Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У жовтні 2024 року заявник через\~систему «Електронний\~суд» звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , з метою отримання відповідного свідоцтва про смерть. В обґрунтуванні заяви, [PERSON] вказала на те, що [INFO] в місті Маріуполь від атеросклеротичної хвороби серця у віці 43 років помер її чоловік [PERSON] , смерть якого була зареєстрована виконкомом Лебединської селищної ради Новоазовського району Донецької області 28.08.2002 року, про що складено відповідний актовий запис про смерть №27, та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Новоазовський район Донецької області окупований рф з 2014 році, під час евакуації, заявник втратила оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] , та у заявника залишилась лише світлина свідоцтва про смерть чоловіка. В 2024 році, звернувшись до нотаріуса з метою відчуження нерухомого майна, було встановлено, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній запис про смерть її чоловіка [PERSON] . Заявник звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою отримання свідоцтва про смерть її чоловіка, та за результатами перевірки, актового запису про смерть не виявлено. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно заявнику для отримання відповідного свідоцтва про смерть, у зв`язку із чим, заявник вимушена звернутись до суду із вказаною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та наполягала на її задоволенні, додатково зазначивши, що відмову органу державної реєстрації актів цивільного стану заявник не оскаржувала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надавши через систему\~«Електронний суд» відзив на заяву, згідно якого просили провести розгляд справи за відсутності представника та відмовити в задоволенні заяви посилаючись на те, що смерть чоловіка заявниці [PERSON] , який помер [INFO] в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області зареєстрована 28.08.2002 року виконкомом Лебединської селищної ради Новоазовського району Донецької області 28.08.2002 року, про що складено відповідний актовий запис про смерть №27, та на підтвердження даного факту видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.08.2002, а отже, факт смерті чоловіка було зареєстровано в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. На момент державної реєстрації смерті чоловіка заявниці територія Донецької області не була тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України, а тому посилання заявника на статтю 317 ЦПК України є помилковим. За таких обставин вимоги заявника про встановлення факту смерті суперечать чинному законодавству. Додатково зауважили, що 12.08.2024 заявником [PERSON] була подана заява про поновлення актового запису про смерть чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та за результатом розгляду заяви [PERSON] 28.08.2024 було винесено відмову №28.20-131/77 в поновленні актового запису цивільного стану та роз`яснено можливість оскаржити її в судовому порядку. Зазначена відмова була отримана особисто [PERSON] 30.08.2024 року. Вислухавши представника заявника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (дівоче\~ [PERSON] ),\~ [INFO] є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, який зареєстрований виконкомом Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області 04.05.1991 року, про що складено відповідний актовий запис №4 та видане Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по Донецькій\~області Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції 09.10.2023 року відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.13). Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с.11, 12). З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 43 роки, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №27, причина смерті - атеросклеротична хвороба серця, місце смерті - місто Маріуполь Орджонікідзевський район Донецька область Україна, місце реєстрації виконком Лебединської сільської ради Новоазовського району Донецької області, орган, що видав свідоцтво серії [NUMBER] - виконком Лебединської сільської ради, дата видачі 28.08.2002 (а.с.14). Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Судом встановлено, що на момент державної реєстрації смерті чоловіка заявниці - 26.08.2002 року територія Донецької області не була тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України, а тому посилання заявника на статтю 317 ЦПК України не грунтуються на законі, а заява є такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. Відповідно до п.1.2 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за №55/18793 (далі - Правила) поновлення актових записів цивільного стану, складених органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану в разі втрати цих записів. Згідно із п.1.5 Правил заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами, шляхом їх формування та реєстрації за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян при пред`явленні паспорта громадянина України, паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства заявника. Сформована заява про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання роздруковується посадовою особою та за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній, підписується заявником. Згідно із п.1.8 Правил поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення, за винятком випадків, встановлених в абзацах третьому - п`ятому \~\~пункту 3.13 розділу III цих Правил. Як передбачено положеннями п.1.14 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання щодо померлих проводяться за заявами осіб, які входять до кола спадкоємців за законом або заповітом, згідно з чинним законодавством України. Згідно із приписами п. 1.15 Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Матеріалами справи встановлено, що 12.08.2024 заявником [PERSON] до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції була подана заява про поновлення актового запису про смерть чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та за результатом розгляду заяви [PERSON] 28.08.2024 було винесено висновок-відмову №28.20-131/77 в поновленні актового запису цивільного стану та роз`яснено можливість оскаржити її в судовому порядку (а.с.37-38). Зазначена відмова була отримана особисто [PERSON] 30.08.2024 року (а.с.37). В судовому засіданні представник заявника підтвердила, що відмову органу державної реєстрації актів цивільного стану в поновленні актового запису цивільного стану, заявник не оскаржувала. За таких обставин, заявник не позбавлена можливості оскаржити відмову органу державної реєстрації актів цивільного стану в судовому порядку, з огляду на положення статей 2, 4, 19 КАС України, з урахуванням того, що орган державної реєстрації актів цивільного стану є державним органом - суб`єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану, яка має публічно-правову природу, спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану слід кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належить до адміністративної юрисдикції. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок заявника. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed