Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

15.03.2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні протилежні погляди на життя. З 20024 року її спільне прождивання з чоловіком стала неможливе через постійні сварки, припинення виконання сімейних обов`язків з боку відповідача, що призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Поведінка відповіждача спричиняє їй душевні страждання та тяжким чином впливає на її психічний стан та психічний стан їх спільних дітей. Ухвалою від 18.03.2024 року відкрито провадження по справі та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями відповідача як для його ознайомлення з матеріалами спрпви, для надання строку на примирення, так і в зв`язку з його та його адвоката неявками. Протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволені клопотання позивачки про огляд в судовому засіданні відеодиску, фотоматеріалів, які мають ознаки інтимного характеру, а також дослідження медичних документів позивачки та її доньки оскільки вони не містять підтверження, що зафіксовані лікарями певні тілесні ушкодження завдані саме [PERSON] , а жодних звернень щодо домашнього насилля в устанволеному законом порядку вона не надала. Позивач просив розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти надання строку на примирення категорично заперечувала, збереження сім`ї вважала неможливим через застосування до неї з боку відповідача домашнього насилля. Також посилалася на наявність у відповідача коханки та повну відсутність порозуміння та взаємоповаги. В судовому засіданні представник позивача адвокатка Сидорчук К.А. підтримала позов з викладених підстав, просила про його задоволення.Зазначила, що позивачка неодноразово та послідовно висловлювала свою думку щодо неможливості збереження сім`ї, категорично не бажає продовжувати сімейні стосунки з відповідачем через його «аб`юзерську» поведінку. Звернула увагу суду на те, що справа неодноразово відкладалася, в тому числі за клопотаннями відповідача про надання строку на примирення, проте за цей тривалий період не було вчинено належних дій для примирення. Наразі позивачка проживає з дитиною в селі Новобогданівка, працює, має самостійний дохід. При наявності житла в м.Миколаєві вона не може з дитиною ним користуватися, оскільки там проживає відповідач зі своєю коханкою. Відповідач усудовому засідання заперечував проти позову, ззаначаючи про своє бажання зберегти сім`ю заради двох доньок. Заперечував, що він вчиняв домашнє насилля проти дружини та дітей, що не дає їм проживати в квартирі в Миколаєві, взагалі заперечував все викладене в позові та поясненнях представника. При цьому визнав, що з часу подання позову до суду і з часу, коли він вперше в травні 2024 року попросив строк на примирення примирення не відбулося, за цей час він вчиняв лише матеріальні кроки щодо утримання родини перераховуючи позивачці значну суму коштів на утримання родини. Зазначив, що протягом попередніх років позивачка вже неодноразово подавала до суду позови про розлучення, проте потім їх сама забирала. Також повідомив суду , що наразі звернувся до уду з декількома позовами проти дружини про захист своє честі та гідності в зв`язку зз її наклепницькими висловлюваннями. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 02 вересня 2000 року, від якого сторони мають двох неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначено в позові та як визнав відповідач в судовому засіданні, з січня 2024 року сторони подружніх відносин не підтримують, оскільки між сторонами утрачені первісні почуття та ,перш за все, взаємоповага та відсутнє взаєморозуміння. Позивачка в категоричній формі наполягає на розірванні шлюбу, заперечуючи можливість збереження сім`ї. За час перебування справи в суді строком більш, ніж шість місяців примирення сторін не відбулося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає відшкодувнню за рахунок відповідача.

Outcome: approved