Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 2001613116201 від 18.06.2020 року в розмірі 59\~514,49 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між АТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитні договори: № 2001613116201 від 18.06.2020 року видано кредитну картку з встановленим лімітом 20 000,00 грн., який в подальшому було збільшено до 37\~000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк та заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 04.06.2024 року склала: 35\~788,57 грн. по кредитному договору та 23\~725,92 грн. заборгованість за процентами. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за Кредитними договорами, представник позивача змушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 26.08.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без представника Банку, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судовому засіданні визнала кредитну заборгованість, що виникла у неї з підстав несплати чергових платежів по кредиту, однак повідомила, що після отримання копії позовної заяви, зв`язувалась з представником банку та частково погасила кредитний борг, що підтверджує роздруківками про перерахунок коштів згідно квитанції № w153915441 від 09.11.2024 р. на суму 200 грн., квитанції № w154548989 від 14.11.2024 р. на суму 2 300 грн., квитанції № w153593337 від 07.11.2024 р. на суму 500 грн., квитанції № w151373121 від 19.10.2024 р. на суму 3 000 грн. Також, [PERSON] просила розстрочити суму боргу, оскільки погасити борг одним платежем, вона немає можливості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, 18.06.2020 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2001613116201, що підтверджується копіями заяви № 2001613116201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18.06.2020 року, анкети клієнта в АТ «ПУМБ», які підписані власноручним підписом відповідачки (а.с. 6-7). Згідно умов договору, позивач надав відповідачу кредит шляхом відкриття поточного рахунку та встановлення на нього відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, а саме 20 000,00 грн., який в подальшому було збільшено до 37 000 грн., на строк 12 місяців, під фіксовану стандартну процентну ставку 47,88% річних. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитними договорами у повному обсязі. Всупереч умов Кредитних договорів відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення сум заборгованості по кредитам та процентам у строк, вказаний у договорах, у зв`язку з чим 05.06.2024 року позивачем, на адресу відповідача, були направлено письмову вимогу (Повідомлення) про погашення заборгованості за вих. № кно-44.2.2/325, що підтверджується копією письмової вимоги (Повідомлення) про погашення заборгованості та списку № 20240606 ПУМБ_1283 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а.с. 39-43). Однак відповідачка вищевказану вимогу не задовольнила, погашення заборгованості не здійснила, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 04.06.2024 року склала: 35 788,57 грн. по кредитному договору та 23 725,92 грн. заборгованість за процентами, що підтверджується наданими розрахунками заборгованості за Кредитним договором № 2001613116201 від 18.06.2020 року (а.с. 45-54). Станом на 13.05.2022 рік кредитний ліміт було збільшено до 37\~000 грн. (а.с. 44). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 статті 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до статей 527 та 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а стаття 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. [PERSON] довгий час не виконувала обов`язок щодо виплати платежів по кредитному договору, що призвело до заборгованості, яка підлягає стягненню рішенням суду. Проте, відповідачка частково погасила кредитний борг, що підтверджує роздруківками про перерахунок коштів згідно квитанції № w153915441 від 09.11.2024 р. на суму 200 грн., квитанції № w154548989 від 14.11.2024 р. на суму 2 300 грн., квитанції № w153593337 від 07.11.2024 р. на суму 500 грн., квитанції № w151373121 від 19.10.2024 р. на суму 3 000 грн., всього на суму 6\~000 грн., які слід відрахувати з боргу у розмірі 59 514,49 грн., та стягнути з відповідачки рішенням суду 53\~514,49 грн. Суд також, задовольняє клопотання [PERSON] про розстрочення виконання судового рішення, шляхом сплати заборгованості рівними частинами протягом 12 (дванадцяти) місяців, тобто по 4 459,54 гривень, щомісяця з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 38 084,32 грн., оскільки вона підтверджена матеріалами справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial