Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №25250 від 12 травня 1999 року , а саме 7/10 частин домоволодіння [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що 12 травня 1999 року між нею, [PERSON] ( російською мовою [PERSON] ) з одного боку та [PERSON] ( російською мовою [PERSON] ) з другого боку у встановленому законом порядку на Одеській товарній біржі був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна №25250, а саме 7/10 частин домоволодіння [ADDRESS] (загальна площа - 90.2 кв.м., житлова площа - 52,9 кв.м.) . Право власності зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 13 травня 1999 року за реєстровим номером 3400 у реєстровій книзі 98 доп на сторінці 196. Після укладання договору у 1999 році позивач виконала усі істотні умови договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме, прийняла майно та сплатила за нього відповідачу належну за договором грошову суму. Невизнання за позивачем права власності на зазначену частину домоволодіння перешкоджає їй в здійсненні прав та охоронюваних законом інтересів, в тому числі прав власності на житло. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна [PERSON] здійснювала право користування та володіння даною частиною домоволодіння у повному обсязі, проживала у ньому, сплачувала комунальні послуги та зареєструвала у ньому своє місце проживання з 30.08.1999 року. У 2001 році нею замовлялися технічні умови по підключенню газопостачання у вищевказаному будинку, а у 2010 році складався акт установки газового лічильника після повірки. У 2006 році за її замовою був виготовлений проект пристрою обліку води у будинку за вищевказаною адресою. Вона сплачує податок за користування землею, яка знаходиться під вищевказаним будинком. Крім того, у її будинку зареєстровано місце проживання її чоловіка, [PERSON] , з 30.08.1999 року. Ухвалою суду від 15.10.2024 по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання . Ухвалою суду від 19.11.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Сєдова Л.П. надала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. З`ясувавши обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 12 травня 1999 року між членами Одеської товарної біржі було укладено Договір №25250 купівлі-продажу нерухомого майна. У відповідності до п. 1 Договору №25250 від 12 травня 1999 року купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] продав, а [PERSON] купила 7/10 частин домоволодіння [ADDRESS] ( загальна площа - 90.2 кв.м., житлова площа - 52,9 кв.м.). Договір купівлі-продажу нерухомого майна у відповідності до вимог , встановлених ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований 12 травня 1999 року на Одеській товарній біржі у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 12 травня 1999 року, реєстраційний № 25250 . Під час укладення договору між сторонами було досягнуто згоди і виконані суттєві умови договору. 7/10 частин домоволодіння [ADDRESS] продано за 23 709 гривень , які отримав продавець до підписання договору. Реєстрація договору купівлі-продажу на товарній біржі була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як нормам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за позивачем права власності на частину домоволодіння на підставі такого договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем було звільнено домоволодіння, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу частини домоволодіння. Правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача правомірні, основані на нормах ст.47ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] придбали вказану вище частину домоволодіння у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі - продажу, а відповідач [PERSON] виконав зобов`язання по передачі частини домоволодіння позивачу. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимогст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно дост. 47 ЦК України(в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки укладений між позивачем та відповідачем правочин укладено правомочними на те особами, які досягли згоди за всіх істотних умов договору у встановленому законом порядку і у встановленій формі, що дає підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Outcome: approved