Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо від позивача та дитини, утримання малолітнього [PERSON] здійснюється виключно позивачем, тому 30 вересня 2019 року вона звернулася до суду з вимогою про стягнення із [PERSON] аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. 02 жовтня 2024 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 11). Ухвалою від 02 жовтня 2024 року (а.с. 12) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копія ухвали про відкриття провадження отримана позивачем 03 жовтня 2024 року (а.с. 14). Копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви та додатки до позову відповідачу було направлено 03 жовтня 2024 року на зареєстровану адресу проживання, однак поштове відправлення повернулося до суду без вручення, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 15-16). Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року (а.с. 17) було постановлено про розгляд справи в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду на 29 листопада 2024 року. Копію ухвали про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін та судову повістку позивачу направлено на вказаний у позовній заяві номер телефону у застосунку VIBER (а.с. 18, 24). Копію ухвали про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін, копію ухвали про відкриття провадження, судову повістку направлено відповідачу на зареєстровану адресу проживання, однак поштове відправлення повернулося без вручення, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 25-26). Зокрема, судову повістку направлено на фактичне місце проживання відповідача та отримано ним 12 листопада 2024 року (а.с. 23). Крім того, 31 жовтня 2024 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 19). Відзив на позовну заяву відповідач не подав. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов, а відповідач визнав його. Сторони суду пояснили, що проживали у незареєстрованому шлюбі з 2018 року і мають спільного сина [PERSON] . В кінці серпня цього року сторони припинили подружні стосунки і з тих пір відповідач обмежується лише подарунками для сина у вигляді солодощів, а іншого утримання на дитину не надає. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з врахуванням такого: Відповідно до свідоцтва про народження (копія на а.с. 4) сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 180 СК України приписано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками Мурованокуриловецької селищної ради № 1092, № 1091 від 24 вересня 2024 року (а.с. 6-7) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач визнав цю обставину. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх та дитини права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позивач у позовній заяві вказала, що відповідач утримання сину не надає. Сам відповідач визнав таку свою бездіяльність. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітньої дитини, буде визначення розміру аліментів як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 1211 гривень 20 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 30 вересня 2024 року.

Outcome: approved