Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі ССД по Слобідському району ДССД ХМР) в якій просить стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.11.2023 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, зобов`язати ССД по Слобідському району ДССД ХМР надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що з 05.06.2019 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1679. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 10.04.2023 року заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова (справа № 641/796/23) шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу їх неповнолітня донька постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , відповідач мешкає окремо. Дитина перебуває на повному утриманні позивача та мешкає разом із нею. З приводу визначення місця проживання дитини позивач зазначила, що з метою створення для дитини належних соціально побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає необхідним визначити місце проживання спільної дитини разом з нею. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутися з позовом до суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. До судового засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Також зазначила, що відповідач добровільно сплачував грошові кошти на утримання їх спільної з позивачем дитини, не заперечував свого обов`язку щодо утримання дитини. На теперішній час відповідач заперечує щодо позовних вимог про стягнення аліментів. В наданому до суду відзиві на позов представник відповідача зазначила, що позивач неодноразово перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною [PERSON] , так 07.09.2023 року він звертався до Служби у\~справах дітей\~по Слобідському\~району Департаменту\~служб у\~справах дітей\~Харківської міської\~ради з заявою щодо проведення бесіди з позивачем щодо перешкоджання у спілкуванні з дитиною. Крім того 07.11.2023 року відповідач направляв до позивача листа з пропозицією надання систематичних побачень батька з дитиною, а також запропонував надати йому реквізити рахунку для перерахування грошових коштів на утримання спільної дитини. Відповіді на вказаний лист він не отримав. Представник третьої особи\~Служби у\~справах дітей\~по Слобідському\~району Департаменту\~служб у\~справах дітей\~Харківської міської\~ради до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. До судового засідання представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно до згідно до заочного рішення (справа № 641/796/23, провадження № 2/641/1197/2023) від 10.04.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 05.06.2019 року в Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1679 розірвано. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду набрало законної сили 11.05.2023 року (а.с. 12-13). Згідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 12.09.2019 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з довідки від 08.11.2023 року № 6333-5003028785 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). Відповідно до\~висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] № 458 від 28.12.2023 року вбачається, що Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . При цьому суд приходить до висновку, що у вищезазначеному висновку органу опіки та піклування в частині зазначення дати народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , було допущено описку та помилково зазначено місяць та рік народження, а саме - [INFO] . Зазначене узгоджується з іншими наданими стрононами доказами у справі, щодо зазначення місця проживання, батьків та інших даних про дитину. Крім того постановою Харківського апеляційного суду від 04.07.2024 року (справа № 641/8399/23) апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 року скасовано в частині відмови у задоволенні заяви щодо можливість безперешкодного\~\~спілкування батька з дитиною та ухвалити в цій частині нове рішення. Заяву [PERSON] про забезпечення позову в частині можливості безперешкодного спілкування батька з дитиною задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] надати [PERSON] можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . кожної неділі місяця з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що позивач є її олишнью невісткою, а відповідач сином. Свою онуку [PERSON] вона не бачила її з 2023 року. У 2023 році син з невісткою, онук і онука виїхали до Румунії, після чого вона більше не бачила Мілену. Їй відомо, що її син постійно турбувався про дитину. Пізніше син повідомив їй, що його дружина з донькою виїхали з їх спільного місця проживання, та він тривалий час не знає, де вони мешкають, через що він дуже хвилюється. Також додала, що Мілену вона бачила близько 4-7 разів. Її син працював, але офіційно не був працевлаштуваний та займався ремонтом автомобілів. Син з дружиною та дитиною мешкали в квартирі бабусі позивача. Крім того вказала, що з червня 2024 року її син не працює через тяжке захворювання. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов`язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави учасниці, так і за кордоном. Статтею 182\~СК України\~передбачено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує \~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України встановлено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, згідно до матеріалів справи інших утриманців або інших аліментних зобов`язань не має, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні не надано. Судом враховано доводи представника відповідача про те, що відповідач декілька разів намагався сплатити аліменти на утримання дитини шляхом направлення поштових грошових переказів, однак позивач відмовилася від їх отримання. Зважаючи на відсутність доказів отримання позивачем зазначених грошових переказів, суд приходить до висновку, що зазначене не може бути визнано підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стагнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину (доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем також не надано. Враховуючи викладене, суд\~ приходить до\~ висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] ,\~ [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 02.11.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. З приводу позовних вимог позивача про визначення місця проживання дитини разом із нею суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зіст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо. Малолітня [PERSON] ,\~ [INFO] \~проживає \~разом з\~ матрір`ю\~ [PERSON] \~за \~адресою:\~ [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , щодо визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved