Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

16 вересня 2024 [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до [PERSON] із позовом про зобов"язання вчинити певні дії. Позов обгрунтовано тим, що 22 вересня 2021 року він та його мати [PERSON] домовився з відповідачкою [PERSON] про купівлю належного їй на праві приватної власності житлового будинку за адресою [ADDRESS] . В якості гарантії укладення угоди його матір`ю у його присутності та присутності свідків було передано відповідачці грошові кошти в сумі 2000 доларів США, а відповідачка власноручно написала йому розписку про отримання вказаних коштів та про основні умови досягнутої між нами угоди про купівлю її будинку, яку підписали свідки, та передала у його фактичне володіння вищезазначений будинок. Решту домовленої суми в розмірі 2000 доларів США вони домовилися передати після укладення договору купівлі-продажу будинку. Перешкодою до укладення договору купівлі-продажу будинку на момент передачі грошових коштів була реєстрація у вказаному житловому будинку невістки відповідачки, яку вона зобов`язувалася зняти з реєстрації на протязі року. Після укладення угоди та отримання у своє фактичне володіння будинку вони з матір`ю почали його облаштовувати, завезли необхідні речі домашнього вжитку. Речі відповідачки були складені до одного з господарських приміщень. Зокрема, для проживання у придбаному будинку вони завезли: два ліжка бувших у вжитку вартістю по 1000 грн. кожне, шафу-шифонер б/в вартістю 700 грн., тумбочку під телевізор, телевізор і приймач т2, б/в, вартістю 4500 грн., дві шафи б/в від меблевої стінки вартістю 500 грн кожен, два крісла б/в вартістю 200 грн. кожне, диван-кровать б/в вартістю 300 грн., дзеркало-трильяж б/в вартістю 200 грн., плиту газову б/в вартістю 800 грн., маленьку шафу зі скляними дверцятами б/в вартістю 150 грн., два великі килими б/в вартістю по 500 грн.,маленький килим разом з килимовою доріжкою б/в вартістю 150 грн., комод з речами б/в вартістю 400 грн., оприсквач б/в вартістю 700 грн., лійку-поливалку вартістю 50 грн., дві табуретки та 3 стільця вартістю по 100 грн., тюль вартістю 300 грн., два матраси вартістю по 100 грн., плед вартістю 100 грн., постільну білизну і подушки вартістю 500 грн., просапник вартістю 300 грн., сокиру вартістю 200 грн., дві лопати і двоє граблів загальною вартістю 200 грн., дві сапи вартістю 100 грн., ножівку вартістю 100 грн., рулетку і молоток вартістю 200 грн., гвіздки і саморізи господарські, 10 нових мішків, посуд (тарілки, кастрюлі, чайник ложки, виделки, ножі, сковороду, 10 чашок і 12 стаканів, відро на 5 л, металеві лотки) загальною вартістю 500 грн., двері дубові б/в вартістю 1000 грн., поліровані дошки зі шафи вартістю 200 грн., металеву драбину вартістю 200 грн., а всього майна на загальну вартість 15 950 грн. Відповідачка виїхала до Польщі, а він через деякий час також виїхав на роботу у іншу місцевість і у придбаному будинку ніхто не проживав. 20.07.2024 року він отримав травму хребта та зараз проходить лікування, пересуватися не може, проживає у матері. 22.07.2024 року за місцем знаходження будинку з`явилася відповідачка, повідомила про те, що договір купівлі-продажу оформлювати вона не буде, отримані в якості авансу кошти не повертатиме, так як вони більше трьох років користувалися її будинком, речі також забрати не дозволяє. Через тиждень відповідачка знову виїхала до республіки Польща, а від сусідів він дізнався, що цей будинок разом із його речами домашнього вжитку вона продала іншій особі, а саме - [PERSON] , жительці селища Миколаївка Сумського району Сумської області. За такої ситуації він 05.08.2024р. звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідачки сплаченої в якості авансу грошової суми, але рішенням суду від 03.09.2024 р. у задоволенні позову було відмовлено, так як надана відповідачкою розписка не містила її підпису, а отже не засвідчувала укладення нею яких-небудь угод та не породжувала для неї будь-яких зобов`язань. Виходячи з цього він змушений звернутися до суду з даним позовом про повернення належних йому речей домашнього вжитку як безпідставно набутого майна, оскільки відповідачка не має на це майно жодних прав і неповернення їх у добровільному порядку позбавляє його права власності та породжує обов`язок відповідачки повернути йому майно в силу положень ст. 1212 Цивільного Кодексу України. 30.09.2024 ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 21.10.2024 ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення доказів. 03.12.2024 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник за довіреністю [PERSON] позов підтримав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву не подала, за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Допитана як свідок [PERSON] , зазначила, що є матір"ю позивача. 22.09.2021 року вона із відповідачкою домовилися про купівлю будинку за адресою: [ADDRESS] . Сплатили половину вартості 2000 дол. США, а решту суми домовилися сплатити пізніше. Відповідачка відділа їм ключі від будинку та поїхала за кордон. Далі вони у будинок завезли диван, два ліжка, крісла, шифонер, трильяж, телевізор, електрообігрівач, газову плиту, два столи, комод, лопати, сокири, килими, посуд. 20.07.2024 року її син отримав травму спини і вона разом з ним перебувала у лікарні. 22.07.2024 року їй зателефонувала відповідачка і сказала, що вона приїхала додому у с. Жолобок і їй треба віддати решту грошей, на що свідок повідомила, що зараз знаходиться у лікарні і не зможе сьогодні із нею зустрітися. Далі відповідачка поклала слухавку і більше не дзвонила, а на їх дзвінки не відповідала. Пізніше свідок дізналася від односельців про те, що будинок вже проданий іншій особі, хоча документів вона не бачила. Із питанням про повернення майна до відповідачки вони не зверталися, так як вона на дзвінки не відповідала. Вони ходили до будинку, але там проживають вже квартиранти, і їх не впустили. Свідок [PERSON] показала, що вона є кумою [PERSON] та проживає в с. Жолобок. Ій відомо, що [PERSON] з сином восени 2021 року купили будинок, заплатили 2000 доларів США. Весною наступного року садили город. У будинку нічого не було. Далі вони привезли до будинку 2 ліжка, "стенку", шифонер, диван, крісла, коври, сервізи, купили газову плиту та інші речі. Речі придбавала [PERSON] , деякі з яких привезла від сина з Полтавської області, деякі віддали знайомі. Востаннє вона була у будинку ранньою весною 2024 року. Допитана як свідок [PERSON] зазначила, що вона раніше проживала у с. Жолобок, а у травні 2023 року виїхали звідти. Речі, які залишалися у господарстві вона із чоловіком пороздавали сусідам. Зокрема [PERSON] вона віддала посуд, городній інвентар, комод. Також їй відомо, що [PERSON] із Полтавщини від меншого сина завозила до будинку шифонер, ліжко, диван. Допитаний як свідок [PERSON] повідомив, що восени 2022 року [PERSON] попросила його перевезти від сина із Полтавської області деякі речі до будинку у с. Жолобок, зокрема : диван, ліжко, килими та ще інші речі у мішках. Також він привозив за замовленням [PERSON] газову плиту із м. Суми. Заслухавши представника позивача та заявлених свідків, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з тексту копії розписки, наданої стороною позивача : « [PERSON] , [INFO] ; № паспорта [NUMBER] , прописка за адресою: [ADDRESS] ; отримала кошти в розмірі 2000 $, як половина домовленої між сторонами: продавець [PERSON] покупець [PERSON] , [NUMBER] ; суми; сума до повного погашення 4000 $ (у. е.). Передачу коштів здійснено при свідках: [PERSON] , [PERSON] (підпис), [PERSON] (підпис); [PERSON] (підпис)» (а. с. 7). [PERSON] позов мотивує тим, що відповідачка відмовилася оформляти договір купівлі-продажу та повернути отримані кошти у сумі 2000 доларів США як аванс за продаж будинку. У вказаному будинку залишилося його майно, вказане у позовній заяві, загальною вартість 15 950 грн., яке він просить суд зобов"язати повернути відповідачку на підставі ст. 1212 ЦК України. На думку представника позивача спричинення майнової шкоди [PERSON] має прямий причинно-наслідковий зв`язок між ним як законним володільцем майна та недобросовісним набувачем такого майна [PERSON] , що завдає йому матеріальні збитки у зв"язку із неповерненням майна. Суд зазначає, що загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Положення глави 83 ЦПК застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Таким чином, із вищевикладених положень законодавства випливає, що права особи, яка вважає себе власником майна підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Між тим, матеріалами справи та показами свідків не доведено, що майно на загальну суму 15 950 грн., належне позивачу [PERSON] було набуте без достатньої правової підстави відповідачкою [PERSON] , оскільки у судовому засіданні представник позивача [PERSON] не заперечує факт того, що відповідачка восени 2021 року виїхала за кордон, залишила ключі від будинку і всі речі до будинку завозилися [PERSON] та [PERSON] без її відому. По приїзду останньої влітку 2024 року будь яких претензій до [PERSON] позивач та його мати не висловлювали, вимоги про повернення майна, що знаходиться у будинку не направляли. Згідно ч.1 ст.\~1212\~Цивільного Кодексу\~України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Таким чином факт того, що спричинення шкоди позивачу [PERSON] відбулося внаслідок незаконного заволодіння безпідставно набутого майна відповідачем [PERSON] , не підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами та показами свідків. Отже суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed