Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого посилається на те, що 19.06.2020 відповідачка уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 3854769436. На підставі договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку 1 до договору факторингу від 28.02.2024 реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 23730,64 грн., з яких: 12784,98 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 1,27 грн. - сума заборгованості по відсоткам, 10944,39 грн. - сума заборгованості по комісії. На підставі вищезазначеного просить стягнути з відповідачки вищевказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив здійснити розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідачка та її представник адвокат Сорокін С.В. у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали, відповідачка також надала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що позивачем не надано доказів переведення кредитних коштів на її рахунок; відсутня інформація типу картки, банківські реквізити позичальника; відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують заборгованість. Також зазначила, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості не можливо встановити спосіб та порядок визначення складових кредитної заборгованості, при цьому кінцевий порядок розрахунку заборгованості в підсумку не містить сум складових заборгованості за кредитним договором, наведених в позовній заяві. Зазначені в розрахунку остаточні суми кожної із складових заборгованості не є результатом підрахунку жодної із граф розрахунку. Позивачем не була надана довідка ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про розрахунок заборгованості по складових, які зазначені у витягу до Договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024. Також позивачем не було надано у повному обсязі Договір факторингу № НІ/11/16-Ф4. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 19.06.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачкою укладено кредитний договір № 3854769436, відповідно до умов яких позикодавець надав відповідачці у власність грошові кошти у розмірі 22290 грн. строком на 48 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки, а відповідачка зобов`язалась повернути позичальнику таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 19.06.2020 відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту № 4769436. 07.10.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права вимоги боржників. 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та позивачем укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно акту прийому-передачі реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 фактору відповідно до умов договору факторингу передано реєстр прав вимоги. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23730,64 грн., з яких: 12784,98 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 1,27 грн. - сума заборгованості по відсотках, 10944,39 грн. - сума заборгованості по комісії. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також, частинами 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказів на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів за кредитним договором № 3854769436 від 19.06.2020 у розмірі 22290 грн. матеріали справи не містять. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд зазначає, що договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладений між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» на чотири роки раніше, ніж кредитний договір (19.06.2020). Тобто, на момент укладення зазначеного договору про відступлення права вимоги зобов`язання між первісним кредитором та боржником не існувало. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Наведені норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.\~За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній у правнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Оскільки на момент укладення договору\~про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ПАТ «Таскомбанк»» на підставі\~ зазначеного договору\~про відступлення права вимоги. Отже, між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ПАТ «Таскомбанк» на час укладення Договору про відступлення прав вимоги 07.10.2016 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Відповідно, не могло бути передано в подальшому за договором факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 право вимоги за кредитним договором № 3854769436 від 19.06.2020 від АТ «Таскомбанк» до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ». Суду не надано жодних належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту набуття ПАТ «Таскомбанк» від ТОВ «ФК «ЦФР» за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 права вимоги за кредитним договором № 3854769436 від 19.06.20200 до відповідачки, а саме, відповідного Реєстру прав вимог, підписаного сторонами, який відповідно до умов договору відступлення права вимоги є невід`ємною його частиною. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати як за договором про відступлення права вимоги, так і за договором факторингу, що передбачена умовами цих договорів. Також, матеріали справи не містять повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачці такого повідомлення за договором факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024. З урахуванням викладеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 41 ЦПК України.

Outcome: dismissed