Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

18.10.2024 року позивачка, як бабуся дитини, звернулася до суду із відповідною заявою, в якій просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] , [INFO] , на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України через ухилення від виконання батьківських обов`язків та стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, враховуючи той факт, що третя особа надала висновок про можливість позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини від 10.10.2024 року №01-34/3318, а відповідачка надала суду нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Ухвалою судді від 31.10.2024 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, витребувано від третьої особи докази для приєднання справи за ініціативою суду, наданий відповідачці час для подання відзиву, а третій особі письмових пояснень (а.с.29-30). Відзив та письмові пояснення від третьої особи до суду не надходили. 19.11.2024 року на адресу суду засобами Електронного суду від уповноваженого представника третьої особи надійшла заява, в якій третя особа просила суд розглянути справу за відсутності її представника з повною підтримкою заявлених позовних вимог та суду були надані витребувані ухвалою судді від 31.10.2024 року документи (а.с.39-42). Ухвалою суду від 20.11.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті, за ініціативою суду здійснено виклик у судове засідання при розгляді справи по суті неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , обов`язок забезпечення явки якого покладено на позивачку (а.с.44). Відповідачка у судове засідання для розгляду справи по суті 02.12.2024 року не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином у порядку п.4 ч.8 ст.128 та п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.51), причини неявки не повідомила. Її Третя особа у судове засідання для розгляду справи по суті 02.12.2024 року не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.49), раніше 19.11.2024 року надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Позивачка у судовому засіданні при розгляді справи по суті заявлені позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити з метою повного розриву відносин дитини із відповідачкою, оскільки будь-які спроби повернути її на шлях материнства щодо дитини виявилися безнадійними. У судовому засіданні при розгляді справи по суті при допиті неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у порядку ст.232 ЦПК України, судом було встановлено, що дитина не бажає жити із відповідачкою, її знає, розуміє наслідки судового рішення та бажає аби вказане рішення було прийняте. Судом не було встановлено будь-якого примусу або тиску на дитину при опитуванні у судовому засіданні з боку позивачки. Позивач згоди за заочний розгляд справи не надавала, а тому справа розглядається у загальному порядку. Вислухавши неповнолітню дитину [PERSON] , позивачку, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідачка є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 11.06.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №132 від 11.06.2009 року)(а.с.7) та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00045068224 від 17.05.2024 року (а.с.21). Позивачка є матір`ю відповідачки та бабусею дитини, що підтверджують витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00045074340 від 17.05.2024 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.1981 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу позивачки серії [NUMBER] від 07.12.1990 року (а.с.22-24). Висновком, затвердженим третьою особою у справі, від 10.10.2024 року за №01-24/3318 визнано доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно дитини, оскільки вона свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема, не бере участі у житті доньки та утримує її (а.с.8). Сама відповідачка перед поданням позовної заяви до суду надала нотаріально посвідчену згоду на позбавлення її батьківських прав відносно доньки (а.с.11). Відповідно до частин 1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до частин 3 та 4 ст.155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідністю зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Досліджені судом докази дають підстави дійти висновку про доведеність свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , а тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно даної дитини. Враховуючи вирішення питання про позбавлення батьківських прав, суд одночасно у порядку ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України вирішує питання про стягнення з неї аліментів, розмір яких суд визначає відповідно до вимог статей 182 та 183 СК України, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки, враховуючи, що вказану вимоги також заявляла і позивачка. Під поняттям аліменти законодавство передбачає усі належні види утримання, які повинна отримати дитина, зокрема, харчування, одяг, медичне забезпечення, сплату за дитину комунальних послуг, витрати на відпочинок тощо. Відповідно до частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає, що судові витрати у вигляді сплаченого позивачкою судового збору за вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн. повинні бути стягнуті з відповідачки, а за вимогу про стягнення аліментів, як вимогу, яка вирішується у позовному провадженні судовий збір із відповідачки у розмірі 1211,20 грн. слід стягнути на користь держави, оскільки позивачка була звільнена від їх сплати при зверненні до суду. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується державі. На підставі викладеного та

Outcome: approved