Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

09 вересня 2024 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] надішла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.08.2020 в розмірі 189971,59 грн. Стислий виклад позиції позивача. Позовна заява мотивована тим, що 04.08.2020 відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. Також, відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50000 грн, в процесі користування рахунком кредитний ліміт збільшився до 190000 грн; тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних: 42,0%; кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00%. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 05/24, тип - Карта «Універсальна», що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 Відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою за рахунком. Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Відповідача з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: - 60,0% - для картки «Універсальна». У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 25.08.2024 має заборгованість - 189971,59 грн, яка складається з наступного: 189971,59 грн - заборгованість за тілом кредита. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій просив проводити розгляд справи без участі представника позивача за наявними у матеріалах справи доказами. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року постановлено: закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду. У судові засідання 18 листопада 2024 року та 28 листопада 2024 року відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку передбаченому ЦПК України. Відзиву на позовну заяву, клопотання чи інші письмові пояснення від відповідача до суду не надходили. Від відповідача повернулося розписка про вручення адресованого відповідачу листа (а.с.101) Суд враховує правову позицію ЄСПЛ викладену у справі Sydorenko v. Ukraine (dec.), no/ 73193/12, 18 February 2021, відповідно до якої хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. У цьому відношенні Суд вважає вражаючим, що, знаючи про труднощі з доставкою кореспонденції в минулому або, принаймні, про твердження органів влади щодо цього, заявниця залишалася досить пасивною і, схоже, не вжила жодних заходів, спрямованих на те, щоб надіслана їй кореспонденція дійшла до неї. Вона також не зверталася до судів із жодним запитом щодо стану провадження, хоча була велика ймовірність того, що інша сторона оскаржить рішення, ухвалене на користь заявниці. У зв`язку з цим Суд нагадує, що зацікавлена сторона зобов`язана проявити особливу старанність у захисті своїх інтересів і вжити необхідні заходи для ознайомленні з рухом провадження у справі. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, у суду наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів, про що постановлено ухвалу, відповідно до вимог статтей 280 -281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 04.08.2020 відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та погодив наступні умови договору: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50000 грн, в процесі користування рахунком кредитний ліміт збільшився до 190000 грн; тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних: 42,0%; кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00%. (а.с. 14-21). На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем також надано суду: копію заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами 06.01.2021 (а.с. 25-29); копію заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами 31.01.2022 (а.с. 30-41); довідку про зміну умов кредитування (а.с. 12); довідку про видачу відповідачу трьох кредитних карток (а.с. 13); підписаний відповідачем 04.08.2020 паспорт споживчого кредиту (а.с. 42-44); виписку за договором б/н за період з 04.08.2020 до 27.08.2024 (а.с. 56-67). Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 25.08.2024 [PERSON] має заборгованість у розмірі 189971,59 грн, яка складається з наступного: 189971,59 грн - заборгованість за тілом кредита, в тому числі: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита та 189971,59 грн заборгованість за простроченим тілом кредита (а.с. 6-10). Підставою звернення з позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Судом було встановлено, що підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04.08.2020 [PERSON] пройшов ідентифікацію в банку, а активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, відповідач звертався до банку з метою зміни кредитного ліміту та відповідач тричі отримував картки «Універсальна», що підтвердено дослідженими судом довідками. Разом з тим, суду надана виписка за картковим рахунком відповідача, що міститься в матеріалах справи, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18-ц (провадження №61-9618св19). Таким чином, виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредит. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі №759/11453/20. Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти відповідач як позичальник добровільно позивачу АТ КБ ПриватБанк не повернув, що свідчить про порушення прав банку, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Водночас згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідач не подав відзиву на позовну заяву чи інших заперечень на пропозицію суду викладену в ухвалі провідкриття провадження у справі та не навів обставин на спростування правочину, укладеного з позивачем та пред`явлені йому розрахунки заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 04.08.2020 в сумі 189971,59 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено 2422,40 грн судового збору (а.с. 71), а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved