Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

20 липня 2022 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. про визнання недійсними договорів дарування. Обґрунтовуючи позов, позивачка зазначає, що в 1978 році їй була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Після завершення будівництва будинок був введений в експлуатацію та зареєстрований в БТІ. В 2019 році нею була приватизована земельна ділянка біля будинку. Будинок та земельна ділянка були її власністю. [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після чого вона залишилась проживати сама в будинку. Позивачка зазначила, що в неї є троє дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вже дорослі, мають свої сім`ї та проживають окремо. Вказує, що будинок великий та їй складно його утримувати, також, будинок збудований у 1983 році та потребував ремонту. Також, позивачка вказала, що вона часто хворіла, в неї був гіпертонічний криз, хронічний поперечно-крижовий радикуліт, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, подагра, подагричний артрит, лівобічний коксартроз, лівобічний гонартрид ІІ-ІІІ ст., двобічний коксартроз ІІІ-ІV ступеня. Позивачка зазначає, що її син - відповідач [PERSON] запропонував їй допомогу по утриманню та ремонту будинку, оплаті комунальних послуг за умови оформлення на нього будинку та земельної ділянки. Мотивував він тим, що не хоче вкладати кошти в будинок, який потім успадкують всі діти (в тому числі, його брат та сестра). Також, він обіцяв доглядати за нею, надавати допомогу на лікування, забезпечувати всім необхідним для життя. Так як у позивачки погіршувалося здоров`я і були проблеми з пересуванням (наслідки захворювання тазостегнового суглоба та колінного суглоба), гіпертонія, то вона зрозуміла, що в подальшому їй складно буде самостійно рухатись, також переживала через гіпертонічний криз, який пережила, та можливості його повторення. Її син - [PERSON] проживав у Гостомелі , а дочка [PERSON] - в Ірпені , син [PERSON] жив у Бучі , тобто найближче до неї. Після вмовлянь відповідача, враховуючи його обіцянки, вона погодилась, сподіваючись на підтримку і допомогу з його сторони. 26 липня 2021 року відповідач привіз її до нотаріуса, перед дверима повторно підтвердив свої обіцянки, і вона підписала договори. Нотаріус дала ознайомитись з договорами, відповідач сказав, що там все правильно, і вона підписала договори на будинок і землю. Вголос договори нотаріус не зачитувала. Після укладення договорів відповідач забрав її пенсійну картку, документи, і сказав що тепер він буде про все дбати, щоб вона ні за що не хвилювалась. Позивачка повністю поклалась на відповідача, він навідувався до неї. Після підписання спірних договорів вона фактично земельну ділянку і будинок відповідачу не передавала, від особистих речей будинок не звільняла, та залишилась там проживати і надалі утримувала будинок. Однак, як стверджує позивачка, своїх обіцянок відповідач не виконував, в будинку ніякого ремонту не робив, їй ніякої допомоги не надавав, і її ж коштами з пенсійної картки оплачував комунальні послуги. Продукти їй привозила її донька - [PERSON] . На переконання позивачки, відповідач її фактично обманув. Також зазначає, що коли в лютому 2022 року почалися військові дії, було прийнято рішення про евакуацію. Відповідач разом зі своєю дружиною забрали її та вирішили їхати в с. Кельменці, Чернівецької області. Всі були знервовані. По дорозі, коли відповідач заправляв паливо у автомобіль, у неї виникли непорозуміння із невісткою. Повернувшись до машини, відповідач став звинувачувати позивачку у всьому, кричав на неї, сказав що вона йому непотрібна, і йому не потрібний будинок, та що позивачку потрібно було похоронити 4 роки тому. Потім, виштовхав її з машини та покинув обабіч дороги і поїхав. Так як вони виїжджали колоною, то її підібрала її дочка [PERSON] , яка їхала в іншій машині. Коли вони приїхали в с. Кельменці, то відповідач повернув їй картку. Позивачка зазначає, що така поведінка відповідача остаточно підтвердила те, що відповідач її обманув та не мав наміру турбуватись про неї та надавати допомогу. Після деокупації міста позивачка повернулася додому, відповідач не вибачився перед нею. Вказує, що після зустрічі з нотаріусом у травні 2022 року вона дізналась, що підписала договір дарування. Для неї це була повна несподіванка, оскільки вона була впевнена, що уклала з відповідачем договір довічного утримання, адже погодилась переписати на відповідача все своє майно за умови, що він буде їй допомагати та забезпечувати всім необхідним. Вона запропонувала відповідачу піти до нотаріуса і відмовитись від договорів, проте він категорично відхилив її пропозицію. У розмові з нею відповідач підтвердив, що він її обманув і добровільно підписувати відмову не буде. Позивачка зазначає, що на час укладення договорів вона була пенсіонеркою за віком, похилого віку, спірний будинок є її єдиним житлом, вона мала ряд захворювань, прогнози майбутнього лікування не були втішними, все це в сукупності, і призвело до того, що вона погодилась на підписання договорів за умови догляду за нею та забезпечення всім необхідним, як обіцяв їй відповідач. Звертає увагу суду, що її волевиявлення було направлене на укладення договору довічного утримання (отримання допомоги і утримання з боку відповідача), а не договору дарування. Саме про надання допомоги та забезпечення всім необхідним для життя відповідач пообіцяв їй, саме це вплинуло на її волевиявлення. Стверджує, що вказані вище договори були укладені нею під впливом помилки, оскільки під час їх укладання вона помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після їх укладення, між нею та відповідачем. Вважає, що спірні договори спрямовані на настання реальних наслідків, але не за договором дарування, а за договором довічного утримання. Наголошує, що ці договори не відповідають її внутрішній волі щодо правової природи правочину, оскільки вона мала на меті укласти договір довічного утримання. Позивачка неправильно сприймала фактичні обставини договору, його правову природу, що вплинуло на її волевиявлення. Враховуючи викладене, позивачка просить: визнати недійсним договір дарування житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 26 липня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. за реєстровим № 1105 з моменту його укладення; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3210800000:01:071:0003, площею 0,0683 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 26 липня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. за реєстровим № 1103 з моменту його укладення; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 59478420 від 26 липня 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Луб`яніченко А.В. та скасувати запис про право власності 43163638 від 26 липня 2021 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №59478420 від 26.07.2021; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 59478420 від 26 липня 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Луб`яніченко А.В. та скасувати запис про право власності № 43163505 від 26 липня 2021 року на земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:071:0003, площею 0,0683 га, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №59478420 від 26.07.2021, а також стягнути з відповідача судові витрати. Не погоджуючись із позовом, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 26.07.2021 спірні Договори укладено особисто сторонами, а волевиявлення позивача щодо укладення договорів посвідчено нотаріусом у встановленому порядку. Зокрема, в преамбулі кожного з договорів, підписаних позивачем, вказано, що сторони уклали спірні договори вільно і цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно і на власний розсуд без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу обману, будучи попередньо ознайомленими нотаріусом з вимогами законодавства (у тому числі з вимогами щодо недійсності правочинів). Тобто, сторони в умовах Договорів чітко і недвозначно висловили своє волевиявлення щодо укладення оспорюваних договорів. Відповідач зазначає, що на момент вчинення оспорюваних Договорів була дієздатною та підтвердила своє волевиявлення особисто, дієздатність та особу позивачки при укладенні договорів перевірено нотаріусом, про що зроблено відповідний запис у кожному з договорів. Також, відповідач вказує, що позивачкою не надано доказів того, що оспорювані договори вчинені позивачкою під впливом помилки та обману. Зокрема, копія витягу з амбулаторної картки з записами від 2011, 2016, 2018, 2019, 2022 не містить інформації, яка б свідчила про недієздатність позивачки або щодо інших обставин, що могли б завадити її волевиявленню при укладенні Договорів, а лише підтверджує те, що в день укладення договорів (26.07.2021), або напередодні, позивач до лікаря не зверталась. Доказів, які б свідчили про наявність обману зі сторони відповідача або про укладення спірних договорів під впливом помилки, позивачкою не надано. Також, як стверджує відповідач у відзиві, позивачка у позовній заяві посилається на обставини та події, яких фактично не існувало, зокрема, про передумови укладення договорів. Так, у позовній заяві позивачка вказує, що за укладенням договорів дарування з власним сином у неї був прагматичний розрахунок на виконання певних робіт у приміщенні будинку та щодо догляду за позивачем, як за особою літнього віку, і що вони попередньо досягли відповідної усної згоди щодо укладення такого договору. Однак, для відповідача є цілковитою несподіванкою така інформація, оскільки в першу чергу відповідач дбав і продовжує дбати про позивачку не на підставі будь-яких угод, а з підстави тісного родинного зв`язку. Будь-яких попередніх домовленостей між позивачкою та відповідачем щодо укладення договору довічного утримання між позивачкою та відповідачем не існувало. Відповідач дбав про позивачку задовго до укладення спірних договорів, у набутому за договором приміщення робив поточний ремонт, міняв вікна, сплачував комунальні платежі. Відповідач зазначає, що завжди дбав і продовжує дбати про позивачку і ніколи не ставив та не збирається в майбутньому ставити їй перешкоди у користуванні житловим будинком та прилеглою ділянкою, переданими йому за договорами. Також, як стверджує відповідач, не відповідають дійсності обставини щодо неналежного ставлення до позивача і про те, що відповідач нібито підтвердив обман зі свого боку. Враховуючи викладене, а також посилаючись на судову практику, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив представник позивачки зазначає про те, що оспорювані договори порушують права позивачки, оскільки вона мала на меті відчуження на користь відповідача будинку та земельної ділянки лише за умови отримання допомоги, що можливе при укладенні договору довічного утримання. Щодо надання відповідачем копій квитанцій по оплаті за комунальні послуги та проведення ремонту і заміні вікон в будинку, зазначає, що позивачка віддала відповідачу свою картку і він вільно розпоряджався її коштами, в тому числі, оплачував комунальні послуги, картку відповідач повернув позивачці лише в березні 2022 року в с. Кельменці і на ній не було коштів. У позивачки були кошти, які залишились після смерті її чоловіка, які вона передала відповідачу з тією метою, щоб він замінив вікна в будинку. Жодних своїх коштів відповідач не витрачав, ремонт в будинку також не робив. Також, представник позивачки вказує, що після укладення оспорюваного договору відповідач у спірне домоволодіння не вселився, ключів від нього не має, жодних дій щодо володіння, користування та розпорядження будинком не вчиняв, тобто, фактично передача майна не відбулася, це майно є її єдиним житлом. Тобто, підписавши договори, позивачка помилялась щодо їх правової природи, оскільки не мала наміру дарувати квартиру відповідачу та помилялася щодо обставин, які мають істотне значення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. надала письмові пояснення, в яких зазначила про те, що 26.07.2021 до неї звернулись [PERSON] та [PERSON] за посвідченням правочинів щодо дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3210800000:01:071:0003 та житлового будинку [ADDRESS] . Приватним нотаріусом було встановлено особи [PERSON] та [PERSON] , перевірено дієздатність, встановлено волевиявлення та дійсність намірів сторін, також, витребувано необхідні для вчинення нотаріальної дії відомості та документи. Сторони були ознайомлені з текстом договорів дарування земельної ділянки і житлового будинку та зі змістом ст.ст. 717-730 ЦК України. Особистими підписами на вказаних договорах вони засвідчили розуміння та значення умов та правові наслідки правочинів. Враховуючи викладене, зазначає, що вказані правочини нею було посвідчено з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що передумовою підписання спірних договорів були обіцянки відповідача про те, що якщо вона перепише на нього будинок, то він буде робити ремонт в будинку та доглядати за нею. 26.07.2021 вона з сином - відповідачем [PERSON] приїхали до приватного нотаріуса, нотаріус їй нічого не пояснила, , а лише дала примірники договорів та сказала, щоб вона читала, тексти договорів вона не читала, оскільки відповідач їй сказав, щоб вона підписала договори і все буде добре, питань щодо змісту договорів позивачка нотаріусу не задавала. Позивачка зазначила, що в момент підписання договорів думала, що підписує договір довічного утримання, оскільки розраховувала на допомогу відповідача щодо ремонту будинку та її щоденного догляду у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. Додала, що наміру дарувати будинок та земельну ділянку не мала, оскільки це її єдине житло. Після того, як відповідач у лютому 2022 році змінив ставлення до неї та перестав про неї дбати, після деокупації м. Буча вона звернулася до приватного нотаріуса, щоб з`ясувати, які ж договори вона уклала, та виявилося, що були укладені договори дарування, та що вона вже не власник будинку. Позов підтримала та просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, у своїх поясненнях зазначив, що позивачка є його матір`ю, у них були добрі відносини, він проживав найближче до неї з-поміж інших дітей, опікувався нею, допомагав робити ремонт, у зв`язку з чим матір склала заповіт 02 червня 2020 року, яким належні їй приватний будинок та земельну ділянку на випадок своєї смерті заповіла йому. У 2021 році матір - позивачка [PERSON] запропонувала йому укласти договір дарування щодо належного їй приватного будинку та земельної ділянки, на що він погодився, вони з позивачкою поїхали до нотаріуса, надали нотаріусу пакет документів, документи попередньо з позивачкою збирали разом, ті документи, які були у позивачки, вона надала йому сама, після чого нотаріус винесла примірники договорів, з якими вони ознайомилися та підписали. За оформлення договорів платив відповідач [PERSON] . Додав, що про договір довічного утримання між ним та позивачкою розмови не було, оскільки і так було зрозуміло, що він буде її доглядати. Нотаріус нічого не роз`яснювала, тому що ніхто в неї нічого не питав. Також, відповідач підтвердив, що між ним та позивачкою стався конфлікт в лютому 2022 року під час здійснення евакуації, однак з машини він її не виганяв. Пізніше позивачка пропонувала йому розірвати договори дарування, однак він відмовився, при цьому, позивачка не вказувала, що помилилася у природі договору. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , а також їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків. 26 липня 2021 року між [PERSON] (іменована далі як Дарувальник) та [PERSON] (іменований далі як Обдаровуваний), укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В., зареєстрований в реєстрі за №1103. Відповідно до п.1 Договору, дарувальник безоплатно передає, а обдаровуваний приймає безоплатно у власність належну дарувальнику земельну ділянку площею 0,0683 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 3210800000:01:071:0003, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно із п.2 Договору, право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за Дарувальником в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Бучанської міської ради Київської області Осарчуком О.В. 20.05.2019, номер запису про право власності: 31650449, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1834539532108. Відповідно до п.3 Договору, згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1748 від 08.07.2021, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 134 451 гривня 81 копійка. Згідно із п.4 Договору, на вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, загальною площею 125, 6 кв.м., договір дарування якого посвідчується одночасно з цим договором. Відповідно до п.7 Договору, всі витрати за складання та оформлення цього договору сплачує обдаровуваний. Згідно із п.8 Договору, дарувальник і обдаровуваний, однаково розуміють значення і умови цього правочину та його правові наслідки, та підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру мнимої та удаваної, і не є угодою зловмисною. Відповідно до п.11 Договору, цивільні права та обов`язки щодо зазначеної земельної ділянки виникають у сторін з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Право власності на вказану земельну ділянку у обдаровуваного виникає з моменту прийняття дарунку та державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання обдаровуваним оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Право власності обдаровуваного на земельну ділянку посвідчується цим договором. Відповідно до п.п.а) п.12 Договору, дарувальник зобов`язана передати обдаровуваному земельну ділянку, визначену цим договором, вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб. 26 липня 2021 року між [PERSON] (іменована далі як Дарувальник) та [PERSON] (іменований далі як Обдаровуваний), укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В., зареєстрований в реєстрі за №1105. Відповідно до п.1 Договору, дарувальник безоплатно передала, а обдаровуваний безоплатно прийняв у власність належний дарувальнику житловий будинок [ADDRESS] . Згідно із п.2 Договору, житловий будинок позначений на плані літерою «А» має загальну площу - 125, 6 кв.м., житлову площу - 62,7 кв.м. та має такі господарські будівлі та споруди: гараж під літ. «Б», убиральня під літ. «В», альтанка під літерою «Г», літній душ під літ. «Д», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3. Відповідно до п.3 Договору, право власності дарувальника на вказаний житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Бучанської міської ради Київської області Удовиченко М.С. 29.08.2019, номер запису про право власності: 33063087, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1906293732108. Згідно із п.4 Договору, вказаний вище житловий будинок, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 3210800000:01:071:0003, площею: 0,0683 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), договір дарування якої посвідчується одночасно з цим договором. Відповідно до п.5 Договору, сторони оцінюють цей дарунок у 360 000 гривень 00 копійок. Згідно із п. 9 Договору, всі витрати за складання та оформлення цього договору сплачує обдаровуваний. Відповідно до п.10, дарувальник та обдаровуваний, однаково розуміють значення і умови цього правочину та його правові наслідки, та підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характеру мнимої та удаваної, і не є угодою зловмисною. Згідно із п.13 Договору, цивільні права та обов`язки щодо житлового будинку виникають у сторін з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Право власності на житловий будинок у обдаровуваного виникає з моменту прийняття дарунку та державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання обдаровуваним оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Право власності обдаровуваного на житловий будинок посвідчується цим договором. Відповідно до п.п.а) п.14 Договору, дарувальник зобов`язана передати обдаровуваному житловий будинок, визначений цим договором, вільний від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб. Як видно із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №301848814 від 01.06.2022, №301848895 від 01.06.2022: власником житлового будинку, загальною площею 125, 6 кв.м, житловою площею 62,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1906293732108, розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3210800000:01:071:0003, є [PERSON] , на підставі договору дарування, серія та номер:1105, виданий 26.07.2021, видавник: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В.; власником земельної ділянки кадастровий номер 3210800000:01:071:0003, площею 0,0683, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1834539532108, є [PERSON] , на підставі договору дарування, серія та номер:1103, виданий 26.07.2021, видавник: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. Також, із вказаних інформаційних довідок видно, що попереднім власником вказаних об`єктів нерухомості до 26.07.2021 була [PERSON] . Також судом досліджено надані позивачкою: Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2019, договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 26.01.1978, лист КП «Бучанський сервіс-центр Документ» Бучанської міської ради №18/12/18/1 від 18.12.2018, Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, копію рішення Бучанської міської ради від 25.04.2019 №3336-57-VІІ про затвердження технічної документації із землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, відповідно до яких встановлено, що власником спірних об`єктів нерухомості до 26.07.2021 була [PERSON] . 30.05.2022 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. видано довідку №24/01-16 [PERSON] , в якій повідомлено, що 26.07.2021 за реєстровими номерами 1103 та 1105 нею було посвідчено договори дарування земельної ділянки та житлового будинку на користь [PERSON] , де [PERSON] виступала в якості дарувальника. Згідно відповіді приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. від 23.06.2022 №34/01-16, на письмовий запит №22 від 14.06.2022 [PERSON] щодо скасування договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку, посвідчених 26.07.2021 за реєстровими номерами 1103, 1105, повідомлено, що процедура скасування договорів дарування нерухомого майна не передбачена законодавством України, у випадку наявності спору з даного питання рекомендовано звернутися до суду. Позивачкою долучено Витяг з амбулаторної картки №134 від 15.07.2022, відповідно до якого з квітня по червень 2019 року остання неодноразово зверталась до лікаря, мала незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим могла потребувати стороннього догляду. Відповідачем [PERSON] долучено копії квитанцій щодо оплати за газопостачання, електроенергію, вивіз сміття, водопостачання та водовідведення за період 2020-2022 років, за обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] , які досліджено судом. Відповідно до копії заповіту від 02 червня 2020 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належні їй на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку кадастровий номер 3210800000:01:071:0003, що розташована за цією ж адресою, заповідає своєму сину - [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] у своїх показаннях зазначила, що вона є сусідкою позивачки [PERSON] , її будинок, в якому вона проживає з 1984 року, знаходиться навпроти будинку позивачки, з позивачкою спілкується давно, позивачка ніколи не висловлювала наміру подарувати комусь із дітей свій будинок. Також, свідок зазначила, що у позивачки [PERSON] є троє дітей, після смерті чоловіка вона проживала одна в будинку та хворіла. У 2021 року діти приїжджали та допомагали позивачці по черзі. Про те, що будинок позивачка подарувала, вона дізналася у 2022 році від позивачки, яка сказала, що вона подарувала сину будинок, а він її вигнав з автомобіля, з того часу свідок не бачила відповідача [PERSON] за місцем проживання позивачки. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] у своїх показаннях зазначила, що вона є донькою позивачки [PERSON] . Зазначила, що ніколи у сімейному колі від матері вона не чула розмов про те, що вона хотіла б подарувати комусь із дітей будинок та земельну ділянку. Матір завжди говорила, що вирішить питання щодо свого нерухомого майна після того, як їй виповниться 70 років. Про те, що матір «переписала» будинок на молодшого брата, свідок дізналася від матері у березні 2022 року у с. Кельменці, після сварки матері та брата, коли він на дорозі висадив її з автомобіля. Матір не могла пояснити значення слова «переписала», не говорила, який саме договір було укладено. Зі слів позивачки свідок знає, що відповідач вмовляв позивачку підписати договір, обіцяв, що буде допомагати. Після деокупації м. Буча, коли матір повернулася додому, то пішла до нотаріуса та з`ясувала що було укладено договір дарування. Також, свідок додала, що станом на липень 2021 року матір - позивачка [PERSON] проживала сама в [ADDRESS] , стан здоров`я мала незадовільний - перепади тиску, проблеми з пересуванням у зв`язку з хворобою ніг. Станом на 2021 рік свідок періодично привозила позивачці продукти харчування, також в 2020 - 2021 роках відповідач часто возив позивачку до лікаря, кожен з дітей допомагав позивачці по можливості. Також, свідок зазначила, що позивачка як проживала, так і проживає в спірному будинку, при цьому, відповідач до будинку не заселився. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правочини, вчинені внаслідок помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав, повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності, уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину необхідно розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , 1954 року народження, є особою похилого віку, проживає одна, має незадовільний стан здоров`я, у силу якого потребує сторонньої допомоги. Спірний будинок є її єдиним житлом, в якому вона продовжила проживати й після укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, а відповідач у спірний будинок не заселився. Позивач погодилась на передачу будинку та земельної ділянки у власність відповідача лише за умови піклування про неї, забезпечення її допомогою, проведення ремонту в будинку. Відповідач вказані обставини належними та допустимими доказами не спростував. Відповідно до пояснень позивачки [PERSON] , вона помилялася щодо обставин вчинення правочинів саме на момент їх вчинення, оскільки була запевнена своїм сином - відповідачем [PERSON] , що отримає необхідні догляд та допомогу від нього, яку буде потребувати. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка, укладаючи оспорювані правочини, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цих правочинів, прав та обов`язків сторін за цими договорами. На підставі наведеного, судом встановлено наявність обставин, які вказують на помилку позивачки при укладенні спірних договорів щодо їх правової природи та через неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочинів, що вплинуло на її волевиявлення, і ця помилка дійсно була на момент вчинення правочинів і має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved