необхідні кошти для придбання одягу, взуття, продуктів харчування , медикаментів та на інші потреби. Син- [PERSON] є дитиною шкільного віку, на його утримання також необхідні значні кошти на придбання одягу, взуття, продуктів харчування , шкільного приладдя та на інші потреби. Просить врахувати, що відповідач є молодою, фізично здоровою людиною, працює по найму у людей та ремонтує автомобілі. Більше того відповідач оформив відстрочку від служби в ЗСУ, так як начебто здійснює догляд за дитиною інвалідом, а в дійсності дітьми взагалі не піклується, в тому числі і хворою дитиною. Відвідує дітей тільки один раз на рік, а саме на їхній день народження. Не купує дітям одяг, взуття, шкільне приладдя та інші речі, хоча маж реально таку можливість. Просить позов задоволити та постановити рішення суду яким стягувати із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі по 3000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття та на повнолітнього сина [PERSON] в розмірі по 5000 грн. щомісячно на час його інвалідності. Відповідачем в справі, [PERSON] 04.12.2024 року подано суду відзив на позовну заяву. В судовому засіданні відповідач, [PERSON] , вимоги позову заперечив та пояснив, що починаючи із 28.08.2018 року державним виконавцем було здійснено автоматичне збільшення розміру аліментів до мінімального гарантованого розміру аліментів не нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Незважаючи на те, що старший син набув повноліття [INFO] , він продовжує сплачувати в користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи збільшення цін на продукти харчування, одяг, ліки, підручники (книги) для розвитку і в залежності від своїх фінансових можливостей він сплачує аліменти. Не заперечує щодо часткового задоволення позовних вимог позивачки та згідний сплачувати в її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2 000 грн та на утримання повнолітнього сина-дитини з інвалідністю - 3000 грн., оскільки в більшому розмірі сплачувати не має змоги. Суд, вислухавши позивачку та її представника адвоката Андрусяк Г.В., відповідача та його представника адвоката Ткач В.В. , вивчивши матеріали справи вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як встановлено в судовому засіданні, за час перебування сторін в шлюбі в них народилось двоє дітей: син- [PERSON] , [INFO] та син- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження (а.с.4, 5) та не оспорюється відповідачем . Із долученого позивачкою до матеріалів справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6) вбачається, що шлюб між сторонами в справі розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №74 від 21.05.2010 року. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати із позивачкою в справі, що визнається та не заперечується відповідачем . Із долученого копії виконавчого листа (а.с.8) вбачається, що 06.12.2011р. рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області було вирішено стягувати з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Як вбачається із довідки ФОП сімейного лікаря [PERSON] (а.с.9) старший син сторін в справі, [PERSON] [INFO] знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «Важка форма аутизму». Вказаний факт також підтверджено медичним висновком №67/11 від 13.05.2011 року (а.с.10) а також виписками із медичної картки (а.с.11, 12). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №489592 від 29.01.2024 року [PERSON] [INFO] являється інвалідом І-А групи з дитинства - «довічно». Потребує постійного стороннього догляду і нагляду. Як встановлено в судовому засіданні, матеріальне становище позивачки на даний час змінилося та аліментів, які сплачує відповідач на утримання неповнолітньої дитини та дитини інваліда І-ї А групи в розмірі по 350грн. щомісячно є не достатніми для нормального забезпечення утримання дітей. В заперечення вимог позивачки відповідач посилається на той факт, що він ніде не працює та не має змоги сплачувати аліменти в більшому ніж мінімальний, визначений законом розмір, просить позов задоволити частково, а саме згідний сплачувати на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2 000 грн та на утримання повнолітнього сина-дитини з інвалідністю - 3000 грн Відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копії квитанцій про оплату ним аліментів та довідку Косівського ВДВС №49307/25.8-24/05 від 02.12.2024 року якою підтверджено, що заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] немає. Разом із тим суд звертає увагу на той факт, що як вказала позивачка, відповідач в справі [PERSON] скористався правом на відстрочку від мобілізації використавши наявність на його утриманні сина з інвалідністю І-ї А групи , хоча фактично він приймає мізерну участь в утриманні та забезпеченні дитини, в той час як весь тягар вкрай необхідного цілодобового догляду взяла на себе виключно позивачка. Так, враховуючи захворювання сина та цілодобову необхідність в догляді та нагляді за ним, позивачка взагалі не має можливості влаштуватись на роботу, в той час як відповідач не бажає брати участь в додаткових витратах на утримання дітей , оскільки кошти як сплачує відповідач є мізерними та недостатніми. В даному випадку син сторін в справі, [PERSON] [INFO] із 29.01.2024 року являється інвалідом з дитинства І-А групи - довічно. Відповідно достатті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (стаття 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зістаттею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 СК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвит ку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Воаховуючти, що відповідач є молодою працездатного віку особою, інших утриманців немає, та виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів рівності прав і обов`язків батьків, розумності та справедливості, суд вважає необхідним збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 06.12.2011р. в справі № 2-1207/2011 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина- [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитини та на утримання повнолітньої дитини : сина- [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. щомісячно на час інвалідності дитини. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved