Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання батьківства та визнання права власності в порядку спадкування. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] .08.10.2020 позивачка звернулась із заявою до Голосіївського районного суду м. Києва про встановлення факту батьківства для реалізації своїх суб`єктивних прав, які пов`язані з прийняттям спадщини після померлого [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2023 у справі № 752/19911/20 справу за заявою позивачки про встановлення факту батьківства залишено без розгляду у зв`язку з тим, що спадщина з приводу спадкування якої [PERSON] просить встановити факт вже успадкована, існує спір про право, а відтак заявлені вимоги позивачки підлягають вирішенню у порядку позовного провадження. Враховуючи викладене, позивачка просить визначити додатковий строк для подачі [PERSON] , до нотаріальних органів заяви про прийнятті спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] , [INFO] , терміном на 1 місяць з дати набрання рішенням суду законної сили; визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; скасувати свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-65, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою; скасувати свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-62, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , серія та номер договору: 1776 від 29.09.2023, запис в реєстрі 51930323; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання батьківства та визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання батьківства та визнання права власності в порядку спадкування, до судового розгляду по суті. У лютому 2024 позивач наддала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких просила визначити додатковий строк для подачі [PERSON] , до нотаріальних органів заяви про прийнятті спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] , [INFO] , терміном на 1 місяць з дати набрання рішенням суду законної сили; визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; скасувати свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-65, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою; скасувати свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-62, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою; зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно сплатити [PERSON] неправомірно набуті кошти за продаж спадкового майна - квартири [ADDRESS] в сумі 1444459,00 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач-1, відповідач-2 та їх представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважають недоведеним стороною позивача факту, що батьки проживали разом. Відповідач-2, яка виступала в якості свідка зазначила, що її покійний брат [PERSON] зустрічався з матір?ю позивачки, але вони не проживали разом. При цьому, [PERSON] не вважав позивачку своєю дитиною. Спадкодавець хотів розпорядитися квартирою при житті та переоформити її на батька, але був хворий на рак, тому заповів лише усно на словах. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з відповідачами перебуває у дружніх відносинах, а позивачку бачить перший раз. Зазначила, що познайомилась з [PERSON] у 1987 році тоді він не з ким не проживав. [PERSON] матір позивачки знає. Про народження позивачки не знала. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району 12.06.1998, про що зроблено відповідний актовий запис № 621. У вказаному свідоцтві батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Позивач зауважує, що в свідоцтві про народження в графі батько зазначено прізвище [PERSON] , тобто прізвище матері, оскільки записати прізвище батька не вдалося без попередньої реєстрації шлюбу. Разом з цим, позивач зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживали з 1996 по 2006 однією сім?єю без реєстрації шлюбу, що, зокрема підтверджується наданими позивачем фото та листами, які написані [PERSON] . [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01.07.2020, про що зроблено відповідний актовий запис № 175. В період народження позивача, а сааме в 1998 її батьки проживали у квартирі її батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з цієї адреси 12.05.1998 її маму забрали до пологового будинку, що підтверджується історією розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір?ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Стаття 130 СК України, регламентує, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір?ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.128 цього Кодексу (матір?ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження. Пленум Верховного Суду України абз. 3 п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до абз. 1 п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Відповідно до ст.53 КпШС України (яка діяла на момент виникнення правовідносин), в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] проживали з 1996 по 2006 однією сім?єю без реєстрації шлюбу підтверджується фотокартками та історією розвитку дитини. Народження доньки [PERSON] від [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження, в якому останній зазначений у графі батько, як [PERSON] , оскільки записати прізвище батька не вдалося без попередньої реєстрації шлюбу. Факт, що має юридичне значення, про встановлення якого заявлено [PERSON] до вказаного переліку не входить, але за ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відтак враховуючи, що за життя [PERSON] визнавав своє батьківство та в свідоцтві про народження дитини він вказаний батьком щодо [PERSON] , а прізвище в графі батько записано як « [PERSON] », оскільки записати прізвище батька не вдалося без попередньої реєстрації шлюбу, суд визнає доведеним позивачем факт батьківства [PERSON] відносно його доньки. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 259028331 від 31.05.2021 [PERSON] є вламником квартири [ADDRESS] . За даними Другої Київської державної нотаріальної контори № 178/02-14 від 07.02.2024 до майна померлого [PERSON] заведена спадкова справа за № 389/2020. Спадкоємці по справі [PERSON] , який є братом померлого [PERSON] та [PERSON] , яка є сестрою померлого [PERSON] , подали заяви про прийняття спадщину встановлені законом стороки шляхом подачі заяви у шестимісячний строк. Відповідно до копії сідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01.07.2020, про що зроблено відповідний актовий запис № 175, - [PERSON] помер. За даними Другої Київської державної нотаріальної контори № 178/02-14 від 07.02.2024 до майна померлого [PERSON] заведена спадкова справа № 389/2020 від 17.07.2020. Листом Другої Київської державної нотаріальної контори № 4054/01-16 від 08.11.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] , у зв"язку з тим, що після смерті спадкодавця сплинув встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. 22.01.2021 державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорілою Л.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з: квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва 03.04.1996, згідно з розпорядженням (наказом) від 03.04.1996 № 12027, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Києва від 22.04.1996 та записаного у реєстру книгу за № 5721. Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна, а саме на частину квартири видано [PERSON] . 22.01.2021 державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорілою Л.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з: квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва 03.04.1996, згідно з розпорядженням (наказом) від 03.04.1996 № 12027, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Києва від 22.04.1996 та записаного у реєстру книгу за № 5721. Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна, а саме на частину квартири видано [PERSON] . Згідно Експертного висновку Інституту української мови № 307/221 від 20.07.2020 прізвища [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - записи в свідоцтві про народження та запис у паспорті), [PERSON] , [PERSON] - запис у свідоцтві про народження, запис у паспорті, запис цу довідці про присвоєння ідентифікаційного номера та запис у свідоцтві про смерть), [PERSON] ( [PERSON] - запис у свідоцтві про смерть), - відповіли, що зазначені власні особові прізвища є фонетично- графічними варіантами одного й того самого прізвища. Зазначено, що з лінгвістичного погляду, записані в офіційних документах власні особові прізвища [PERSON] , [PERSON], [PERSON] абсолютно ідентичні, тобто становлять одне особове прізвище. Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2020 позивачка звернулась із заявою до Голосіївського районного суду м. Києва про встановлення факту батьківства для реалізації своїх суб`єктивних прав, які пов`язані з прийняттям спадщини після померлого [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2023 у справі № 752/19911/20 позов [PERSON] про встановлення факту батьківства залишено без розгляду, оскільки спадщина з приводу спадкування якої [PERSON] просить встановити факт вже успадкована, існує спір про право. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За умовами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Вимогами статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи встановлені судом обставини судом прийшов до висновку, що у позивача виникли цивільно-правові відносини щодо спадкування за законом на майно після смерті [PERSON] . Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 2 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень Цивільного кодексу про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Разом з тим, 24 лютого 2022 року Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено режим воєнного стану. Постановою Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в пункті 3 зазначено установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Враховуючи розгляд справи Голосіївським районним судом м. Києва за заявою позивачки про встановлення факту батьківства, суд приходить до висновку, що [PERSON] з поважних причин пропущено строк прийняття спадщини. Щодо позовної вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 4-65, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою; скасування свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 4-62, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01.07.2020, про що зроблено відповідний актовий запис № 175. 22.01.2021 державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорілою Л.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 4-65, яка складається з: квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва 03.04.1996, згідно з розпорядженням (наказом) від 03.04.1996 № 12027, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Києва від 22.04.1996 та записаного у реєстру книгу за № 5721. Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна, а саме на частину квартири видано [PERSON] . 22.01.2021 державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорілою Л.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за № 4-62, яка складається з: квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району м. Києва 03.04.1996, згідно з розпорядженням (наказом) від 03.04.1996 № 12027, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Києва від 22.04.1996 та записаного у реєстру книгу за № 5721. Свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна, а саме на частину квартири видано [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 241425067 від 22.01.2021 [PERSON] зареєстрував своє право власності на квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 241425765 від 22.01.2021 [PERSON] зареєструвала своє право власності на квартири [ADDRESS] . Разом з цим, згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 2274560080000 від 09.10.2023 право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1776, виданим 29.09.2023, видавник Авдієнко Віталій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Як зазначає позивач та вбачається з вищевказаного договору від 29.09.2023 вартість спадкового майна становить 1444459,00 грн. Приписами частин 1, 2 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Статтею 1301 ЦК України визначені підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З огляду на викладене, оскільки право власності [PERSON] на належну їй частину у спільному майні не припинилось після смерті батька [PERSON] , тому нотаріусом безпідставно видано на ім?я відповідачів свідоцтво про право на спадщину на цілу спадкову квартиру, яку зареєстрований на праві власності за спадкодавцем. Відтак, суд приходить до висновку про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 4-65, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою; скасування свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 4-62, видане 22.01.2021 Другою Київською державною нотаріальною конторою. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачів солідарно сплатити позивачу неправомірно набуті кошти за продаж спадкового майна - квартири [ADDRESS] в сумі 1444459,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 2274560080000 від 09.10.2023 право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1776, виданим 29.09.2023, видавник Авдієнко Віталій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Як зазначає позивач та вбачається з вищевказаного договору від 29.09.2023 вартість спадкового майна становить 1444459,00 грн. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною першою ст.1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання батьківства та визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial