Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 25.07.2024 року Центрального районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Заводського районного суду міста Миколаєва у справі №487/3370/23 від 14.06.2023 року на користь відповідачки [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 1/4 частки заробітку (доходу) до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно; зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Центрального районного суду міста Миколаєва у справі №490/1803/24 від 19.03.2024 [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 1/4 частки заробітку (доходу) до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування позову зазначено, що загальний розмір аліментів, що стягуються з позивача складає частку від його заробітку, що перевищує встановлену законом частку, у зв`язку з чим розмір аліментів підлягає зменшенню. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 26.07.2024 року позовну заяву було передано за підсудністю на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.09.2024 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України та усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги про зменшення розміру аліментів визнала повністю та беззаперечно, проти їх задоволення не заперечувала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.11.2024 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, які є достатніми для прийняття рішення у справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК України, способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні\~розміру аліментів,\~згідно ст.\~182\~СК України,\~суд враховує: стан\~здоров`я та\~матеріальне становище\~дитини; стан\~здоров`я та\~матеріальне становище\~платника аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Участь батьків у додаткових витратах на дитину регламентована ст. 185 СК України, згідно якої той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані брати\~участь у\~додаткових витратах\~на дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір\~участі одного\~з батьків\~у додаткових\~витратах на\~дитину в\~разі спору\~визначається за\~рішенням суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII\~від 27\~лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21\~грудня 1995\~року (далі\~ Конвенції\~про права\~дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про\~права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що судовим наказом Заводського районного суду міста Миколаєва від 14.06.2023 року (справа №487/3370/23, провадження №2-н/487/12/23), було стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.06.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, судовим наказом Центрального районного суду міста Миколаєва від 19.03.2024 року (справа №490/1803/24, провадження №2-н/490/400/24), було стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 08.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 3536, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ\~може бути\~видано,\~якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; При винесенні судового наказу Заводського районного суду міста Миколаєва від 14.06.2023 року (справа №487/3370/23, провадження №2-н/487/12/23), суд виходив з необхідності стягнення аліментів на утримання лише однієї дитини [PERSON] , [INFO] , та визначив їх розмір у вигляді 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів. Після винесення даного судового наказу матеріальний стан платника аліментів змінився, з нього було додатково стягнуто аліменти. Враховуючи, що обов`язок відповідача є рівним по відношенню всіх дітей, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги повне та беззаперечне визнання позову відповідачкою [PERSON] , оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності суд вважає заявлені вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , обґрунтованими, а розмір аліментів, який стягуються на утримання вказаної дитини таким, що підлягає зменшенню з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Центрального районного суду міста Миколаєва у справі №490/1803/24 від 19.03.2024 на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, суд виходить з наступного. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 12вересня 2018 року у справі №569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах №570/3439/16-ц (пункти 37,54) та №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі №486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63), від 15травня 2019 року у справах №750/5785/18, №570/2739/16-ц та №554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі №554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року №201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16-ц (пункт 43), від 19травня 2020 року у справі №263/17218/18 (пункт 24). Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37,54), від 12грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 75) та від 07липня 2020 року у справі №438/610/14-ц (пункт 54); постанови Верховного Суду у постановах від17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18), від 23 січня 2019 року у справі №303/2845/15-ц (провадження №61-17802св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №461/6793/15-ц (провадження №61-15551св18) та від 23березня 2020 року у справі №394/8/19 (провадження №61-1404св20). При цьому, належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25червня2019 року у справі №910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Відповідно до вимог ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично спір щодо зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] виник з [PERSON] , на користь якої стягнуто аліменти. Питання про залучення [PERSON] належним відповідачем (співвідповідачем) у справі судом не вирішувалося, оскільки таке клопотання позивач не заявляв. З урахуванням викладеного, оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом в частині зменшення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у задоволенні позову у вказаній частині слід відмовити саме за вказаних обставин.

Outcome: partial