Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

КП "Харківські\~теплові мережі"\~звернулось до\~Комінтернівського районного\~суду м.\~Харкова з\~позовом до\~ [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 65236,45 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не здійснює, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.08.2001 року по 28.02.2022 року у розмірі 65236,45 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.11.2024 року скасовано зачне рішення у вказаній цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, підтвердив, що рішення від 26.12.2023 року було виконано в повному обсязі. Представником відповідача подано відзив а позовну заяву в якому він зазначив, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.08.2001 року по 28.02.2022 року за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не є власником квартири за вищезгаданою адресою, що підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, Відповідач був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 26.03.2018 по 11.06.2018, та з 23.11.2018 по теперішній час, що підтверджується відомостями із його паспорту громадянина України. Тобто, нарахування [PERSON] плати за користування послугами як до 26.03.2018, так і за період червень листопад 2018 року є необґрунтованим. станом на теперішній час заборгованість, яку просив стягнути Позивач, у повному обсязі стягнута з Відповідача у примусовому порядку. Просив у задоволенні позову відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП "Харківські теплові мережі". Також судом встановлено, що відповідач у період з 11.06.2018 року по 23.11.2018 року у вказаній квартирі зареєстрованим не був. Також відповідач не є власником вказаної квартири, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконував, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, розмір якої підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 12.03.2017 року заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 12.03.2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Як вбачається з Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, заборгованість за адресою: [ADDRESS] почала нараховуватись з березня 2018 року, таким чином з урахуванням строку позовної давності та періоду нарахування заборгованості, суд прийшов до висновку, що у відповідача за період з 01.03.2018 року по 28.02.2022 року утворилась заборгованість у розмірі 65236,45 грн. Також, враховуючи, що відповідач у період з 11.06.2018 року по 23.11.2018 року не був зареєстрований за місцем надання послуг, то нарахування за вказаний період на суму 1041,84 грн. мають бути виключені із загальної суми заборгованості. Таким чином розмір заборгованості, яка має бути стягнена з відповідача складає 64194,61 грн. Крім того, матеріали справи містять відомості, що станом на теперішній час заборгованість, яку просив стягнути Позивач, у повному обсязі стягнута з Відповідача у примусовому порядку. Вказані обставини підтверджуються відомостями із особистого банківського карткового рахунку [PERSON] , відкритого у АТ «ПРИВАТБАНК». Так, 23.10.2024 відбулось примусове списання грошових коштів у розмірі 75 318,51 грн. з особистого рахунку [PERSON] , відкритому у АТ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується випискою з рахунку за 23.10.2024 та листом Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.11.2024 №17173. Згаданим листом Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові повідомив про те, що станом на теперішній час виконавчі провадження відносно [PERSON] з примусового виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2023 по справі №641/5596/23 закінчені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 23.10.2024 року з [PERSON] на користь КП «ХТМ» стягнуто борг у розмірі 65236,45 грн., також стягнуто на користь КП «ХТМ» 2684,00 грн. витрати зі сплати судового збору, стягнуто 6523,66 грн. виконавчого збору на користь держави, 303,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій. Згідно з ч. 1\~ст. 444 ЦПК України\~суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Відповідно до ч. 5\~ст. 444 ЦПК України\~питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Згідно з ч. 9\~ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Конституційний Суд України в п. 3.2 рішення від 02 листопада 2011 року справа № 1-25/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в\~Рішенні Конституційного Суду України від 30.01.2003 N 3-рп/2003, "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах"\~(абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини). Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі. Поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду. Оскільки поворот виконання рішення є гарантією відновлення прав учасників процесу, то суд повинен задовольнити відповідну заяву та повернути відповідачеві стягнуті з нього кошти за скасованим судовим рішенням, за відсутності обмежень, встановлених\~статтею 445 ЦПК України\~, яка визначає особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Таким чином, оскільки рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2023 р. фактично виконано, разом з тим зазначене заочне рішення скасовано ухвалою суду та під час розгляду справи після скасування судового рішення суд дійшов до висновку, що з відповідача має бути стягнено 64194,61 грн., то прийшов до висновку, що повивач КП «ХТМ» має повернути відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 1041,84 грн., які були надмірно стягнені під час виконання рішення суду.

Outcome: partial