Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~про визнання\~права власності,\~у якому\~просить припинити\~право спільної\~часткової власності,\~номер запису\~ро право\~власності 35446278,\~розмір частки\~5/6,\~власник [PERSON] ,\~на земельну\~ділянку загальною\~площею 4,3424\~га,\~кадастровий номер\~5323885800:00:023:0023,\~цільове призначення\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва шляхом поділу спільного майна, визнати право\~власності за [PERSON] , на земельну ділянку загальною площею 3,6187 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка утворилася після поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5323885800:00:023:0023, провести розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивачем, як спадкоємцем за заповітом, отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин земельної ділянки з кадастровим номером 5323885800:00:023:0023 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,3424 га. Відповідач по справі має право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 Цивільного кодексу України на 1/6 частку земельної ділянки. Ним було подано заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, проте з того часу минуло більше чотирьох років, а відповідач так і не оформив своїх прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину. На сьогоднішній день через те, що відповідач не дооформив своїх прав, право на пай оформлено лише в тій частині, що належать позивачці, але для того щоб вільно розпоряджатися земельною ділянкою, припиняти договори оренди земельної ділянки укладати договори оренди, продати частку земельної ділянки необхідно волевиявлення та згода обох співвласників. Після похорон матері між сторонами виник конфлікт та непорозуміння, які на даний час перешкоджають у вільному володінні та розпорядженні майном позивачу. За поясненнями позивача відповідач не має наміру найближчим часом дооформляти свою частку у спадщині. Такі дії відповідача обмежує конституційні права позивачки передбачені ст.41 Конституції України, саме право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ухвалою суду від 11.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Міщенко Ю.О. та позивач у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розглядом справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб сайті Судової влади України. Клопотань про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.ст. 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12\~червня 2009\~року №\~5\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства,\~що регулюють\~провадження у\~справі до\~судового розгляду» судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , є власницею 5/6 частини земельної ділянки загальною площею 4,3424 га, кадастровий номер 5323885800:00:023:0023, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськосподарського виробництва, що розташована на території Теплівської сільської ради, Лубенського району, Полтавської області та належала померлій [INFO] [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , якій належала на праві власності належала земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 104349, виданого Пирятинською районною державною адміністрацією Полтавської області 29 грудня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 338, спадщину після якої прийняла її донька [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 199941338 від 12.02.2020, за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 5/6 частку земельної ділянки з кадастровим номером 5323885800:00:023:0023, загальною площею 4,3424 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва (а.с. 6-7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 396982302 від 28.09.2024 за [PERSON] зареєстровано право власності на 5/6 частки земельної ділянки за кадастровим номером 5323885800:00:023:0023, загальною площею 4,3424 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9). Відповідно до витягу № НВ-9949499212024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, норматив грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 5323885800:00:023:0023 становить 126 447 (сто двадцять шість тисяч чотириста сорок сім) гривень 06 копійок (а.с. 10). ПП «ЗЕМЛЕУСТРІЙ 2010» було надано до суду довідку разом із Схемою щодо можливості поділу (виділу) часток співвласників земельної ділянки, де зазначено, що враховуючи поданий кадастровий план земельної ділянки за кадастровим номером 5323885800:00:023:0023 загальною площею 4,3424 га. та інформацію з ДРРП на нерухоме майно, останні прийшли до висновку, що співвласниками земельної ділянки є [PERSON] (частка 1/6) та [PERSON] (частка 5/6). Враховуючи, що частки співвласників різні, кожному може бути виділена в натурі земельна ділянка площею 0,7237 га (частка 1/6) та 3,6187 га (5/6 частка). Також під час поділу (виділу) часток кожному співвласників із загальної площі земельної ділянки, останні отримають ділянки, які матимуть свої під`їзди і не будуть перешкоджати в користуванні або обмежувати іншого співвласника чи третьої сторони. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної часткової власності (спільне майно). Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позову по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, оскільки позов задоволено до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved