Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Бериславського районного нотаріального округу Ковальов Сергій Валерійович про визнання договору дарування 1/2 частини домоволодіння недійсним з моменту вчинення; скасування рішення приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальова Сергія Валерійовича про державну реєстрацію за [PERSON] права власності; визнання права власності на 1/2 частини домоволодіння за [PERSON] ; стягнення судового збору посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбали житловий будок [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу рішенням Високопільського народного суду Херсонської області даний будинок було розділено між ними по частині кожному. [PERSON] не проживав у даному володінні, тому [PERSON] домовилася з останнім про купівлю-продаж належної йому частки. Однак у подальшому [PERSON] відмовився продавати частину будинку. В цей період часу [PERSON] проживала разом із [PERSON] , з яким у подальшому розірвала стосунки. У 2021 році [PERSON] шляхом укладення договору дарування передав право власності на належну йому частку спірного домоволодіння [PERSON] . Вважає, що дана угода є недійсною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ця угода мала на меті договір купівлі-продажу, а не дарування, в зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала і пояснила, що спірний будинок придбали у шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу судом будинок було розділено відповідно по частині кожному. [PERSON] у своїй частині не проживав, тому вона виявила намір придбати у нього частку. Останній погодився, однак у подальшому відмовився від продажу, забажавши більшої суми. Після розірвання шлюбу з [PERSON] вона проживала більш як 20 років з [PERSON] , з яким у подальшому розірвала стосунки. [PERSON] перебував у неприязних стосунках із [PERSON] . Однак у 2021р. [PERSON] подарував останньому належну йому частку будинку. Вважає, що договір дарування, то є прихована угода купівлі-продажу, яку відповідачі уклали між собою, щоб усунути її право першочерговості придбання у разі продажу. Крім того у будинку на момент дарування проживали та були зареєстровані неповнолітні діти, її онуки, тому угода не могла бути укладеною без згоди органу опіки. Крім того, належна [PERSON] частка будинку фактично не існує, тому не могла бути предметом договору дарування. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачі, представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили, що [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували у шлюбі, та за період шлюбу придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу будинок було поділено відповідно по частині кожному. [PERSON] після розірвання шлюбу зверталася до нього з метою придбання належної йому частки, на що він погодився. Але у подальшому позивач відмовилася придбавати частину будинку, причина такої відмови [PERSON] невідома. Оскільки останній дійсно не проживав у належній йому частині будинку, прийняв рішення подарувати частку [PERSON] . Це його законне право розпоряджатися належним йому майном, передбачене Конституцією України та відповідними законами України. При укладенні договору дарування нотаріусом з`ясувалося питання щодо удаваності вказаного правочину і вони із [PERSON] підтвердили, що цей правочин не носить характеру уявного та удаваного. Тому вважають, що договір є дійсним і не підлягає скасуванню. Оскільки інші позовні вимоги позивача є похідними від зазначеної позовної вимоги, просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа: приватний нотаріус Бериславського районного нотаріального округу Ковальов С.В. у судове засідання не з`явився, хоч був належно повідомлений про час та місце розгляду даної справи, про причини неявки не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Заслухавши позивача, відповідачів, представника відповідачів, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.11.1991р. шлюб між ними було розірвано. Згідно рішення народного суду Високопільського району Херсонської області від 21.09.1992р. придбаний житловий будинок було розділено між подружжям, відповідно по частині кожному. Право власності на належні сторонам частки внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2013 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.08.2021 року. [PERSON] та [PERSON] виготовили технічну документацію (технічний паспорт) на належні їм частки домоволодіння. Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 26.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Ковальовим С.В. [PERSON] подарував належну йому частку домоволодіння [ADDRESS] громадянину [PERSON] та відповідно право власності за останнім внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2021 року. Укладаючи договір сторони визначили, що вони діють добровільно, розуміють значення своїх дій, та попередньо ознайомлені в вимогами чинного законодавства, що регулюють вказаний правочин (зокрема щодо недійсності правочину). Згідно із частиною третьою ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша ст. 229 ЦК України). З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду справ провизнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст.229-233ЦК Україниправочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. З пояснень відповідачів у судовому засіданні вбачається, що волевиявлення на укладення саме договору дарування мало місце як у дарувальника так і в обдарованого. Твердження позивача, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу спірної частки домоволодіння, що навіть мала місце передача коштів між сторонами на підтвердження купівлі-продажу частки, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Позивачем [PERSON] не надано суду докази щодо вказаної обставини. За змістом ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Оспорюваний договір укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчено, його зміст не суперечить законодавству і він не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Крім того, суд приходить до висновку про те, що внаслідок укладення договору дарування права неповнолітніх дітей (внуків позивача та відповідача) порушені не були. За змістом ч.6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересаи їх дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої і неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує заборону, установлену ст. 17 ЗУ «Про охорону здоров`я». Проте саме по собі цей факт не є безумовною підставою для визначення правочину недійсним. Таким чином, правових підстав визнання недійсним договору дарування, укладеного 26.08.2021 року, оспорюваного позивачем, судом не встановлено, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності на частку домоволодіння за [PERSON] та визнання права власності на зазначену частину за [PERSON] пов`язані з вимогою щодо визнання договору дарування недійсним в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed