Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

13.12.2023 [PERSON] звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 29.06.2021 приватним нотаріусом КМНО Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 248108 про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК Кредит Капітал» заборгованості у сумі 33 920,00 грн. 29.11.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, було відкрито виконавче провадження № 67694424 на підставі виконавчого напису № 248108, вчиненого 29.06.2021 приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є. М. Її місцем роботи є Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (юридична адреса: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, будинок 21А). В рамках зазначеного виконавчого провадження на користь ТОВ «ФК Кредит Капітал» з її заробітної плати примусово стягнуто кошти на загальну суму 6 881,22 грн, а саме: грудень 2021 року 1549,89 грн, січень 2022 року 1839,62 грн, лютий 2022 року 1708,00 грн, березень 2022 року 1783,71 грн. Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 18.11.2022 у справі № 465/5953/22, за її позовом до ТОВ «ФК Кредит Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуОстапенко Євген Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано виконавчий напис № 248108 від 29.06.2021, вчинений приватним нотаріусом КМНО Остапенком Євгеном Миколайовичем, таким, що не підлягає виконанню. Зазначене судове рішення набуло законної сили 20.12.2022. Згідно із положеннями ч. 1,2 ст. 1212, ч.1 ст. 1213 ЦК України, правовими висновками, що містяться в постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20, сума коштів у розмірі 6 881,22 грн, яка була примусово стягнута з неї на користь ТОВ «ФК Кредит Капітал» підлягає поверненню. Тому, просила у судовому порядку стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на її користь суму коштів у розмірі 6881,22 грн, які були стягнуті за виконавчим написом, який визнано таким, що не може бути виконано та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. 20.08.2024 суддею Рокитнянського районного суду Київської області відповідно до ст. 31 ЦПК України справу передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю. 24.09.2024 справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю та передана для розгляду судді Бондаренко О.В. 25.09.2024. 25.09.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 30.10.2024 представник відповідача, за довіреністю у справі [PERSON] , подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, щовідповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню на підставі нижченаведеного. По-перше, 13 березня 2020 року ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони уклали кредитний договір № 3046818068/509463, відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 10 000 грн. Кредит надавався строком на 21 день з 13.03.2020 по 02.04.2020 зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» свої зобов`язання перед Позивачем виконав в повному обсязі, надавши позивачу кредитні кошти в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Позичальник, своїх зобов`язання перед позикодавцем не виконав, відповідно до умов кредитного договору мав повернути з Графіком розрахунків мав повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим у позивача утворилася заборгованість у розмірі 32 990,00 грн. По-друге, 26.05.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Кредит капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №EM-6 від 26.05.2021. По-третє, позивач в позовній заяві просить стягнути з Відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 6 881,22 грн, проте дана сума не нараховувалася ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», що підтверджується листом від приватного виконавця, на примусовому виконанні у якого перебувало виконавче провадження № 67694424. Як зазначає приватний виконавець, у межах виконавчого провадження № 67694424 зі стягнення заборгованості з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не перераховувались грошові кошти. Отже, підсумовуючи вищезазначене можна зробити висновок, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вводять в оману суд неправдивою інформацією щодо перерахування заборгованості на рахунок виконавця, а потім відповідача, оскільки на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» кошти в вказаному розмірі не надходили, тому відповідач повністю заперечує та просить суд відмовити у поверненні безпідставно отриманих коштів. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 29.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №248108, яким стягнуто з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал»», якому ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» відступила право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги №ЕМ-6 від 26.06.2021, за кредитним договором №304681868/509463 від 13.03.2020, укладеного між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] , за період х 25.05.2021 по 25.06.2021 грошові кошти у розмірі 33920,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12, 46-50, 51-60). 29.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегул Іваном Івановичем на підставі заяви стягувача, відкрито виконавче провадження №67694424 з примусового виконання виконавчого напису №248108, виданого 29.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» грошових коштів у сумі 33 920 гривень,30.11.2021приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржниката закінчено, у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 13-17, 61). 18.11.2022 рішенням Франківського районного суду м. Львовапо справі №465/5953/22, яке набрало законної сили 26.12.2022 (а.с. 11), позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал»», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за номером №248108 від 29.06.2021, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» грошових коштів у сумі 33 920 гривень таким, що не підлягає виконанню. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ході примусового виконання виконавчого напису №248108, виданого 29.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, по виконавчому провадженню №67694424 з боржника [PERSON] було стягнуто грошові кошти у розмірі 6881,22 грн на користь стягувача ТОВ«Фінансова компанія «Кредит Капітал», що підтверджується довідкою 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області (а.с. 18). Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає про безпідставне набуття відповідачем грошових коштів у вказаному розмірі, які стягнуті приватним виконавцем, на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржниказа виконавчим написом, та необхідність їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України, адже правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує, оскільки рішенням Франківського районного суду м. Львовавід 18.11.2022 по справі №465/5953/22, виконавчий напис від 29.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований у реєстрі за №248108, визнано таким, що не підлягає виконанню та рішення набрало законної сили 26.12.2022. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. Відповідно до ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають в зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Отже, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2)\~ шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4)\~ відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно з ч.1\~ ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто,відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню інший стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10.10.2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20.03.2019 по справі №634/727/16-ц, від 07.09.2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.01.2020 по справі №161/17945/18, від 16.06.2020 по справі №910/22513/17. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 06.03.2019 по справі №910/1531/18, від 28.01.2020 по справі №910/16664/18, від 08.09.2021 по справі №201/6498/20, від 08.09.2021 по справі №206/2212/18, від 06.10.2021 у справі №623/363/20. Так, рішенням Франківського районного суду м. Львовавід 18.11.2022 у справі №465/5953/22, яке набрало законної сили 26.12.2022, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за номером №248108 від 29.06.2021, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» грошових коштів у сумі 33 920 гривень, визнано таким, що не підлягає виконанню, тому, підстава для примусового стягнення грошових коштів за цим виконавчим написом нотаріуса відсутня, тобто припинила своє існування. Ч. 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З довідки 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області №375 від 12.12.2023 (а.с. 18) вбачається, що станом на 12.12.2023 згідно виконавчого провадження №67694424 від 30.11.2021, 1 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України у Київській області на користь стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» із заробітної плати [PERSON] стягнув кошти в сумі 6881,22 грн., а саме: грудень 2021 року 1549,89 грн, січень 2022 року 1839,62 грн, лютий 2022 року 1708,00 грн, березень 2022 року 1783,71 грн. Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 6 881,22 грн, проте дана сума не нараховувалася ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», що підтверджується листом від приватного виконавця, на примусовому виконанні у якого перебувало виконавче провадження № 67694424. Оскільки на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» кошти в вказаному розмірі не надходили, відповідач повністю заперечує та просить суд відмовити у поверненні безпідставно отриманих коштів. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Орган державної виконавчої служби та приватний виконавець щодо кожного рахунка ведуть електронний облік і звітність за сумами на рахунках у порядку, визначеному Міністерством юстиції України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції № 512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі- Інструкція) стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, у тому числі рахунки в іноземній валюті (далі - депозитний рахунок). Відповідно до п. 2 розділу VII Інструкції операції з грошовими коштами на рахунках, визначених пунктом 1 цього розділу, здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих виконавцем сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок. Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме. Згідно п. 3, 4 розділу X Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі. Постанова повинна містити, зокрема, порядок стягнення суми боргу, розмір відрахувань, реквізити рахунку органу державної виконавчої служби, рахунку приватного виконавця, на який необхідно перераховувати стягнуті кошти. Контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт. Так, на виконання вимог ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зазначені рахунки приватного виконавця Крегул І.І., однак, приватний виконавець не здійснював контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати боржника та перерахуванням вказаних коштів на користь стягувача, враховуючи, його лист, про те, що грошові кошти в межах виконавчого провадження № 67694424 з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» не перераховувались. Отже, судом встановлено, що довідка 1 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Київській області №375 від 12.12.2023 надана позивачем є належним та допустимим доказом перерахування коштів у сумі 6881,22 грн на користь стягувача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», оскільки видана за місцем роботи позивача на виконання постанови приватного виконавця Крегул І.І. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.11.2024. Крім того, суд враховує той факт, що відповідач не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти стягнуті з [PERSON] в сумі 6881,22 грн, в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису №248108 від 29.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., ним не отримано чи вони утримуються ним за наявності правових підстав чи були повернуті позивачу. Тому, враховуючи вищевикладене, та те, що правові підстави набуття ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» грошових коштів у сумі 6881,22 грн, що стягнуті з [PERSON] в погашення боргу за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., зареєстрованого в реєстрі за номером №248108 від 29.06.2021, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.11.2022 у справі №465/5953/22, що набрало законної сили 26.12.2022, визнаний таким, що не підлягає виконанню, відпали, то суд прийшов до висновку, що отримані відповідачем кошти в сумі 6881,22 грн підлягають поверненню позивачу відповідно до вимог статті 1212 ЦК України. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Позивачка при подачі позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн (а.с. 1). Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved