Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

У вересні 2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Бойко О.В. звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), про стягнення безпідставно отриманих коштів (пенсії). За вимогами позову представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача безпідставно отримані кошти (пенсію) у сумі 38120,03 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває [PERSON] та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Представник позивача зазначає, що на підставі заяви [PERSON] від 18.05.2016 йому призначено пенсію, як непрацюючому пенсіонеру. В матеріалах пенсійної справи містяться копії трудової книжки відповідача, відповідно до якої 23.04.2020 [PERSON] прийнятий на посаду другого пілота згідно з наказом від 22.01.2020 № 48/л. На адресу ГУ ПФУ в м. Києві надійшла заява відповідача від 08.07.2020 про припинення виплати пенсії у зв`язку з працевлаштуванням і поновленням на роботі. Оскільки відповідач несвоєчасно повідомив про своє працевлаштування, у [PERSON] утворилась переплата пенсії за період з 23.04.2020 по 31.07.2020 в розмірі 45062,00 грн. Частину коштів в розмірі 6941,97 грн утримано з невиплаченого боргу внутрішньо-переміщеної особи за період з 01.03.2019 по 31.05.2019. Залишок невідшкодованої переплати становить 38120,03 грн. Також представник позивача зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, ГУ ПФУ в місті Києві було направило відповідачу листи з вимогою добровільного внесення коштів, проте листи відповідачем було проігноровано та у добровільному порядку безпідставно отримані кошти в розмірі 38120,03 грн повернуті не були. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2024, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до п. 2 ч. 7 с. 121 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 121 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзив не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, з 18.05.2016 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Як вбачається із копії трудової книжки [PERSON] , 23.04.2020 відповідач був прийнятий на посаду другого пілота згідно Наказу № 49/Л від 22.01.2020 (а.с. 17). Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій можливе шляхом стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, зокрема, у випадку надання ним недостовірних (явно неправильних) даних або не надання відповідної інформації тобто у випадку недобросовісної поведінки набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року № 404/4822/15-ц). Як вказує позивач, відповідач несвоєчасно повідомив позивача про працевлаштування та не мав права на отримання пенсії з 23.04.2020. Частину коштів в розмірі 6941,97 грн. було утримано з невиплаченого боргу внутрішньо-переміщеної особи за період з 01.03.2019 по 31.05.2019. Залишок невідшкодованої відповідачем переплати становить 38 120,03 грн. Для вирішення питання про добровільне повернення залишку переплати позивачем було направлено на адресу відповідача листи від 10.11.2022 та від 05.03.2024 з вимогою про повернення коштів в розмірі 38120,03 грн. (а.с. 18, 19). Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача, що переплата пенсії виникла виключно з вини [PERSON] . Так, згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсії, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 24.06.2020, в якій повідомив, що працює в компанії «Константа». 08.07.2020 [PERSON] повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив терміново припинити йому виплату пенсії, у зв`язку із працевлаштуванням. Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що за період з 23.04.2020 по 31.06.2020 надмірна сплата пенсії відбулася з вини пенсіонера. Разом з тим, з липня 2020 року, позивач достовірно знаючи про працевлаштування відповідача, незважаючи на заяву [PERSON] про припинення виплати пенсії, виплатив пенсію останньому за липень 2020 року. Таким чином, не підлягає поверненню безпідставно виплачена пенсія за липень 2020 року в розмірі 13794,49 грн, оскільки її виплата проведена позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи викладене вище, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] та відповідно його часткове задоволення судом. Таким чином, з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві підлягає стягненню безпідставно отримані кошти (пенсія) в розмірі 24325,54 грн (31267,51-6941,97). В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду із цим позовом, пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 1937,92 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial