Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням поданих уточнень, просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом її вселення до вказаної кватири та зобов`язання [PERSON] , [PERSON] надати їй комплект ключів від вхідних дверей зазначеної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.12.2006 року на підставі договору купівлі-продажу вона набула право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаної квартири за цим договором стали її чоловік [PERSON] та син [PERSON] , кожен по 1/3 частці відповідно. У подальшому, у зв`язку із смертю її чоловіка [PERSON] , належну тому частку у праві власності у цій квартирі успадкували вона, як дружина померлого, та [PERSON] , як син померлого. 18.05.2019 року на підставі договору дарування вона подарувала сину [PERSON] належну їй частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . 12.06.2024 року її син [PERSON] , як одноособовий власник, подарував квартиру [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] . Починаючи з 2007 року по 29.04.2024 року вона постійно проживала у вказаній квартирі, оплачувала комунальні послуги, самостійно здійснювала обслуговування цієї квартири. 29.04.2024 року її син, скориставшись її відсутністю, змінив замки на вхідних дверях квартири, чим позбавив її можливості проживати та користуватися цим житлом. Також у травні 2024 року їй стало відомо, що вона була знята з реєстрації за вказаної адресою проживання. Зазначила, що після укладення договору дарування, на підставі якого вона подарувала свою частку у цій квартирі сину [PERSON] , вона залишалася проживати у цій квартирі, якою також користувався і її син та його дружина, і з цього приводу жодних заперечень не було. Змінивши замки на вхідних дверях, відповідачі фактично позбавили її права користуватися квартирою [ADDRESS] , яке є її єдиними житлом та в якому вона проживала на законних підставах. У поданому відзиві відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав,просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що він не є власником спірної квартири. З 09.10.2023 року єдиним власником квартири [ADDRESS] є його дружина [PERSON] , яка набула вказану квартиру у власність на підставі договору дарування. Також просив врахувати, що [PERSON] не має жодних правових підстав для проживання та користування спірною квартирою, оскільки не є її власницею чи орендарем. Також просив врахувати, що позивачка не є членом сім`ї нинішнього власника вищевказаної квартири, а отже її посилання на право користування цим житлом, як членом сім`ї власника є безпідставними. Також просив врахувати, що за період проживання у цій квартирі [PERSON] неналежним чином виконувала обов`язок щодо оплати за надані комунальні послуги та допустила значну заборгованість у сумі 13\~852,12 гривень. Відзив на позов відповідач [PERSON] не подала. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Зазначили, що у 2007 році на підставі договору купівлі-продажу власниками квартири [ADDRESS] у рівних частках (по 1/3 частці відповідно) стали вона, відповідач [PERSON] та чоловік позивачки і батько відповідача [PERSON] . Після смерті [PERSON] належну тому частку у праві власності у вказаній квартирі набули вона та [PERSON] у рівних частках. Таким чином після смерті [PERSON] власниками квартири [ADDRESS] стала [PERSON] та [PERSON] по частці відповідно кожний. У травні 2019 року вона подарувала [PERSON] належну їй частку у праві власності квартири [ADDRESS] . При цьому просили врахувати, що на даний час в суді розглядається її позов про визнання вказаного договору дарування недійсним, оскільки укладаючи такий договір вона вважала, що укладає договір довічного утримання, а саме, що син буде надавати їй відповідну допомогу та вона залишиться проживати у цьому житлі. Після укладення вказаного договору дарування вона залишилася проживати у спірній квартирі, користувалася нею та вносила оплату за спожиті комунальні послуги. Наприкінці квітня 2024 року до неї на роботу прийшов невідомий чоловік та передав ключі із запискою, в якій була зазначена адреса кімнати у гуртожитку по Львівському шосе у м. Хмельницькому. Коли вона прийшла до кватири в якій проживала, виявила, що замки на вхідних дверях змінені та вона не має можливості потрапити до цього помешкання. Всі її речі були перевезені до кімнати у гуртожитку. З того часу вона не має доступ до єдиного свого житла, та фактично вимушена проживати у своїх знайомих. Її звернення до поліції залишилися без результату. Також при спробі оформити картку мешканця Хмельницького аби отримати пільги у користуванні громадським транспортом вона виявила, що була знята з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також просили врахувати, що жодних домовленостей ані з [PERSON] , ані з [PERSON] щодо переселення до іншого місця проживання та користування кімнатою у гуртожитку не було та вона не погоджувалася на таке переселення. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Заруцький О.В. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що у 2019 році позивач [PERSON] подарувала належну їй частку у квартирі [ADDRESS] . У подальшому у жовтні 2023 року [PERSON] , як одноособовий власник цієї квартири, подарував її своїй дружині [PERSON] . Оскільки позивач [PERSON] у 2019 році перестала бути співвласником спірної квартири та не є членом сім`ї нинішнього власника цієї квартири, остання втратила право користування цим житлом та не має законних прав проживати у ньому. Також просив врахувати, що дійсно до квітня 2024 року [PERSON] залишалася проживати у цій квартирі, проте остання не оплачувала комунальні послуги та допустила велику заборгованість. Оскільки фінансово позивачка не могла утримувати вказане житло, допускала заборгованість із оплати за комунальні послуги, за домовленістю їй було надано право проживати у іншому житлі належній [PERSON] на праві власності кімнаті у гуртожитку. За таких обставин виждав, що права позивачки відповідачками порушені не були. Щодо посилань позивачка на зняття її з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , просив врахувати, що таке зняття було здійснено власником квартири у відповідності до діючих положень щодо порядку реєстрації місця проживання особи. Також визнав, що у квітні 2024 року у спірній квартирі були замінені замки на вхідних дверях, та позивачці були передані ключі від кімнати у гуртожитку, яка належить [PERSON] , для можливості проживання у ній позивача. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] народилася [INFO] та з 11.03.2010 року отримує пенсію по інвалідності (3 група). 26.12.2006 року на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Паляницею Л.С. за р.н. 4717 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках (по 1/3 частці кожний). З 25 січня 2007 року [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] належну йому частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках успадкували позивач [PERSON] , як дружина померлого, та [PERSON] , як син померлого. 18.05.2019 року [PERSON] уклала договір дарування, яким належну їй частку у праві власності на [ADDRESS] (у розмірі ) подарувала своєму сину [PERSON] . 09.10.2023 року [PERSON] уклав договір подарував, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гусєвою Л.В. та зареєстрований за номером 1-2095, згідно якого належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] подарував своїй дружині [PERSON] . Згідно довідки №Щ-03-17937 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29.04.2024 року, яка видана Відділом реєстрації місця проживання Управлінням з питань реєстрації Хмельницької міської ради за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. 27.04.2024 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] були змінені замки. 22.05.2024 року [PERSON] звернулася до Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про неправомірні дії її сина [PERSON] , який змінив замки у квартирі за адресою: [ADDRESS] . 03.06.2024 року за результатами розгляду даного звернення [PERSON] за підписом т.в.о. заступника начальника Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області була надана відповідь №3868/121/119/04-2024 в якій повідомлено, що за результатами проведеної перевірки, доказів, щодо наявності в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення не виявлено. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 376276016) житлове приміщення [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01 травня 2024 року № 376860444 відсутні відомості про право власності [PERSON] на нерухоме майно. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України). Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Із матеріалів справи встановлено, що з 2006 році [PERSON] набула право власності на частку у спірній квартирі та з 25.01.2007 року була зареєстрована і проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, на підставі договору дарування від 18.05.2019 року [PERSON] передала у власність належну їй частку у праві власності у спірному житлі своєму сину [PERSON] , який у свою чергу на підставі договору дарування від 09.10.2023 року передала спірне житло у власність своїй дружину [PERSON] . При цьому після відчуження своєї частки у праві власності у спірній квартирі своєму сину [PERSON] продовжила у ній проживати та користуватися цим житлом і жодних заперечень з цього приводу останнім, як власником цього житла не було. Після набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] позивач також залишалася проживати у ній та користувалася цим житлом до квітня 2024 року. 24.04.2024 року власниками квартири [ADDRESS] були замінені замки на вхідних дверях та позивач була знята з реєстраційного обліку за вказаною адресою. З того часу позивач не має доступу до спірного житла. При цьому у судовому порядку питання щодо втрати права користування [PERSON] спірним житловим приміщенням ні [PERSON] , ні [PERSON] не порушувалося і відповідних рішень судом не ухвалювалося. Посилання представника відповідача на те, що з жовтня 2023 року єдиним власником спірної квартири є [PERSON] , а позивач не є членом її сім`ї та отже не має права користування цим житлом, як на підставу законності дій щодо зміни замків від вхідних дверей квартири та не допуску до цієї квартири позивача, суд вважає безпідставними, оскільки сам по собі факт переходу права власності на це майно до іншої особи не є безумовною підставою втрати членами сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, права користування житлом, яке вони набули на законних підставах. Оскільки позивач фактично на даний час у спірній квартирі не проживає, не має можливості потрапити до неї через зміну вхідних замків в дверях, та, враховуючи, що [PERSON] , як нинішній власник спірного майна, заперечувала проти задоволення позову, що, у свою чергу, також свідчить про те, що вона чинить позивачці перешкоди у користуванні житлом, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язанню надати комплект ключів підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до [PERSON] суд зазначає, що останній з 09.10.2023 року не є власником спірної квартири, у ній не зареєстрований і не проживає, а отже не є належним відповідачем у цій справі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial