Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки за рішенням суду від 26.09.2016 у справі 2/214/2043 з 1/4 до 1/16 частки заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини, посилаючись на зміну сімейного стану, витрати на постійне лікування та реабілітацію, а також придбання захисних амуніцій. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що рішенням суду від 26.09.2016 з нього стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. 13 серпня 2021 року він уклав шлюб із [PERSON] , з якою у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Окрім утримання двох дітей, він також несе витрати на постійне лікування та реабілітацію, придбання захисних амуніцій, що не покривається грошовим забезпеченням та підтверджується відповідними квитанціями на придбання тепловізора, на реабілітацію, тощо. У зв`язку з цим просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду\~від 22\~серпня 2024\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Установлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України: причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України: причини неявки суд не повідомила, письмових заперечень до суду не подала. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві (стаття 180 СК України), де на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року у цивільній справі № 214/2831/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вимоги задоволено, ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у вигляді 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 травня 2016 року. На виконання судового рішення державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 52737116 від 21.10.2016, в рамках якого державним виконавцем винесено ряд постанов, в тому числі надану стороною позивача постанову від 05.03.2024 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 9 копія постанови). Від повторного шлюбу, позивач [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12 копії свідоцтв). Відповідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 відповідно до\~статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження 61-51сво18)). Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , позивач посилався на те, що від шлюбу з [PERSON] у нього 20 січня 2019 року народилася донька [PERSON] , а також він витрачає значні кошти на постійне лікування, реабілітацію, придбання захисних амуніцій внаслідок отримання поранення в зоні бойових дій і змушений звернутися до суду з позовом про зменшення аліментів на сина. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24) зазначено, що: «звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення\~погіршення його\~майнового становища,\~не буде\~спрямовано на\~належне забезпечення\~дитини від шлюбу з [PERSON] - [PERSON], [INFO], та суперечитиме її інтересам». Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2024 року у справі № 591/6388/22 (провадження № 61-153св24) зробив висновок, що «позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на неповнолітнього [PERSON] або які свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу сину; народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів». При цьому діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2017/19, від 28 травня 2021року у справі № 715/2073/20. Таким чином, у даному випадку саме [PERSON] звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі, так, як на підставу для зменшення розміру аліментів, позивач посилається на зміну сімейного стану та, як наслідок, погіршення його матеріального стану. Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про зменшення його доходів за період після ухвалення судового рішення від 26.09.2016 про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] . Згідно наданої до суду представником позивача довідки від 10.09.2024 № 3178 (а.с. 49), старшому солдату [PERSON] нараховано фінансове забезпечення за червень 2024 року в сумі 30\~329,25 грн., за липень 2024 року в сумі 68\~329,25 грн. при постійному грошовому забезпеченні в сумі 21\~329,25 грн. та мінливій додатковій винагороді (у червні в сумі 9\~000,00 грн. у липні 47\~000,00 грн.) Посилання на відрахування із заробітку позивача відрахувань у розмірі 75% сяк на підставу для зменшення розміру аліментів, суд не приймає до уваги, оскільки відрахування у розмірі 50% грошового забезпечення проводяться за постановою державного виконавця від 05.03.2024, що носить тимчасовий характер та не є предметом розгляду цієї справи позивачем не оспорюється ні сама постанова, ні наявність заборгованості зі сплати аліментів, а згідно тексту постанови державного виконавця від 05.03.2024 щомісячне утримання з доходу боржника у розмірі 50% проводиться з першого дня перебування на військовій службі до погашення боргу, а після погашення заборгованості у розмірі частки його доходу згідно судового рішення. Згідно наданої позивачем до суду копії вимоги державного виконавця від 18.06.2024, станом на 30.04.2024 борг по аліментам складав 265\~684,58 грн. Докази витрат позивача на лікування та реабілітацію (квитанції, чеки, інші платіжні документи), матеріали справи не містять, до справи додано медичні документи (виписки з епікризу та медичних карт за квітень-травень та грудень 2023 року) про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням 04.04.2023 під час виконання обов`язків військової служби ВОСП правого ліктя (а.с. 21-23). Підстави перебування на стаціонарному лікуванні у лютому 2024 року [PERSON] , довідка № 23 (а.с. 20) не містить, як і відсутні докази понесення ним витрат на лікування, про які міститься посилання у тексті позовної заяви (а.с. 2). Суд також ураховує, що згідно наданої до суду довідки ВЛК від 04.06.2024 отримана [PERSON] травма легкого ступеня пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 16) а в період\~дії воєнного\~стану,\~військовослужбовцям,\~які дістали\~поранення (контузії,\~травми,\~каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі 100\~000 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії (Абзац четвертий пункту 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 р., рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 від 23.06.2022). У частині\~1\~статті 3\~Конвенції про\~права дитини\~визначено,\~що в\~усіх діях\~щодо дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22серпня 2022 року у справі № 712/6313/21. Доказами наявними в матеріалах справи, погіршення матеріального стану позивача не доведено. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір. Таким чином, [PERSON] належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність підстав для зменшення розміру аліментів не надано, а тому підстави для задоволення таких вимог відсутні. Установлений рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення значного погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed