Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №3311690 від 19.10.2021 у розмірі 95250,00 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 19.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3311690, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит в сумі 15000, 00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти і комісію за надання кредиту. ТОВ «Мілоан» взяті на себе зобов`язання виконало, надавши відповідачу кредит відповідно умов кредитного договору. Станом на сьогоднішній день строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 13.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3311690 від 19.10.2021. У свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит №3311690 від 19.10.2021. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, станом на 08.04.2024 становить 95250,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 78750,00 грн.; заборгованість з комісії - 1500,00 грн. 15 травня 2024 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 06.06.2024 працівником канцелярії суду зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись, зокрема, на наступне. Відповідач [PERSON] заперечує факт отримання кредитних коштів. До позову не додано жодних документів, якими би підтверджувалось виконання кредитором умов договору. Позивач посилається на те, що договір про споживчий кредит було оформлено шляхом подання [PERSON] заявки на отримання кредиту через особистий кабінет відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» та у подальшому підписання та прийняття умов вказаного договору шляхом використання одноразового ідентифікатора, направленого відповідачу електронним повідомленням (SMS). Проте позивач не надає будь-якого підтвердження на існування відповідного веб-сайту, ні сервісу «особистий кабінет», ні реєстрації відповідача на вказаному сайті та здійснення нею будь-яких дій, спрямованих на отримання кредиту. Позивач повинен був, але не довів направлення будь-яких смс-повідомлень на номер відповідача чи на будь-який інший номер в межах вказаного кредитного договору. Відповідач у свою чергу факт підписання кредитного договору не визнає. Самостійною підставою відмови в позові є те, що Правила не підписані відповідачем. В цьому випадку зазначені умови та правила не є частиною договору, та викладені в них істотні умови договору, як то строк кредитування, згода на зміну процентної ставки кредитором в односторонньому порядку, нарахування неустойки, не є частиною договору. Подані позивачем докази прямо суперечать один одному, адже відповідно до приєднаного договору про споживчий кредит від 19.10.2021, він складається з Правил та індивідуальної частини і додатків (Додаток №1, Додаток №2), якими регулюються всі істотні умови договору. Оскільки зазначені складові договору взагалі не додані до позовної заяви або не підписані відповідачем, докази тому, що сторонами взагалі укладався договір, відсутні. Відповідно до договору про споживчий кредит строк користування кредитом визначений 15 днів з кредитною ставкою 1%. Це становить 2250 грн., що збігається з відповідним пунктом договору. Право кредитодавця на нарахування процентів за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Проте відповідно до розрахунків заборгованості проценти за користування коштами нараховано за період поза межами строку кредитування. Позивачем до заборгованості включено суму комісії за користування кредитом, сформовані виходячи з нікчемних положень договору. Встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Сума нарахованих відсотків не є адекватною та співмірною сумі кредиту у 15000 грн. і суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. Тому проценти за користування кредитом не мають перевищувати 50% суми кредиту, що складає 7500 грн. 19.06.2024 працівником канцелярії суду зареєстровано письмові пояснення щодо відзиву на позовну заяву, подані представником позивача, в якій вона зазначила, зокрема, наступне. Відповідно до п.6.3 кредитного договору, приймаючи пропозицію товариства про укладення цього договору, позичальник також погоджується с усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому. Відповідно до п.7.1 цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками 1,2) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному п.2.1 цього договору. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 15000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2021. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 19.10.2021 укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений. Відповідач вказує лише на не укладення кредитного договору та недоведеність факту перерахування їй кредитних коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Кредитний договір відповідачем раніше не оспорювався, доказів цьому не надано. Зустрічного позову щодо оспорювання кредитного договору відповідачем не подано. Таким чином, укладений кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, тому є чинним та відповідає вимогам ЦК України. Відповідачем заборгованість за договором не погашена. Відповідач стверджує, що позивачем нараховано відсотки поза межами строку кредитування. Відповідно до п.2.2.2 договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору. Тобто сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, він від позичальника. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. Відповідач вказує, що на його думку розмір відсотків по відношенню до тіла кредиту є непропорційно великим, що суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому відповідачем кредитний договір було укладено за власним бажанням, добровільно. Перед укладенням договору позичальник отримала від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомилась з усіма умовами договору. Під час укладення договору усвідомлювала всі ризики, пов`язані з укладенням договору, а також наслідки та відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій підтвердила, що вона ознайомлена з умовами та правилами надання коштів у позику. При цьому договір та його умови у судовому порядку не оскаржувались, недійсними не визнавались, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір є розумним та справедливим. 04 липня 2024 року судом постановлено ухвалу, якою частково задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів у ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ «Приватбанк». У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, письмових поясненнях на відзив на позовну заяву. Додатково зазначила, що оскільки відповідач кредитні кошти не повернула, тому проценти за період з 19.10.2021 по 03.11.2021 в сумі 2250,00 грн. нараховані згідно п.1.5.2 кредитного договору, проценти за період з 04.11.2021 по 02.01.2022 в сумі 45000,00 грн. нараховані згідно п.1.6, п.2.3.1.2 кредитного договору, а проценти за період з 13.01.2022 по 23.02.2022 у сумі 31500,00 грн. нараховані згідно п.4.2 кредитного договору. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що відповідач не заперечує, що підписувала якийсь договір, і тому отримала від ТОВ «Мілоан» кошти. При цьому доказів на підтвердження тому, що відповідач підписала саме спірний договір і з цими умовами, позивачем не надано. Відповідач цей факт заперечує. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 17000 грн. є неспівмірними та завищеними, вважає достатньою суму у розмірі 3000 грн. Повідомив, що докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу будуть подані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у цій справі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 19 жовтня 2021 року [PERSON] на сайті miloan.ua створила та заповнила анкету-заяву на кредит №3311690, в якій зазначила свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, дату народження, номер мобільного телефону та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячний дохід. Надала також згоду, зокрема, щодо правил кредитування (а.с.12). Оригінал анкети-заяви в електронному вигляді був досліджений у судовому засіданні. Анкета-заява на кредит №3311690 також містить детальну інформацію про процес оформлення та розгляду заяви №3311690, зокрема про такі дії: заповнення заяви; автоматична перевірка; додавання картки; перевірка у базі кредитних історій; скоринг; дата чекінг; верифікація за телефоном; підтвердження зміни умов; обробка; підписання договору; прийняття рішення по заяві - погоджено 19.10.2021. Крім того, анкета-заява на кредит №3311690 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума - 20 000 грн.; замовлений строк - 15 днів; погоджена сума - 15 000,00 грн.; погоджений строк - 15 днів; комісія за надання - 10,00 % одноразово; ставка процентів 1.00 % за кожен день користування. З договору про споживчий кредит №3311690 від 19 жовтня 2021 року (далі - кредитний договір, договір), укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , вбачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах (а.с. 6-10). Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором ( пункт 1.1.). Сума кредиту становить 15 000 грн. у валюті гривня ( пункт 1.2.). Кредит надається строком на 15 днів з 19.10.2021 року (строк кредитування) ( пункт 1.3) Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 03.11.2021 (пункт 1.4.). Комісія за надання кредиту становить 1500,00 грн., яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1.). Проценти за користування кредитом - 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( пункт 1.6.). Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору ( пункт 1.7.). Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору ( пункт 2.2.2.). Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( пункт 2.2.3.). Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору №3311690. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору ( пункт 2.3.1.1.). Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.). У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця ( пункт 4.2.). Згідно пунктом 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з пунктом 6.3 Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому. Пунктом 6.4 Договору передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Пунктом 7.1 Договору передбачено, що він складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оригінал договору про споживчий кредит №3311690 від 19 жовтня 2021 року в електронному вигляді був досліджений у судовому засіданні. Відповідно до Додатку № 1 сторонами визначений графік платежів за договором про споживчий кредит №3311690 від 19 жовтня 2021 року (а.с. 10 зворот). Оригінал Додатку №1 в електронному вигляді був досліджений у судовому засіданні. У Додатку № 2 до договору міститься паспорт споживчого кредиту №3311690 від 19 жовтня 2021 року (а.с.11). Оригінал Додатку №2 в електронному вигляді був досліджений у судовому засіданні. На підтвердження підписання відповідачкою договору про споживчий кредит №3311690 від 19 жовтня 2021 року до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою [PERSON] здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «R47767» 19.10.2021, який відправлено на номер телефону [NUMBER] (а.с.13). Оригінал довідки про ідентифікацію був досліджений у судовому засіданні. На підтвердження виконання ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за договором про споживчий кредит №3311690 від 19 жовтня 2021 року позивач надав копію платіжного доручення №59095275 від 19 жовтня 2021 року про перерахування на рахунок [NUMBER] коштів в сумі 15 000 грн. (а.с. 13, зворот). Оригінал платіжного доручення був досліджений у судовому засіданні. З виписки за договором №б/н за період з 19.10.2021 - 22.10.2021, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 04.07.2024, вбачається, що [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] відбулось зарахування переказу 19.10.2021 у розмірі 15000,00 грн. Деталі операції - переказ коштів. Коментар - виплата позики Мілоан . Також позивачем була надана відомість про щоденні нарахування та погашення за період з 19.10.2021 до 02.01.2022 року (а.с. 14). 13.01.2022 ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №13-01/2022-79, за умовами якого сторони погодили, що ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 79 914 297 грн. 90 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками (а.с.17-19). Згідно положень умов договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», нотаріально завірена копія якого з додатками надана суду позивачем, сторони погодили, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 22-25, 136-160). Відповідно до витягу з Додатку № 3 до Договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року [PERSON] значиться в реєстрі боржників за договором про споживчий кредит №3311690 в сумі 95250,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 78750,00 грн. - заборгованість за відсотками, 1500,00 грн - заборгованість за комісією (а.с.28). Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за договором про споживчий кредит №3311690 від 19 жовтня 2021 року на користь ТОВ «Коллект Центр». Згідно з наданим ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунком кредитна заборгованість відповідача станом на 10.03.2023 становить 95250,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 47250,00 грн.; нараховані відсотки згідно кредитного договору - 31500 грн.; заборгованість з комісії - 1500,00 грн. ( а.с. 15). Згідно з розрахунком позивача кредитна заборгованість відповідача станом на 08.04.2024 становить 95250,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 78750,00 грн.; заборгованість з комісії - 1500,00 грн. ( а.с. 16). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, 19.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3311690 у формі електронного документу. Розділом 6 цього договору сторони узгодили порядок його укладення. Зокрема, передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. В пункті 6.2. вказано, що розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Зі змісту договору вбачається, що він підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «R47767» 19.10.2021 о 17:24 год. При цьому, позивачем надано до суду довідку про ідентифікацію, з якої вбачається, що [PERSON] здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «R47767» 19.10.2021, який відправлено на номер телефону [NUMBER] . Водночас, відповідачем не спростовано факт належності їй номеру мобільного телефону (зокрема, станом на дату укладення кредитного договору), зазначеного у довідці, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подані позивачем документи підтверджують факт укладення між сторонами договору про споживчий кредит №3311690 19 жовтня 2021 року в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та наданням персональних даних відповідача. Посилання представника відповідача на те, що відповідач [PERSON] не визнає факт підписання спірного кредитного договору, суд відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що у справі відсутні відомості про звернення відповідача до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій, такі відомості у відзиві на позовну заяву відсутні. Також суд зазначає, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. Таким чином, матеріалами даної справи підтверджено, що сторонами договору про споживчий кредит №3311690 від 19.10.2021 року в належній формі було погоджено умови кредитування. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача також послався на те, що відповідач заперечує факт отримання кредитних коштів за спірним кредитним договором, а позивачем не доведено перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 15 000 грн. ТОВ «МІЛОАН» саме за цим договором. На підтвердження виконання ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за договором про споживчий кредит №3311690 від 19 жовтня 2021 року позивач надав копію платіжного доручення №59095275 від 19 жовтня 2021 року про перерахування на рахунок [NUMBER] коштів в сумі 15 000 грн., отримувач - [PERSON] . Окрім того, з виписки за договором №б/н за період з 19.10.2021 - 22.10.2021, наданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] відбулось зарахування переказу 19.10.2021 у розмірі 15000,00 грн. Деталі операції - переказ коштів. Коментар - виплата позики Мілоан . Відтак, копія платіжного доручення №59095275 від 19 жовтня 2021 року та виписка по рахунку є належними доказами про отримання відповідачем [PERSON] коштів на виконання умов спірного договору. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму кредиту) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, визначена позивачем сума заборгованості відповідача за кредитним договором №3311690 від 19.10.2021 станом на 08.04.2024 становить 95250,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 78750,00 грн.; заборгованість з комісії - 1500,00 грн. Щодо доводів представника відповідача в тій частині, що кредитний договір було укладено на 15 днів, а тому після закінчення цього строку фінансова установа не вправі була нараховувати проценти за користування кредитом, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно укладеного між сторонами договору кредит у сумі 15 000,00 грн. було надано відповідачу строком на 15 днів до 03.11.2021. При цьому п.2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Згідно з п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. (Тобто допускається продовження користування кредитом після завершення строку кредитування - 15 днів щоразу ще на 1 день проте на строк, що не перевищує 60 днів, (всього 75 днів)). У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відтак, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 03.11.2021, відбулося продовження користування відповідачем кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. Оскільки сторони у договорі погодили умови щодо пролонгації кредитування після завершення строку кредитування у 15 днів щоразу ще на 1 день, але на строк, що не перевищує 60 днів, тому доводи представника відповідача про обмеження нарахування відсотків строком 15 днів, є безпідставними. У інший строк - строк пролонгації нарахування процентів за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, здійснюється за стандартною (базовою) процентною ставкою, визначеною договором у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним, але не більше пролонгованих 60 днів. З урахуванням наведеного, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 19.10.2021 по 02.01.2022 в розмірі 47250,00 грн. (проценти за період з 19.10.2021 по 03.11.2021 (згідно п.1.5.2 договору) - 2250,00 грн.; проценти за період з 04.11.2021 по 02.01.2022 (згідно п.1.6, п.2.3.1.2 договору) - 45000,00 грн.) суд вважає обгрунтованим. Саме вказаний розмір заборгованості за процентами згідно Додатку № 3 до Договору факторингу № 13-01/2022-79 ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал». Щодо стягнення процентів за період з 13.01.2022 по 23.02.2022 в розмірі 31500,00 грн., суд дійшов наступного висновку. Як зазначила у судовому засіданні представник позивача відсотки у сумі 31500,00 грн. нараховані на підставі п.4.2 кредитного договору. Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачу [PERSON] було направлено відповідну вимогу про сплату процентів за порушення грошового зобов`язання (згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України), як це передбачено умовами п.4.2 договору про споживчий кредит. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за період з 13.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 31500,00 грн. задоволенню не підлягають. Заперечуючи проти заявленої до стягнення суми заборгованості за процентами представник відповідача також послався на те, що сума нарахованих відсотків не є адекватною та співмірною сумі кредиту у 15000 грн. і суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи. Суд відхиляє такі доводи представника відповідача з тих підстав, що розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін, про умови договору відповідач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами. За таких обставин відсутні підстави вважати, що умови кредитного договору про сплату відсотків за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору. Доводи представника відповідача про нікчемність умов договору про встановлення разової комісії у розмірі 10% від суми кредиту заслуговують на увагу. Так, у договорі про споживчий кредит №3311690 від 19.10.2021 містяться умови про комісію за надання кредиту, за управління та обслуговування кредиту, а саме: пункт 1.5 - «загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3750,00 грн. в грошовому виразі та 22,711.00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 - 1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 18750,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань»; пункт 1.5.1 «комісія за надання кредиту: 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово»; пункт 2.2.1 «позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору». Аналіз змісту вказаного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказане відповідає змісту правової позиції Верховного Суду у справі № 582/202/22 від 09 жовтня 2024 року. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією у сумі 1500,00 грн. задоволенню не підлягають. Доказів виконання умов договору та погашення заборгованості повністю або частково стороною відповідача суду не надано. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості станом на 08.04.2024 за договором про споживчий кредит № 3311690 від 19.10.2021 у розмірі 62250,00 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 15000,00 грн.; заборгованість за процентами за період з 19.10.2021 по 03.11.2021 (згідно п.1.5.2 договору) - 2250,00 грн.; заборгованість за процентами за період з 04.11.2021 по 02.01.2022 (згідно п.1.6, п.2.3.1.2 договору) - 45000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №0427950018 від 19.04.2024 про сплату судового збору в сумі 3028,00 грн. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 95250,00 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 65,35% вимог), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1978,80 грн. (3028 грн. х 0,6535). При вирішенні питання що стягнення правничої допомоги суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 17000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що вважає заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу неспівмірними та завищеними, вважає достатньою суму у розмірі 3000 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача на підтвердження надання правової допомоги на суму 17000,00 грн. долучено до матеріалів справи наступні копії документів: договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; платіжну інструкцію №0421280000 від 15.03.2024, за якою ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сплачено на рахунок АО «Лігал Ассістанс» вартість послуг за надану правову допомогу згідно договору № 02-01/2023; заявку на надання юридичної допомоги №21 від 01.03.2024; витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024, з якого вбачається, що вартість послуг складає 17 000,00 грн. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial