Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що з 20.10.2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 29.08.2024. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сторони проживають окремо, син проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Позивач намагається власними силами матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину. Відповідач не допомагає, про дитину не піклується, матеріальними потребами сина не цікавиться. Оскільки сторони не досягли згоди щодо обов`язку утримувати дитину, а позивач не може самостійно забезпечити її матеріальні потреби, то просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з моменту звернення з цим позовом, до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 15.10.2024 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] за вх. № 4961/24-Вх від 19.11.2024 скерувала до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, де вважала позовні вимоги безпідставними необгрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають. Відповідач вказала, що сторони на підставі договору купівлі-продажу придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який було оформлено на позивача та який є спільною сумісною власністю сторін. Стверджувала, що позивач створив для відповідача нестерпні умови проживання, через що відповідач залишила місце свого проживання та неповнолітнього сина і переїхала на тимчасове проживання до матері. Вважає, що надана позивачем довідка старости Погребського старостинського округу щодо підтвердження перебування дитини на утриманні позивача не може бути належним доказом та видана з перевищенням старостою своїх повноважень. Уточнила, що не має змоги працевлаштуватись, однак відкрила у банківській установі картку на ім`я дитини та перераховувала туди кошти, доки позивач її не заблокував. Також відповідач забезпечила дитину одягом. Вважала доводи позивача, що відповідач не бере участі в утриманні спільної дитини неспроможними. Тому просила у задоволенні позову відмовити. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 20.10.2000 виконкомом Погребської сільської ради Драбівського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] 20.10.2000 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29.08.2024 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище відповідача після розірвання шлюбу - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.04.2011 Погребською сільською радою Драбівського району Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Шрамківської сільської ради Золотоніського районного суду Черкаської області № 10-19/6/163 від 08.10.2024 за підписом старости Погребського старостинського округу Л. Тертишної, на повному утриманні [PERSON] в [ADDRESS] , перебуває неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . Інших доказів стороною позивача не надано. Згідно даних інформації про посилку 59001219503418 12 вересня 2024 року, [PERSON] до [ADDRESS] , для одержувача [PERSON] було направлено посилку вагою 10 кг (одяг) яка надійшла 14.09.2024. Згідно інформації про банківську картку [NUMBER] вона відкрита на ім`я [PERSON] та її ліміт оплат за день 1000,00 грн. Згідно довідки про наявність рахунку АТ «Універсал Банк» від 29.10.2024, рахунок [NUMBER] , що відкритий на ім`я [PERSON] , для користування яким банком емітовано платіжний засіб [NUMBER] (дитяча картка), тримачем якого є [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації про рух коштів по картці від 29.10.2024 АТ «Універсал Банк», період: 01.09.2024-30.09.2024, кредитний ліміт 0,00 грн., заборгованість 0,00грн., баланс на кінець періоду: 846,50 грн., сума витрат за період 1042,50 грн., сума зарахувань за період 1889,00 грн. Картка поповнювалась користувачами [PERSON] (06.09.2024 на суму 110,00грн. та 12.09.2024 на суму 1000,00грн.), [PERSON] (17.09.2024р. на суму 500,00 грн.), Nazarenko Iryna (19.09.2024 на суму 279,00 грн. Остання операція за карткою відбулась 24.09.2024 (Коло, на суму 23,00 грн.). Інформація про користування карткою та рух по ній коштів після 24.09.2024 відсутня. Інших доказів стороною відповідача не надано. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року: «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) з 10.10.2024, оскільки мати не приймає участі в утриманні дитини. Відповідач заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що купувала дитині одяг та, відкривши картку для користування нею дитиною, переказувала туди кошти. Суд звертає увагу, що відповідач підтвердила той факт, що разом з дитиною [PERSON] не проживає. З матеріалів справи вбачається та не заперечується стороною відповідача, що дитина на даний час проживає разом з позивачем. Матеріалами справи підтверджено направлення відповідачем одягу для дитини [PERSON] , однак з наданих доказів не вбачається, що такий одяг повністю або частково забезпечив потреби дитини. Окрім того, з довідки АТ «Універсал Банк» вбачається, що відповідачем востаннє було переказано кошти на картку, користувачем якої вказаний [PERSON] , [INFO] . Після цього інформація про участь відповідача у утриманні дитини, забезпеченні її матеріальних потреб відсутня. При цьому твердження про заблокування позивачем банківської картки, виготовленої на замовлення відповідача для дитини [PERSON] , вказані у відзиві, не знайшли свого підтвердження, оскільки не підкріплені жодними доказами. Такі твердження викликають у суду сумніви, оскільки не є зрозумілим можливість позивача вчиняти такі дії щодо картки, відкритій відповідачем, тому розцінюються судом критично. Так само суд оцінює твердження відповідача про невідповідність довідки Шрамківської сільської ради Золотоніського районного суду Черкаської області № 10-19/6/163 від 08.10.2024 та зазначає, що вказана в довідці інформація вцілому узгоджується з матеріалами справи. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки стягнення аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку матері. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи викладене, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та вважає, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини і забезпечення її щоденних потреб, пов`язаних з її життєдіяльністю, виходячи з засад розумності та справедливості, належить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за 1 місяць. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн., від сплати якого при подачі заяви був звільнений позивач.

Outcome: approved