Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 18.10.2024 року [PERSON] звернулася до Тисменицького районного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», треті особи,\~що не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні відповідача: приватний нотаріус \~Обухівського районного\~нотаріального округу\~Київської області Головкіна Яна\~Вікторівна, приватний виконавець Кушнір Олег Вікторович про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що 29.07.2024 року їй стало відомо про виконавче провадження, відкрите з приводу вчиненого щодо неї приватним нотаріусом Обухівського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Головкіною Я.В., виконавчого напису №83131від 03.04.2021 року про стягнення на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» заборгованості в розмірі 6736,10 грн. Вважає виконавчий напис незаконним, оскільки вчинений нотаріусом з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, крім того нотаріус при вчиненні останнього не переконався у безспірності суми, тому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, своє представництво в суді здійснює через представника адвоката Горина В.М., який в судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд», правом на подання відзиву не скористався, будь-який клопотань від нього до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус\~Обухівського районного\~нотаріального округу Київської області\~Головкіна Яна\~Вікторівна, в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заяв на адресу суду від неї не надходило. Судом на адресу відповідача було відправлено рекомендовані повідомлення, однак такі повернулися до суду не вручені з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Приватний виконавець\~Кушнір Олег Вікторович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через підсистему «Електронний суд». ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 21.10.2024 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 04.12.2024 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до копії виконавчого напису 03.04.2021 року приватний нотаріус\~Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна\~Вікторівна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 83131 про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором 400005-А від 23.10.2018 року, укладеним з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №40071779-09 від 27.02.2019 року є ТОВ «ФІНФОРС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1220-01 від 28.12.2020 року є ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», заборгованість за кредитним договором 400005-А від 23.10.2018 року. Строк платежу за кредитним договором 400005-А від 23.10.2018 року настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.12.2020 по 10.03.2021 року. Сума заборгованості складає 5536,10 грн., в тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту 3000 грн; - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 1156,10грн; - строкова заборгованість за штрафами та пенями 1380 грн; - плата за вчинення виконавчого напису 1200 грн (а.с.7). В матеріалах справи міститься договір про надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту №400005-А від 23.10.2018 року, укладений між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] Останій укладений у письмвій формі та не є нотаріально посвідченим (а.с.8-13). 03.02.2022 року приватним виконавцем Кушніром О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68499933 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису №83131 від 03.04.2021 року. Крім того, п.3 Постанови виконавцем вирішено стягнути з боржника 673,61 грн основної винагороди приватного виконавця (а.с.6-7). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Законам України «Про нотаріат». Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~(далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України\~22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований за\~№ 282/20595 зі змінами та доповненнями на час вчинення виконавчого напису (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5\~зі змінами визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї\~постанови\~і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності\~постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню\~постанова Кабінету\~міністрів\~України\~"Про\~затвердження\~переліку\~документів,\~за\~якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному\~порядку на\~підставі виконавчих\~написів нотаріусів"\~№ 1172 в редакції до 10.12.2014 року, яка і була чинна на момент вчинення виконавчого напису за №5680 від 04.02.2021 року. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними в постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц, від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, як встановлено судом та доводила сторона позивача і не спростовано відповідачем у даному спорі, серед документів, наданих ТОВ «ФК\~«Онлайн фінанс» приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, за яким стягнення заборгованості могло б провадитися у безспірному порядку, був відсутній оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. При цьому, нотаріусом не перевірено, коли настав строк платежу за відповідним кредитним договором, та не вказано у виконавчому написі. На переконання суду, підтверджуються доводи позивача, що виконавчий напис було вчинено щодо стягнення заборгованості, яку не можна вважати безспірною. За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з недотриманням вимог чинного законодавства у зв`язку із чим, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. VІІ. Судові витрати. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в сумі 1211,20 коп. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов такого висновку. Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями\~ст. 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1\~ст. 137 ЦПК України\~зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4\~ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. На підтвердження надання позивачці правничої допомоги до матеріалів справи долучено договір №03/09 про надання правничої допомоги від 03.09.2024 року, укладений між адвокатом Горин В.М. та позивачем; ордер серії АТ №1084644; акт наданих послуг від 26.11.2024 року, за яким позивачці були надані послуги на суму 3 000,00 грн; прибутковий касовий ордер №26/11 від 26.11.2024 року відповідно до якої позивач сплатила на користь ФОП « [PERSON] » 3000,00грн, підстава: договір №03/09 про надання правничої допомоги від 03.09.2024 року. Суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним і не може займати значної витрати часу на вироблення правової позиції в спірних правовідносинах, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних. Окрім цього, суд не приймає до уваги зазначені в акті наданих послуг, послуги з представництва інтересів клієнта в органах місцевого самоврядування, суді, виконавчій службі, страховій компанії у сумі 800 грн та послуги консультативного характеру у сумі 300 грн, оскільки представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі. З огляду на сталу практику Верховного Суду у спірних правовідносинах, суд вважає, що складення позовної заяви, написання адвокатського запиту, чим фактично обмежилося надання таких послуг адвокатом, не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази. Із зазначеного вище слід зробити висновок, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, які мають бути присуджені з урахуванням того, чи були ці витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, і з урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат у цій справі. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови у стягненні зазначеного розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1900 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved