Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

У листопаді 2024 року до суду надійшов вищезазначений позов, вимоги якого обґрунтовані тим, що 20 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Основними причинами розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння, довіри, постійні конфлікти та недомовленість. Також, у позові зазначено, що надання строку для примирення не вплине на стан шлюбних стосунків. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами. Ухвалою судді від 07 листопада 2024 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 28 листопада 2024 року. У судове засідання 28\~листопада 2024\~рокуучасники процесу не з`явилися. До позовної заяви представником позивача [PERSON] було додано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 5). Від відповідачки 26 листопада 2024 року надійшло клопотання про визнання позову, просить розглядати справу за її відсутності (а.с. 24). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 грудня 2016 року між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Сторони мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі\~статтею 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, на примирення сторони не згодні та вони про це не просили суд. Шлюб розпався через різницю характерів, відсутність взаєморозуміння, довіри, через постійні конфлікти та недомовленість. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст.\~112\~СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачкою слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому є підстави для розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідачка [PERSON] не скористалась правом, передбаченим ст. 113 СК України, на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~Згідно зч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подала до початку розгляду справи по суті. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.3961440590.1 від 22 жовтня 2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 15). У зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову за ставками, передбаченими ст. 4 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки у справі в розмірі 50 відсотків, що становить 605,60 грн на користь позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved