Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 21.01.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати у розмірі 600548,96 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що згідно наказу від 17.03.2015 №79-ос був прийнятий на посаду юрисконсультом юридичного відділу управління Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» (далі\~-ДП «ІЗМ МТП»), з 18 березня 2015 року по 17 вересня 2015 року на строк відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років. Згідно наказу від 19.03.2015 №82-ос з 19.03.2015 був увільнений у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, але не більше одного року, із збереженням місця роботи, займаної посади та середньої заробітної плати. Згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 він був призваний для проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посаді офіцера відділення автотехнічного забезпечення інженерно-технічного відділу [INFO] року. 22 березня 2016 року відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» уклав контракт з Державною прикордонною службою України про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посаді офіцера відділення автотехнічного забезпечення інженерно-технічного відділу [INFO] . Згідно витягу з наказу начальника [INFO] від 02.07.2019 за №293-ОС майор [PERSON] був звільнений в запас Збройних Сил України за підпунктом Й пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 02 липня 2019 року. Наказом №235-ос від 05.07.2019 позивач був звільнений 08 липня 2019 року за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КзпП України. Згідно розрахунку загальна сума заборгованості недоплати позивачу середнього заробітку за період січень 2016 року - липень 2019 року становить 600548,96 грн. У зв`язку з тривалою несплатою заробітної плати, ненаданням належних документів на і запити позивача, непроведенням повного розрахунку при звільненні [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні його законних прав на оплату праці, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від останнього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому у відповідності до ст. 23, 1167 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. 28.04.2021\~позивач подав\~заяву про\~зменшення позовних\~вимог (т.\~1\~а.с.\~168),\~в якій\~просить стягнути\~з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати у розмірі 114507,41 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33600,00 грн, мотивуючи\~тим,\~що на\~момент прийому\~на посаду\~юрисконсульта (наказ\~від 17.03.2015\~№79-ос)\~з 18\~березня 2015\~року оклад\~позивача становив\~3180,00\~грн,\~19\~березня 2015\~року він\~був мобілізований\~на особливий\~період,\~тобто працював\~на підприємстві\~один робочий\~день.\~Календарем робочих\~днів у\~березні 2015\~року передбачено\~21\~робочий день.\~Тому середньоденний\~заробіток [PERSON] \~за 2015\~становив 3180,00/21=151,43\~грн. Згідно штатного\~розпису на\~2015\~рік,\~якій згідно\~наказу №943/1\~від 24.11.2015\~«Про затвердження\~штатного розпису\~ДП «ІЗМ\~МТП» був\~введений в\~дію з\~01.12.2015,\~оклад юрисконсульта\~є 4790,00\~грн.\~Згідно штатного\~розпису на\~2017\~рік,\~якій згідно\~наказу №121/1\~від 28.02.2017\~«Про затвердження\~штатного розпису\~ДП «ІЗМ\~МТП» був\~введений в\~дію з\~01.03.2017,\~оклад юрисконсульта\~є 6950,00\~грн.\~Згідно штатного\~розпису на\~2019\~рік,\~якій згідно\~наказу №905\~від 28.12.2018\~«Про затвердження\~штатного розпису\~ДП «ІЗМ\~МТП» був\~введений в\~дію з\~01.01.2019,\~оклад юрисконсульта\~є 8340,00 грн. У зв`язку із підвищенням заробітної плати з 01.12.2015 коефіцієнт, на який-необхідно прокоригувати виплати, розраховується наступним чином: 4790,00/3180,00=1,50. У зв`язку із підвищенням заробітної плати з 01.03.2017 коефіцієнт, на який необхідно прокоригувати виплати, розраховується наступним чином: 6950,00/3180,00=2,18. У зв`язку із підвищенням заробітної плати з 01.01.2019 коефіцієнт, на який необхідно прокоригувати виплати, розраховується наступним чином: 8340,00/3180,00=2,62. Згідно норм тривалості робочого часу при п`ятиденному робочому тижні за період з 01.12.2015 по 28.02.2017 було 314 робочих днів. Середній заробіток за цей період розраховується наступним чином: 151,43грн (середньоденний заробіток [PERSON] за 2015 рік) х 1,50 (коефіцієнт коригування) х 314 робочих днів = 71323,53 грн середньої заробітної плати. Згідно норм тривалості робочого часу при п`ятиденному робочому тижні за період з 01.03.2017 по 31.12. 2018 було 458 робочих днів. Середній заробіток за цей період розраховується наступним чином: 151,43 грн (середньоденний заробіток [PERSON] за 2015 рік) х 2,18 (коефіцієнт коригування) х 458 робочих днів = 151193,77 грн середньої заробітної плати. Згідно норм тривалості робочого часу при п`ятиденному робочому тижні за період з 01.11.2019 по 08.07.2019 було 127 робочих днів. Середній заробіток за цей період розраховується наступним чином: 151,43\~грн (середньоденний\~заробіток [PERSON] \~за 2015\~рік)\~х 2,62\~(коефіцієнт\~коригування)\~х 127\~робочих днів = 50386,82\~грн середньої\~заробітної плати.\~Згідно розрахунків\~ [PERSON] \~мало бути\~нараховано та\~сплачено 272904,12\~грн.\~Згідно довідок\~про дохід\~юрисконсульта ДП\~«ІЗМ МТП»\~Столяра О.І.\~за період\~з \~березня 2015\~року по\~липень 2019\~року йому\~було нараховано\~та сплачено\~158396,71\~грн. У зв`язку з цим, загальна сума невиплаченої заробітної плати за період грудень 2015 року - липень 2019 року становить 114507,41 грн. Аргументи учасників справи В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяв просив розглянути справу за його відсутності. Раніше позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та додатково пояснили, що відповідач, встановивши коефіцієнт коригування заробітної плати у розмірі 1.0, фактично позбавив позивача права на отримання середнього заробітку та його коригування у зв`язку зі збільшенням розміру відповідного посадового окладу. Крім того, відповідач не довів підстав для застосування коефіцієнту коригування у відповідному розмірі. У судове засідання представник відповідача не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяв просив розглядати справу за його відсутності з урахуванням усіх пояснень та із застосуванням строків позовної давності. Згідно з відзивом на позов від 10.03.2020 (т. 1 а.с.37), ДП «ІЗМ МТП» не погоджується з твердженням позивача щодо неправильності нарахування середнього заробітку з наступних підстав. Згідно з випискою з наказу від 17.03.2015 № 79-ос [PERSON] прийнято тимчасово юрисконсультом юридичного відділу управління з 18 березня 2015 року з окладом 3180,00 грн на строк відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років [PERSON] . Згідно з наказу 19.03.2015 № 82-ос [PERSON] з 19 березня 2015 року увільнено від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації не більше 1 року із збереженням місця роботи і середнього заробітку. Відповідно до наказу від 18.03.2016 № 105-ос [PERSON] продовжено увільнення від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації із збереженням місця роботи і середньої заробітної плати. Згідно з наказом від 05.07.2019 № 235-ос [PERSON] звільнений з 08 липня 2019 року за угодою сторін. За час перебування на військовій службі [PERSON] на підставі спільних наказів адміністрації ДП « ІЗМ МТП» та профспілкового комітету підвищувались тарифні ставки та посадові оклади відповідно до актів законодавства всім працівникам підприємства. Наказом від 24.11.2015 № 943/1 штатний розпис вводився в дію з 01.12.2015 для всіх структурних підрозділів, наказ від 28.02.2017 № 121/1 штатний розпис для всіх структурних підрозділів вводився в дію з 01.03.2017 та наказ від 28.12.2018 № 905 штатний розпис для всіх структурних підрозділів вводився в дію з 01.01.2019. У всіх наказах про введення в дію нових штатних розкладах та підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві було прописано, що для розрахунку середньої заробітної плати застосовувати коефіцієнт коригування у розмірі 1,0. На момент призиву на військову службу [PERSON] пропрацював в ДП «ІЗМ МТП» 1 день, розрахунок середнього заробітку за 1 робочий день розраховано з окладу 3180,00 грн, що передбачено Порядком № 100. Норма робочого часу в березні 2015 року становила 21 робочий день. Тому середній заробіток за 1 робочий день [PERSON] в березні 2015 року складає: 3180,00 : 21= 151,43 грн. При нарахуванні середньої заробітної плати за весь час увільнення від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації [PERSON] згідно табелів обліку робочого часу (з 19.03.2015 по 03.07.2019) використовувалась вищезазначена середня заробітна плата в сумі 151,43 грн. Згідно з Порядком №100 середня заробітна плата за 1 робочий день -151,43 грн (3180,00 : 21 р.д.), що розрахована з окладу, так як [PERSON] не працював у попередні 2 місяці. За період мобілізації 19.03.2015 - 31.12.2015 згідно з табелем обліку робочого часу 184 робочих днів, середня заробітна плата за ці дні становить 27873,08 грн (184 р.