Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вищезгаданим позовом, в підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано. У шлюбі ними було придбано 4/25 ід.частки нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю від 30.05.2011 року, співвласники нежитлових приміщень домовилися про поділ в натурі. Згідно пункту 7 Договору, за домовленістю співвласників, [PERSON] передано у приватну власність нежитлові приміщення літ.«6» площею 12,8кв.м, «6-2» площею 38,7кв.м, «6-3» площею 20,7кв.м (раніше приміщення «111-1» пл.19,1кв.м, «111-2» пл.19,6кв.м, «ІІ» пл.13,2кв.м, «ІІІ» пл.8,7кв.м, «ІV» пл.4,9кв.м, «V» пл.1,2кв.м, «VІ» пл.1,2кв.м, «VІІ» пл.2,9кв.м, загальною площею 70,8кв.м), що становить 4/25ід.част., загальною площею 72,2кв.м. Незважаючи, що титульним власником зазначено відповідачку, вказані нежитлові приміщення були придбані за їхні спільні кошти в період шлюбу та ведення спільного господарства, а тому являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу, він декілька разів цікавився у [PERSON] про стан належних їм нежитлових приміщень та пропонував здати їх в оренду, на що остання відповідала відмовою. У квітні 2023 року відповідачка, звертаючись до мене з позовом про визначення місця проживання дитини, для підтвердження отримання постійних доходів, долучила до позову копію Договору оренди з ТЗОВ «Едельвейс-Вест» від 28.02.2023 року, предметом якого є об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . В пункті 6.1. Договору оренди зазначено, що вартість оренди складає 8000,00грн (вісім тисяч гривень) за місяць. Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату у повному обсязі до 5 числа кожного місяця авансом, або за згодою сторін (п.6.2.). Відповідно до пункту 4.1. Договір діє з моменту підписання до 28.02.2026 року і може бути продовжений за згодою сторін. Оскільки, відповідачка не тільки без його згоди, як сумісного власника, уклала вищевказаний договір, вона повністю привласнює собі дохід від здачі в оренду належного їм майна. Зазначає про те, що 10 червня 2024 року він звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою перерахувати на його рахунок, вказаний у вимозі, половину (1/2 частину) від отриманих доходів у вигляді орендної плати від ТЗОВ «Едельвейс-Вест» з 01.03.2023 по 01.06.2024 у сумі 64000,00 грн, але до цього часу кошти йому не перерахувала. Так як [PERSON] повністю ігнорує його законні вимоги, як співвласника нерухомого майна, на отримання половини доходів від здачі нежитлових приміщень в оренду, він змушений звернутися до суду з даною позовною вимогою. Ухвалою від 10.10.2024 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 18.11.2024 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 15.11.2024 року відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позову. В судове засідання позивач не з`явився, забезпечив явку свого представника адвоката Партику О.В., яка вказала, що відкликає подані нею раніше заяви про зменшення позовних вимог. Просила задоволити позов в його первинному вигляді. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на підстави, викладені письмово у відзиві. Представник відповідача адвокат Микуш Д.М. вказав, що розгляд справи є передчасним, так як на даний час розглядається справа про поділ майна між сторонами. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами був зареєстровано шлюб, який розірваний рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 року (справа №442/4936/22). У шлюбі сторонами було придбано 4/25 ід.частки нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно Договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 23.12.2009 року, посвідченого Спариняк Л.В., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу. Відповідно до Договору про поділ нерухомого майна, що є спільною частковою власністю від 30.05.2011 року, співвласники нежитлових приміщень домовилися про поділ в натурі. Згідно пункту 7 Договору, за домовленістю співвласників, [PERSON] передано у приватну власність нежитлові приміщення літ.«6» площею 12,8кв.м, «6-2» площею 38,7кв.м, «6-3» площею 20,7кв.м (раніше приміщення «111-1» пл.19,1кв.м, «111-2» пл.19,6кв.м, «ІІ» пл.13,2кв.м, «ІІІ» пл.8,7кв.м, «ІV» пл.4,9кв.м, «V» пл.1,2кв.м, «VІ» пл.1,2кв.м, «VІІ» пл.2,9кв.м, загальною площею 70,8кв.м), що становить 4/25 ід.част., загальною площею 72,2 кв.м. В пункті 6.1. Договору оренди зазначено, що вартість оренди складає 8000,00грн (вісім тисяч гривень) за місяць. Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату у повному обсязі до 5 числа кожного місяця авансом, або за згодою сторін (п.6.2.). Відповідно до пункту 4.1. Договір діє з моменту підписання до 28.02.2026 року і може бути продовжений за згодою сторін. 10 червня 2024 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою перерахувати на його рахунок, вказаний у вимозі, половину (1/2 частину) від отриманих доходів у вигляді орендної плати від ТЗОВ «Едельвейс-Вест» з 01.03.2023 по 01.06.2024 у сумі 64000,00грн. Вимогу було мною надіслано рекомендованим поштовим відправленням АТ «Укрпошта». Як вбачається з відстеження поштового відправлення, вимогу Відповідачка отримала особисто 24.06.2024 року, однак кошти позивачу не перерахувала. Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Наведене кореспондується з ч. 3ст. 368 ЦК України, згідно якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою третьою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (частина перша статті 325 ЦК України). Частинами першою, другою статті 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Подібні правовідносини були об`єктом розгляду Верховного Суду під час касаційного перегляду судових рішень у справі № 335/10239/20. Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 07.08.2023 року у справі № 335/10239/20, встановивши, що сторонам у справі на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 03 червня 2019 року у справі № 756/10701/17, яке набрало законної сили 24 жовтня 2019 року, належить по 1/2 частині спірного нежилого приміщення, яке відповідачка як фізична особа - підприємець здає в оренду третій особі, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача 1/2 частини отриманих доходів від здачі нежилого приміщення в оренду. Відтак, оскільки позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 1/2 частина спірного нежилого приміщення, відповідачка [PERSON] не мала права самостійно розпоряджатися нежилим приміщенням та одноосібно отримувати дохід від його використання. Тому з неї підлягають до стягнення частина (половина) отриманих доходів від здачі належних нежитлових приміщень за період з 01.03.2023 по 01.06.2024 на суму 63192,50 грн згідно представлених квитанцій та перерахованих сум в судовому засіданні. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 911 грн пропорційно до задоволеної суми позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved