Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

08 грудня 2023 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеною заявою, у якій просила оголосити [PERSON] померлою. Заява мотивована тим, що до недавнього часу вона проживала у [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] та своєю бабусею з боку її батька, [PERSON] , [INFO] . Бабуся, [PERSON] була громадянкою Росії, місце народження Російська Федерація , Брянська область, Брасовський район, село Сниткіно, однак вона постійно проживала по місцю своєї реєстрації, [ADDRESS] .Останні роки вона хворіла та не вставала з ліжка, на момент початку широкомаштабного вторгнення їй було більше 92 років. Заявник з сім`єю ховалися від обстрілів в своїй квартирі та періодично в підвалі будинку 18.03.2022 року після закінчення обстрілів заявник піднялася з підвалу до квартир та побачила, що бабуся померла. Поховати її не змогли , так як були сильні обстріли, загорнули труп бабусі та віднесли його в гараж., що був біля її будинку. Таким чином, отримати медичний документ та свідоцтво про смерть бабусі у той час було неможливим. 24.03.2022 року заявник з сім`єю виїхали з м. Маріуполь. Будинок, де вони мешкали був пошкоджений, та в подальшому знесений не законними окупаційними органами. На теперішній час їй не має ні будинку, ні гаражу, невідомо, що сталося з трупом бабусі. 09.05.2023 року мати заявниці [PERSON] звернулася до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою щодо смерті матері [PERSON] . Окупація м. Маріуполя, похилий вік [PERSON] , чисельні захворювання, відсутність ліків та лікування, стрес через війну, а також знищення квартири, дають підставу припускати її загибель внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією РФ проти України, що загрожували їй смертю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року залучено Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області до участі справі в якості правонаступника заінтересованої особи Лівобережного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року: 1.Витребувано в Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію про перетин громадянином Російської Федерації [PERSON] . 2.Витребувано в\~Державній міграційній\~службі України інформацію про поточну адресу реєстрації місця проживання в Україні [PERSON] , [INFO] . 3. Витребувано з Державної податкової служби України відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо [PERSON] , [INFO] , за період з лютого 2022 року по теперішній час. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року витребувано в Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію про перетин громадянином Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , за період з лютого 2022 року по теперішній час. У судове засідання заявник не з`явилась. Письмово просила розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного \~міжрегіонального управління\~ Міністерства\~юстиції у судове засідання не з`явились, письмових заяв від них не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , громадянка Російської Федерації, [INFO] народилася в с. Сніткіно, Брасовського рйону, Брячнської області.(а.с. 15-17). Як вбачається з відповіді Державній міграційній\~службі України, яка надійшла до суду через засоби поштового зв`язку 13 травня 2024 року, за наявним даними ДМС , [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою , [ADDRESS] .(а.с. 50). Згідно копії свідоцтва про народження, запис № 226 від 24 лютого 1983 року у графі відомості про дитину зазначено [PERSON] , у графі відомості про батьків зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . ( а.с. 9). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, від 22 серпня 2023 року [PERSON] , [INFO] уклала 21 вересня 2001 року шлюбу, прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] .(а.с. 10). Згідно довідки від 19.05.2022 року № 3008-5001616314 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстроване місце проживання [PERSON] , [ADDRESS] , фактичне місце проживання , [ADDRESS] .(.а.с 6-7). Заявник [PERSON] є внучкою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2019 року, із яких слідує, що спадкоємцями [PERSON] , померлого [INFO] є його мати, [PERSON] , громадянка Російської Федерації, [INFO] , його дружина, [PERSON] , та донька , [PERSON] . (а.с. 11-14). Згідно талона-повідомлення Єдиного обліку № 24893 про прийняття і реєстрацію заяви(повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі « Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Святошинське Управління поліції ГУНП в м. Києві за № 24893 від 09.05.2023 року вбачається, що [PERSON] просить встановити факт , що має юридичне значення, а саме факт смерті матері чоловіка, громадянки Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в місті Маріуполі Донецької області. (а.с. 19). 25.05.2023 року за № 101/01/3365/2-2023 року [PERSON] Маріупольським РУП Головного управління Національної поліції в Донецькій області було повідомлено, що її звернення за фактом смерті [PERSON] , [INFO] за місцем свого мешкання у м. Маріуполь було зареєстровано за № 2073 від 23.05.2023 року. (.а.с. 20-21) Згідно відповіді Головного центру оброби спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.11.2024 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією [PERSON] в період з 01.02.2022 року по 13.11.2024 року в базі даних не виявлено .(а.с.96-97). У відповіді Державної податкової служби України від 27.09.2024 року зазначено, що станом на 20.09.2024 року в Державному реєстрі відсутні відомості про джерела та суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з першого по другий квартал (а.с. 70-71). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення померлою. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч. 3. ст. 46 ЦК України). Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Однак необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України). Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглися та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Таким чином, суд дійшов до висновку про можливість задоволення заяви та оголошення [PERSON] померлою, оскільки вказана особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд враховує, що після початку бойових дій в зв`язку з повномаштабним вторгненням рф на територію України м. Маріуполь було зоною активних бойових дій та піддавалось численним обстрілам, що є відкритою, публічною інформацією, яка не підлягає доказуванню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Оголошення [PERSON] померлою необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть. Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про оголошення особи померлою. Приймаючи до уваги викладене, встановивши, що [PERSON] відсутня в місці її постійного проживання, а також відсутні відомості про місце його перебування більше шести місяців, пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю, суд дійшов висновку, що заява є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved