Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено кредитний договір. Так, 8 травня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», укладено кредитний договір № 4124321, на підставі якого відповідачем отримано кошти в розмірі 8 000,00грн. строком на 30 днів із сплатою процентів за користування кредитом. 30.11.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30112021, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Посилаючись на те, що кредитор виконав своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, але останнім кредит не погашається, правонаступник первісного кредитора звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором №4124321 в розмірі 26 240,00 грн., з яких 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 240,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2024 головуючим суддею у справі визначено Войтенко Т.В. Ухвалою суду від 11.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. 22.11.2024 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтувала тим, що позивачем не надано доказів, які свідчать про перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Окрім того, витяг з реєстру боржників до договору факторингу не містить підписів сторін і не може бути прийнятий як доказ. 28.11.2024 від представника позивача Дергунової А. В. надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. В заперечення позиції відповідача, викладеної у відзиві, зазначила, що вказаний у позовній заяві договір був укладений з відповідачем в електронній формі відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». Окрім того, позивач вказує, що договір в судовому порядку не був розірваним, заяв про визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності до суду надано не було, а тому зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в позику чи кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. В заперечення аргументів відповідача щодо реєстру, долученого до договору факторингу, вказав, що позивачем, з метою мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників, до позовної заяви було долучено лише витяг з реєстру боржників, який відображає інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника, та який засвідчений позивачем відповідно до вимог законодавства. Разом з тим, позивачем до відповіді на відзив було долучено платіжне доручення ТОВ «Авентус Україна» №17755 від 02.12.2021. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині відповіді на відзив просив розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 08 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4124321 (а.с.5-9). Даний кредитний договір було укладено [PERSON] в електронному кабінеті позичальника, який створено в системі товариства, шляхом верифікації відповідача. 30 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4124321 від 30 листопада 2021 року (а.с.13-16). За п. 1.1. договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №30112021 від 30 листопада 2021 року загальна сума заборгованості становить 26 240,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 8 000 грн.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 18 240, 00 грн. (а.с. 16). Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що [PERSON] не виконала зобов`язання за кредитним договором, заборгованість не погасила, а тому на підставі договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 26 240 грн .00 коп. по договору №4124321. На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № 4124321 надало: кредитний договір № 4124321 від 08 травня 2021 року; паспорт споживчого кредиту; договір факторингу № 30112021; витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 30112011 від 30 листопада 2021 року (а.с.16); розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4124321 від 08 травня 2021року (а.с.17-22). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Наявними у справі доказами доводиться факт укладення 08 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] кредитного договору № 4124321 в електронному кабінеті шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором С526026. Судом також встановлено, що 30.11.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №30112021, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі. Згідно з п. 3.4 договору факторингу №30112021 від 30.11.2021 передбачено, що фактор сплачує клієнту 100 % ціни продажу протягом п`яти робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта зазначеного. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №30112021 від 30.11.2021, право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №4124321 від 08.05.2021 в сумі 26 240,00 грн. включене в Реєстр (а.с.16). Підтвердженням факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу є підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та підтвердження щодо сплати фактором клієнту 100% ціни продажу. Акт прийму-передачі Реєстру боржників кількістю 1272 до матеріалів позовної заяви позивач додав (а.с.15). Разом із цим, позивач не надав суду копію відповідного платіжного доручення щодо виконання фактором грошового зобов`язання за договором факторингу на рахунок клієнта, зазначений в п. 3.4 договору. Судом враховується, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану фактором фінансову послугу. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 03.09.2019 у справі №910/14255/18. Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів (платіжного доручення) про здійснення плати за договором факторингу позбавляє суд можливості перевірити факт відступлення прав вимоги за договором факторингу №30112021 від 30.11.2021 від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Крім того, на момент розгляду справи судом, у матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують факт перерахування товариством «Авентус Україна» на рахунок [PERSON] кредитних коштів у розмірі 8000 грн. Матеріали справи не містять відомостей про номер рахунку, тип картки, дату зарахування коштів на рахунок відповідачки. На підтвердження наявності та розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості, складений директором ТОВ «Авентус Україна», з якого неможливо встановити, за яким рахунком його проведено. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц. З матеріалів справи встановлено, що первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору до дня укладення договору факторингу (якщо такий дійсно укладався), ні розрахунку заборгованості за вказаний період (з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків) позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів. За матеріалами справи суд позбавлений можливості перевірити факт видачі відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості. Крім того, за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. За умовами кредитного договору кредитні кошти надавалися на 30 днів. Отже, ТОВ «Авентус Україна» мало право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 30 днів. Втім, з розрахунку ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що проценти нараховувалися за період з 08.05.2021 до 29.11.2021. Встановити, на яких умовах відбувалася пролонгація договору та у зв`язку з чим, за відсутності виписки по рахунку неможливо. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed