Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

29.03.2024 представник позивача звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі судового наказу виданого 01 жовтня 2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 214/6586/19 по виконавчому провадженню № 73984538 від 26 січня 2024 року та яка нарахована з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року включно, в сумі 41185,44 грн. Також просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки всіх доходів відповідача на місяць, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за період з 29 березня 2024 року по 16 червня 2024 року та допустити до негайного виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача зазначила про те, що 01.10.2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх його доходів (заробітку), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 30 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. 19.10.2029 рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між сторонами розірвано. На підставі вказаного судового наказу державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС 03.12.2019 відкривалося виконавче провадження № 60769200, але за заявою стягувача 17.07.2023 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу. Вказане зумовлено тим, що [PERSON] вже тривалий час проживав з батьком, а тому [PERSON] мав намір звернутися до суду з питанням припинення стягнення аліментів на утримання сина, який фактично проживав з ним. Між сторонами досягалася домовленість, що [PERSON] звернеться з заявою про повернення виконавчого листа стягувачу, надасть згоду на тимчасовий виїзд дитини з батьком за кордон України. Відповідач виконала взяті на себе зобов`язання. Надала нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон України з батьком, у зв`язку з чим 31.07.2023 [PERSON] разом з сином [PERSON] виїхали до Чеської Республіки де проживали до 16.06.2024, коли мати [PERSON] забрала сина для проживання з нею. Однак, всупереч раніше досягнутих домовленостей, 26.01.2024 відповідачка звернулася до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного судового наказу та державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 73984538. Оскільки дитина проживала з батьком за кордоном України з 31.07.2023 по 16.06.2024, мати дитини проживала окремо від дитини, позивач вважає відсутнім у нього обов`язок про сплаті аліментів за вказаний період на користь матері дитини, а тому просив звільнити його від сплати заборгованості за вказаний період, що нарахована державним виконавцем з рамках виконавчого провадження № 73984538. Крім цього, враховуючи, що у вказаний період син проживав з ним та перебував на його утриманні, позивач вважав за необхідне стягнення з відповідача аліменти на його користь на утримання сина. Остаточні позовні вимоги представник позивача підтримала у судовому засіданні та просила їх задовольнити. Також представник позивача просила суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, зокрема просила повернути судовий збір, що був сплачений за вимогу в частині відкриття провадження за якою відмовлено, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої 5000 грн, витрати на перекладача. Представник повивача, на виконання вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів, здійснила повідомлення про те, що докази витрат на професійну правничу допомогу та інших судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 21.06.2024 позивач реалізував право на повернення йому судового збору за частину позовних вимог, за якими відмолено у відкритті провадження (а.с. 106). Відповідач, представник відповідача позов не визнали, відзиву не подали, але в судовому засіданні заперечували проти позову. Так, відповідач визнаючи факт того, що в період 01.08.2023 по 16.06.2024 їх спільний з відповідачем син [PERSON] , проживав з батьком в Чеській Республіці, вважала відсутнім у неї обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитини в цей період, як і вважала відсутніми підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами за спірний період. Пояснила, що станом на 24.02.2022 вона була військовослужбовцем, а тому з початком збройної агресії росії проти України, вона змушена була виконувати свій військовий обов`язок, не мала змоги покидати місце несення служби, у зв`язку з чим більшість часу син був з батьком, але вона продовжувала піклуватися про дитини. Від знайомих вона дізналася про можливість виїзду батька дитини [PERSON] за кордон України з сином, якщо вона є військовослужбовцем. Маючи на меті убезпечити сина, вона забрала з виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з батька дитини та надала нотаріальний дозвіл на виїзд дитини за кордон України з батьком. Але в подальшому, маючи необхідність отримання довідки для військової частини про те, що вона має заборгованість за аліментами на утримання сина, вона знову звернулася до державного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь, на утримання сина [PERSON] , хоча дитина в той час проживала з батьком. Відповідач вказувала, що в спірний період здійснювала перерахування коштів на картку сина, для його потреб. Представник відповідача адвокат Лівицький О.М. проти позову заперечував, посилаючись на обрання позивачем неналежного способу захисту, вважав що позивач мав би спочатку звернутися до суду з заявою про встановлення факту самостійного проживання та утримання сина, або ж звернутися до суду з заявою про поворот виконання. Представник позивача заперечила доводи представника відповідача, наполягала на належності способу захисту невизнаного права позивача на аліменти та скасування заборгованості за аліментами за період з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року. При цьому зазначала, що інститут повороту виконання в даному випадку не може бути застосований, оскільки заборгованість не стягнута, а є лише нарахованою, що унеможливлює поворот виконання. Факт проживання сина [PERSON] з батьком в Чеській Республіці в період з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року визнається відповідачем, підтверджується рядом письмових доказів, наявність підстав для стягнення аліментів та звільнення від заборгованості за аліментами не потребує окремого рішення про встановлення фактів, та підлягає встановленню на підставі доказів у даному провадження. Крім цього представник позивача вказала про невизнання позивачем факту перерахування йому [PERSON] коштів на утримання сина, адже квитанції про перерахування не містять інформації про те, кому та на що перераховувалися кошти, перераховані кошти є коштами, що надані матір`ю дитині на особисті потреби та не є коштами на утримання дитини. Відповідач [PERSON] виявила бажання бути допитаною в судовому засіданні в порядку допиту свідків, відповідно ст. 234 ЦПК України, підтвердила раніше надані пояснення, зокрема вказала про визнання того факту, що в період з 01 серпня 2023 року по 16 червня 2024 року син [PERSON] проживав разом з батьком в Чеській Республіці, окремо від неї, оскільки вона проживала в цей час в Україні. Вона у вказаний період відвідала сина на день його народження в 2024 році, а також двічі перераховувала на картку сина кошти, для його потреб. 16.06.2024 вона забрала дитину з Чехії та з того часу вона проживає спільно з сином на території України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Саксаганський відділ ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи участь представника у розгляді справи не забезпечила, що не перешкоджає розгляду справи. Вказана справа надійшла до Криворізького районного суду Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалами від 15.05.2024 відмовлено у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.10.2019 по справі № 214/6586/19, а також прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження по справі в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості за аліментами та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 13.11.2024 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , в якій зменшено позовні вимоги, та закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 04.12.2024, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про допит свідків, оскільки вказане клопотання подано після спливу строку на подання доказів, клопотання не містило обставин, що свідчили б про поважність причин його неподання в строк визначений для подання відзиву, або до закінчення підготовчого провадження по справі, стороною відповідача не ставилося питання про поновлення чи продовження пропущеного строку на подання даного клопотання. Крім цього, як слідує зі змісту клопотання, заявлені свідки могли спростувати той факт, що мати не піклувалася про сина [PERSON] , що не є обставино, яка підлягає доказуванню у даній справі, адже предметом судового розгляду є лише питання участі батьків в утриманні дитини в період з 29 березня 2024 року по 16 червня 2024 року, що має бути доведено певними засобами доказування. Перед судом не поставало і судом не розглядається питання про те, що [PERSON] не піклувалася, чи не піклується про сина. Відповідно докази про дослідження яких клопотала сторона відповідача є неналежними доказами, заявленими після спливу визначеному процесуального строку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі (а.с. 10), в якому [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 9). 01.10.2019 Саксагасньким районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.08.2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 217). Від народження [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 9114 від 20.09.2018 та довідкою № 24 Нова Ком, згідно змісту якої за цією адресу зареєстровано місце проживання батька дитини та його бабусі матері батька (а.с. 12). Ще на початку 2023 року позивач по справі [PERSON] збирав докази на підтвердження факту проживання дитини з батьком. Так, 15.03.2023 складено акт обстеження умов проживання службою у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, згідно змісту якого за вищевказаною адресою, де дитина проживає з батьком, дитині створені належні умови проживання, мати дитини проживає окремо (а.с. 13-17). У відповіді ВП № 4 Криворізького УП від 23.05.2023, за заявою [PERSON] , повідомлено, що факт проживання [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження (а.с. 19). Зі змісту нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 15.07.2023 слідує, що мати надала згоду на тимчасовий виїзд за кордон України, в період з 20.07.2023 по 20.07.2024, їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , у супроводі батька дитини [PERSON] (а.с. 20). Доводи відповідача про те, що вона не пам`ятає щоб складала заяву в нотаріуса, хоча підтверджує факт відвідування нотаріуса та надання згоди на виїзд дитини за кордон в супроводі батька, не заперечувала її підпис у заяві, суд розцінює критично, оскільки такі доводи спростовуються змістом вищевказаної нотаріально посвідченої заяви. Як слідує зі змісту закордонних паспортів [PERSON] , малолітнього [PERSON] , виїзних документів на їх ім`я, вони перетнули кордон України на виїзд 31.07.2023 (а.с. 21-26). Та обставина, що після виїзду за кордон України з 31.07.2023 і до 16.06.2024, малолітній син сторін [PERSON] проживав з батьком [PERSON] , сторонами визнається, а тому доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає. Попри це, позивачем суду надано докази того, що з 21.11.2023 малолітній [PERSON] був влаштований до школи в Чеській Республіці (а.с. 53-54), позивач був працевлаштований у Чеській Республіці (а.с. 55-57), а також надано докази спільного проживання сина з батьком в Чеській Республіці (а.с. 83-87). Визнається сторонами, а відповідно не підлягає доказуванню та обставина, що після 16.06.2024 дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , а також та обставина, що починаючи з 01.08.2023 по 16.06.2024 [PERSON] лише один раз відвідувала сина за кордоном, що зумовлено необхідністю несення військової служби в умовах воєнного стану, а саме відвідувала дитину в день його народження, здійснювала певні витрати на відвідування з ним розваг та кафе (а.с. 142-145). Вказані витрати суд не враховує як аліменти на утримання дитини, оскільки вони понесенні матір`ю на її розсуд, на спільні розваги з сином. Наявні в матеріалах справи дані про касові операції на суму 2000 грн 30.03.2024 та 2000 грн 02.06.2024, що не визнаються позивачем як кошти на утримання сина, враховуючи зміст квитанцій, що не містять призначення платежу, а також враховуючи повідомлення [PERSON] що нею здійснювалося перерахування коштів саме на особисту картку сина, для його потреб, суд не враховує вказані суми як кошти в рахунок коштів на утримання сина (аліментів), на користь [PERSON] та утримання їх сина. 25.01.2024, тобто в період коли дитина - [PERSON] проживав разом з батьком в Чеській Республіці, [PERSON] звернулася до державного виконавця Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого рогу від 01.10.2019 по справі № 214/6586/19 ВП № 73984538 та отримання довідки про неотримання аліментів (а.с. 27-31). Як слідує з довідки про розмір заборгованості зі сплати аліментів ВП № 73984538, починаючи з серпня 2023 року по червень 2024 включно, позивачу нарахована заборгованість за аліментами в розмірі 43010 грн., а саме 3910 грн щомісяця (а.с. 177). Суд, вирішуючи заявлений спір та частково задовольняючи позовні вимоги виходить з таких норм права. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.\~181\~СК України,\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними.\~За домовленістю\~між батьками\~дитини той\~із них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, та інші обставини, які мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу вищезазначеної правової норми слідує, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Враховуючи викладене, доведення перед судом тієї обставини, що в період з 01.08.2023 року (в межах заявлених вимог) по 16 червня 2024 року малолітній [PERSON] прожив разом з батьком, перебував на його утриманні, що відповідачем перед судом не спростовано, суд приходить до висновку, що вказана обставина є достатньою підставою для його звільнення від сплати заборгованості за аліментами на користь матері дитини, адже в цей конкретний період часу дитина не проживала з матір`ю та не перебувала на утриманні матері, відповідно мати не витрачала кошти на утримання дитини, її харчування, одяг, забезпечення побуту, навчання, тощо. Разом з тим, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов у частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за період з 01 серпня 2024 року по 16 червня 2024 року, а саме звільнивши позивача від сплати заборгованості за вказаний період у розмірі 41185 (сорок одна тисяча сто вісімдесят п`ять) гривень 33 копійки, згідно слідуючого розрахунку: 39100 грн (сума нарахованих аліментів з 01.08.2023 по 31.05.2024 = 3910 грн х 10 місяців) + 2085,33 грн (заборгованість за аліментами за 16 днів червня 2024 року: 3910 грн/30 днів у червні х 16 днів червня 2024 року коли дитина проживала з батьком та перебувала на його утриманні) = 41185,33 грн. Оскільки у вказаний період дитина проживала з батьком, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, мати в добровільному порядку не надавала кошти [PERSON] на утримання сина, що [PERSON] підтвердила у судовому засіданні, відповідно позивач самостійно утримував сина, здійснював необхідні витрати на забезпечення його щоденної життєдіяльності, право на позов про стягнення аліментів реалізовано позивачем у період коли дитина ще проживала з батьком, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина за період з 29.03.2024 (в межах заявлених позовних вимог) по 16.06.2024, тобто по дату, коли було змінено місце проживання дитини та [PERSON] почав проживати з матір`ю. Враховуючи викладене, суд критично оцінює доводи представника відповідача про обрання позивачем неефективного способу захисту невизнаного право, адже факт проживання дитини з батьком та його утримання батьком в період що є предметом спору встановлено в судовому засіданні на підставі поданих сторонами доказів, та не потребує окремих рішень суду про встановлення факту проживання дитини з батьком. Поворот виконання судового рішення, про необхідність застосування якого вказував представник відповідача, не може бути застосовано, оскільки в даному випадку відсутні підстави та умови визначені ст. 444 ЦПК України. Оскільки уточнений позов [PERSON] задоволено, за вимогу про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в силу п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вказані вимоги задоволено, то в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що ухвалою суду від 15.05.2024 позивачу відмовлено у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу у справі № 214/6586/19, за вказану вимогу позивачем сплачувався судовий збір (а.с. 50), то в силу п.3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у розмірі 1211,20 грн. \~ \~ \~ \~Оскільки представника позивача заявлено вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрат на залучення перекладача, але доказів таких витрат не надано, при цьому представником до закінчення судових дебатів зроблено заяву про подання таких доказів в порядку ч.8 ст. 141, 246 ЦПК України, суд наразі не вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу та витрат на залучення перекладача.

Outcome: partial