Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] 04.08.2023 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до акціонерного товариства «Ощадбанк», акціонерного товариства «Сенс Банк», акціонерного товариства «ПУМБ», акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних договорів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2023 справа за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Ощадбанк», акціонерного товариства «Сенс Банк», акціонерного товариства «ПУМБ», акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних договорів була передана на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2023 позовні вимоги [PERSON] до акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання недійсним кредитного договору було виділено в самостійне провадження (а.с. 1). Відповідно до позовної заяви, [PERSON] просить суд визнати недійсним кредитний договір укладений між нею та ТАТ «Ощадбанк». В обґрунтування позову зазначає, що після дзвінків осіб, що представилися співробітниками банку АТ «Ощадбанк» дізналася про наявність кредитного договору та заборгованість за ним, не дивлячись на те, що даний договір позивач не укладала. Крім того, [PERSON] дізналась про наявність документів, що стосуються даного договору не зазначені її особисті дані, можливий її підпис, а на деяких документах наявність підпису взагалі відсутня. З наміром з`ясувати дану ситуацію та вирішити питання позивач звернулася до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з написанням заяви про вчинення злочину. Про що, 15.09.2021 були внесені дані до ЄРДР та відкрите кримінальне провадження № 12021100010002200, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Таким чином, в позивача виникла необхідність в отриманні судового захисту, окрім відкритого кримінального провадження на підставі її заяви, яка полягає у визнанні кредитного договору недійсним (а.с. 2-26). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.12.2023 позовну заяву надіслано за підсудністю до Печерського районного суд м. Києва (а.с. 29-30). Ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 12.01.2024 справу прийнято до провадження судді Новака Р.В. за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 37). 18.04.2024 представником відповідача АТ «Ощадбанк» - Наприківським В.Д. до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до поданої позивачем до відповідача кредитної заяви 70084384 від 11.05.2018 та Заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладених між банком та клієнтом, позивачу були видані кредитні кошти у розмірі 58992,00 грн. Кредитні кошти у вищевказаному розмірі були перераховані у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.05.2023. За умовами кредитного договору клієнту на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України, який з часом змінений на [NUMBER] , а також банк надав клієнту платіжну картку MasterCard World Debit «Моя картка». Свої зобов`язання банк перед позивачем виконав у повному обсязі, надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 58992,00 грн. (копія чеку 7988 від 03.07.2021). Крім того, представник відповідача зазначав, що механізм видачі кредитних коштів, загальні умови надання кредиту належним чином прописані в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким не роздруковується, клієнтом договір не підписується та на руки не видається, а сам тест договору розміщується на Інтернет сторінці банку www.oschadbank.ua про що повідомлялося клієнту при оформленні документів на оформленні кредитної лінії. Відповідно до виписок по картковому рахунку [NUMBER] за період з 10.05.2018 по 06.02.2024 вбачається, що позивач в особистих цілях надані їй кредитні кошти у розмірі 58330,00 грн., а також відповідно до умов кредитування, погашає грошові зобов`язання перед банком. За період з моменту зняття кредитних коштів позивачем погашено заборгованість у розмірі 20013,65 грн., а тому числі в 2024 році в розмірі 3331,89 грн. (а.с. 59-82). Ухвалою суду від 24.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 85). 27.05.2025 представником позивача [PERSON] - адвокатом Шаповал О.В. до суду подано клопотання про перенесення розгляду справи та про приєднання доказів (а.с. 88-116). Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність учасників справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що 10.05.2017, шляхом підписання Заяви про приєднання № 450459907 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку www.oschadbank.ua та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с. 63). Крім того, 10.05.2018 позивачем підписано Заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), у розмірі 58992 грн. та отримано паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а.с. 64, 71-73). З моменту підписання позивачем Заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, між Банком та позивачем був укладений договір № 450459907 від 11.05.2018 в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відповідно до поданої позивачем до відповідача кредитної заяви 70084384 від 11.05.2018 (а.с. 65-66) та заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного обслуговування фізичних осіб (а.с. 64), укладених між банком та клієнтом, позивачу були видані кредитні кошти у розмірі 58992,00 грн. Кредитні кошти у вищевказаному розмірі були перераховані у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 35,00 % річних (п. 6.6.1 заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту)) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.05.2023. За умовами кредитного договору клієнту на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях України, який з часом змінений на [NUMBER] , а також банк надав клієнту платіжну картку MasterCard World Debit «Моя картка» (п. 3.4.1, 3.4.2 заяви про приєднання № 450459907). Заяву про приєднання № 450459907 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), Заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) та Кредитну заяву 70084384 від 11.05.2018 підписано позивачем власноруч. Заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) та Кредитна заява 70084384 від 11.05.2018 є частиною договору 450459907 від 11.05.2018 та відповідно до ч. 3 статті 631 ЦК України має силу письмової домовленості сторін про зміну/встановлення умов кредитування по вже існуючим кредитним правовідносинам. Відповідно до п. 1.3 розділу ХХІІ «Загальні умови надання кредиту Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, к4лієнт засвідчує, що він перед укладанням договору самостійно ознайомився з розміщеною на офіційному сайті банку www.oschadbank.ua інформацією, необхідною для отримання кредиту, яка містить інформацію про наявні та можливі схеми кредитування, яка є достатньою для прийняття усвідомленого рішення. Заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), що міститься в матеріалах справи, є доказом, підписанням якої клієнт ініціює одержання кредиту та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов, визначених у відповідній заяві та у договору (блок 6 - Умови кредитування). Відповідно підписанням цієї заяви клієнт ініціює одержання кредиту на споживчі потреби, погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтверджує укладання між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві (зокрема розміром кредиту) та в договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. І ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ч. І ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначає позивач, що дізналась про наявність документів, що стосуються даного договору не зазначені її особисті дані, можливий її підпис, а на деяких документах наявність підпису взагалі відсутня. З наміром з`ясувати дану ситуацію та вирішити питання позивач звернулася до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з написанням заяви про вчинення злочину. Про що, 15.09.2021 були внесені дані до ЄРДР та відкрите кримінальне провадження № 12021100010002200, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи надано лише копію заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 24.07.2023 (а.с. 91-93) яка не підписана позивачем та виписку по рахунку. Так, суд звертає увагу на те, що відповідно до витягу з ЄРДР 15.09.2021 було відкрито кримінальне провадження № 12021100010002200 за заявою [PERSON] про те, що невстановлені особи у період часу з 30.06.2021 по 20.07.2021 шляхом обману заволоділи її грошовими коштами у розмірі приблизно 400000,00 грн. Разом з тим, позивачем фактично оскаржується заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 24.07.2023. Також позивачем не зазначено, який саме кредитний договір (номер та рік) вона хоче визнати недійсним. Крім того, надані представником позивача виписки по рахунку позивача є неповними і датуються за певні окремі періоди, зокрема, відповідно до виписки за період з 01.09.2021 по 01.01.2022 у [PERSON] же був наявний кредитний ліміт у розмірі 58932,00 грн. і заборгованість за рахунком - 60984,81 грн. (а.с. 114). Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення вказаного кредитного договору до відома позивача були належним чином доведені всі умови договору, підписано сторонами, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення кредитного договору не заявляла додаткових вимог або заперечень щодо умов договору, будь-яких претензій та незгоди з окремими пунктами договору або щодо нерозуміння ним окремих його частин не надходило. Позивачем жодним чином не доведено, що кредитний договір № 450459907 від 11.05.2018 не відповідає нормам ст. ст. 203, 634, 642, 1054, 1066-1069 ЦК України, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Крім того, з наданої представником відповідача виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 10.05.2018 по 06.02.2024 вбачається, що 03.07.2021 відповідач видав [PERSON] кредитні кошти в сумі 58330,00 грн., що також підтверджується чеком від 03.07.2021 № 7988 про видачу готівки у сумі 58330,00 грн., комісія 588,30 грн., [PERSON] , паспорт : [NUMBER] , виданий 19980704, Корольовський РВ УМВС України в Житомирській обл. (а.с 67-70, 74). Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення прав позивача, про які він заявляє в позові. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29). На підставі наведеного.

Outcome: dismissed