д.* 151,43 грн). За період мобілізації 01.01.2016 - 31.12.2016 згідно з табелем обліку робочого часу 249 робочих днів, середня заробітна плата за ці дні становить 37706,07 грн (249 р.д.* 151,43 грн). За період мобілізації 01.01.2017 - 31.12.2017 згідно з табелем обліку робочого часу 246 робочих днів, середня заробітна плата за ці дні становить 37251,78 (246 р.д.* 151,43 грн). За період мобілізації 01.01.2018 - 31.12.2018 згідно з табелем обліку робочого часу 250 робочих днів середня заробітна плата за ці дні складає 37857,50 грн (250 р.д.* 151,43 грн). За період мобілізації 01.01.2019 - 03.07.2019 згідно з табелем обліку робочого часу 123 робочих днів середня заробітна плата за ці дні становить 18625,89 грн (123 р.д.* 151,43 грн). Отже, розрахунок виплат середнього заробітку позивачу здійснено при повному дотримані вимог законодавства України. Вищенаведене вказує на правомірність дій ДП «ІЗМ МТП», відсутність порушення прав позивача та безпідставність позовної заяви, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволення позову у повному обсязі. Крім того, заявою від 24.01.2022 відповідач просить застосувати строк позовної давності (т. 1 а.с. 203). Згідно додаткових пояснень від 20.10.2021(т. 1 а.с. 190), відповідно до пункту 10 Порядку у всіх наказах ДП «ІЗМ МТП» було передбачено, що для розрахунку середньої заробітної плати застосовувати коефіцієнт коригування у розмірі 1,0 для всіх працівників без виключення. Отже, зазначений коефіцієнт не менше, ніж передбачений порядком. Зменшення середньої заробітної плати працівників підприємства, в тому числі позивача, не відбулось, а отже відсутні будь-які порушення його прав. Законність наказів ДП «ІЗМ МТП» та коефіцієнтів встановлених ніким не оскаржувалась, в тому числі самим позивачем. Жодною правовою нормою не передбачена можливість розрахунку коефіцієнтів коригування для кожного окремого працівника, надаючи переваги тому або іншому працівнику з урахуванням його «особливого статусу» чи встановлення пільг окремим працівникам. Проте, всупереч вимогам закону, відповідно до якого встановлення коефіцієнтів підвищення заробітної плати не належить до компетенції працівників, позивач в заяві про зменшення позовних вимог здійснює розрахунок, який суперечить доказам по справі із застосуванням коефіцієнтів, визначених самостійно та за відсутності повноважень, наданих йому законодавством України. Вищенаведене свідчить на безпідставність поданої позовної заяви та неправильне застосування позивачем матеріальних норм права, які регулюють правовідносини, що виникають з дії ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України. Згідно додаткових письмових пояснень відповідача від 20.11.2024, сторони, уклавши строковий договір, погодились на його умови, згідно яким позивач обіймає посаду юрисконсульта юридичного відділу з окладом 3180,00 грн. Позивач весь період перебування у трудових правовідносинах з відповідачем не обіймав посаду юрисконсульта юридичного відділу управління за вищевказаними штатними розписами підприємства. Посада юрисконсульта не була передбачена на час прийняття [PERSON] . Так як позивач не мав відповідної кваліфікації та стажу роботи, його було прийнято на посаду як професіонала юрисконсульта відповідно до здобутої освіти та стажу роботи, але на посаду юрисконсульта 1 категорії, яка на той час була вакантною у зв`язку із знаходженням працівника у відпустці по догляду за дитиною. На підставі введення в дію нових штатних розписів, відділом кадрів видавались накази про встановлення посадових окладів по кожному працівнику окремо, виходячи з встановлених персональних окладів. Так як [PERSON] було увільнено від виконання посадових обв?язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період і працівник фактично не працював, по підприємству жодних наказів про підвищення йому окладу не видавалось. Середній заробіток позивачу сплачувався не за фактично виконану роботу, а у зв`язку із проходженням військової служби, тобто в якості спеціальної гарантії, передбаченої ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Тобто, суми середнього заробітку, які зберігаються за окремими працівниками в силу ч. 3 ст. 119 КзПП, не є заробітною платою працівника, яку роботодавець виплачує за виконану роботу, а виплати, які розраховуються згідно із положеннями Порядку № 100. У зв`язку із тим, що середній заробіток не відноситься до структури заробітної плати відповідно до ЗУ «Про оплату праці», вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно наказу від 17.03.2015 №79-ос [PERSON] був прийнятий юрисконсультом юридичного відділу управління Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» з 18 березня 2015 року з окладом 3180 грн на місяць на строк відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років [PERSON] до 17.09.2015 у зв`язку із сімейними обставинами (т. 1 а.с. 9, 46). Згідно наказу від 19.03.2015 №82-ос з 19.03.2015 [PERSON] увільнено від виконання посадових обов`язків юрисконсульта юридичного відділу у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, але не більше одного року, із збереженням місця роботи, займаної посади та середньої заробітної плати (т. 1 а.с. 10). Наказом від 24.11.2015 № 943/1 штатні розписи структурних підрозділів введено в дію з 01.12.2015, згідно п. 5 якого для розрахунку середньої заробітної плати з 01.12.2015 застосовано коефіцієнт коригування у розмірі 1,0 (т. 1 а.с. 59). Відповідно до наказу від 18.03.2016 № 105-ос [PERSON] продовжено увільнення від виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації із збереженням місця роботи і середньої заробітної плати (т. 1 а.с. 49). 22 березня 2016 року відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» [PERSON] уклав контракт з Державною прикордонною службою України про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посаді офіцера відділення автотехнічного забезпечення інженерно-технічного відділу [INFO] . (т. 1 а.с. 11). Наказом від 28.02.2017 № 121/1 штатні розписи структурних підрозділів введено в дію з 01.03.2017 (т. 1 а.с. 60). Наказом від 28.12.2018 № 905 штатні розписи структурних підрозділів введено в дію з 01.01.2019, згідно п. 5 якого для розрахунку середньої заробітної плати з 01.01.2019 застосовано коефіцієнт коригування у розмірі 1,0 (т. 1 а.с. 61). Згідно витягу з наказу начальника [INFO] від 02.07.2019 за №293-ОС майор [PERSON] звільнений в запас Збройних Сил України за підпунктом Й пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 02 липня 2019 року (т. 1 а.с. 15). Наказом №235-ос від 05.07.2019 позивач звільнений 08 липня 2019 року за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КзпП України (т. 1 а.с. 16,55). Згідно зі штатним розписом на 2015 рік оклад юрисконсульта юридичного управління ДП «ІМТП» становив 4790 грн (т. 1 а.с.108). Згідно зі штатним розписом на 2017 рік оклад юрисконсульта юридичного управління ДП «ІМТП» становив 6950 грн (т. 1 а.с. 109). Згідно зі штатним розписом на 2019 рік оклад юрисконсульта юридичного управління ДП «ІМТП» становив 8340 грн (т. 1 а.с. 110). Згідно довідці від 13.09.2019 № 1190, 1191, 1192, 1193 за період з січня по грудень 2016 року позивачу виплачено 37792, 65 грн, з січня по грудень 2017 року 37251,78 грн, з січня по грудень 2018 року 37857,50 грн, з січня по липень 2019 29553,16 грн (т. 1 а.с. 29-32). Позиція суду Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 2 ЦПК України,\~завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Суд\~та учасники\~судового процесу\~зобов`язані керуватися\~завданням цивільного\~судочинства,\~яке превалює\~над будь-якими\~іншими міркуваннями\~в судовому\~процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями\~свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до\~статті 43 Конституції України,\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті\~3\~та статтею\~4 КЗпП України,\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 21 КЗпП України,\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно з частиною першою\~статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою\~статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена\~статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата\~це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата\~це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні\~та компенсаційні\~виплати\~це виплати\~у формі\~винагород за\~підсумками роботи\~за рік,\~премії за\~спеціальними системами\~і положеннями,\~виплати в\~рамках грантів,\~компенсаційні таінші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до частини першої\~статті 4 Закону України «Про оплату праці»,\~джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 36 КЗпП України,\~підставами припинення трудового договору є, зокрема призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої\~статті 119 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої\~статті 119\~КЗпП України (на час виникнення спірних правовідносин), за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»,\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №\~100\~«Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»\~затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі\~Порядок № 100). Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, другим пункту 10 Порядку № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Коефіцієнт підвищення розраховується шляхом ділення величини посадового окладу, який установлений після останнього підвищення, на посадовий оклад, який був до підвищення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 182/5140/15-ц, провадження № 61-13032св19. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав розрахунок заборгованості відповідача з виплати середнього заробітку у зв`язку з підвищенням посадового окладу згідно штатних розписів, введених в дію Наказом від 24.11.2015 № 943/1, Наказом від 28.02.2017 № 121/1 та Наказом від 28.12.2018 № 905. Згідно п. 5.1.1 Колективного договору на 2012-2014 року, адміністрація підприємства зобов`язується регулювати оплату праці працівників підприємства діючими в підприємстві Положеннями, що стосуються оплати праці, а також наказами по підприємству, враховуючи при цьому фінансові можливості підприємства. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей, таке рішення приймається виконавчим органом підприємства, відповідно до повноважень, встановлених його статутом. Отже, чинним законодавством передбачено право підприємства визначати розмір коефіцієнта коригування для встановлення середньої заробітної плати при підвищенні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві (постанова Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі 6-234цс14, постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 212/1268/13-ц (провадження № 61-13969св18), постанова Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 264/1072/19 (провадження № 61-21202ск19). Наказом від 24.11.2015 № 943/1 штатні розписи структурних підрозділів введено в дію з 01.12.2015, згідно п. 5 якого для розрахунку середньої заробітної плати з 01.12.2015 застосовано коефіцієнт коригування у розмірі 1,0 (т. 1 а.с. 60). Наказом від 28.12.2018 № 905 штатні розписи структурних підрозділів введено в дію з 01.01.2019, згідно п. 5 якого для розрахунку середньої заробітної плати з 01.01.2019 застосовано коефіцієнт коригування у розмірі 1,0 (т. 1 а.с. 61). Накази є чинними і обов`язковими для виконання на підприємстві. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано коефіцієнт коригування заробітної плати у розмірі 1,0 за період з 01.12.2015 по 28.02.2017 відповідно до Наказу від 24.11.2015 № 943/1 та за період з 01.01.2019 по 08.07.2019 відповідно до Наказу від 28.12.2018 № 905. Разом із цим, судом встановлено, що у Наказі 28.02.2017 № 121/1 відсутня вказівка на застосування підприємством у вказаний період коефіцієнту коригування у розмірі 1,0. Отже, за період з 01.03.2017 по 31.12.2018 підстави для обчислення середнього заробітку з урахуванням вказаного коефіцієнту відсутні. З огляду на викладене, беручи до уваги розрахунок середнього заробітку позивача з урахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати за період з 01.03.2017 по 31.12.2018 у розмірі 151193,77 (151,43 грн середньоденний заробіток)х2,18(6950/3180) коефіцієнт коригування)х458 р.д.) грн, який обчислено без утримання обов`язкових податків та платежів, фактично виплачені позивачу суми в розмірі 69052,08 грн (згідно довідок від 13.09.2019 (т.1 а.с. 30-31), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена сума середнього заробітку у розмірі 82141,69 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції на час звернення позивача до суду, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, тому строк звернення до суду позивачем не пропущено. Судові витрати Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог (82141,69х100/114507,41=72%, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,38 (840,80х72/100) грн. Витрати на професійну правничу допомогу підтверджено договором про надання правничої допомоги № 18 від 14.12.2019, ордером від 14.12.2019, актом надання правової допомоги від 06.05.2020, довідкою від 06.05.2020 (т.1 а.с. 81-87), а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 24192 (33600х72/100) грн.

Outcome: partial