Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 16 жовтня 2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальною «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 42\~195,77 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 24 листопада 2017 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 39.99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа- Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. Станом на 23 лютого 2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 42 195,77 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. 23 лютого 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 24 листопада 2017 року, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 23 лютого 2021 року обліковується заборгованість в розмірі 42 195,77 грн. Не погодившись із позовними вимогами, 08 листопада 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що позивач в своїй позовній заяві зазначає, що стягує заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 24 листопада 2017 р. При цьому, в наданій позивачем Оферті на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії від 24 листопада 2017 р. не зазначений жодний номер кредитного договору. В п. 6 Оферти зазначено, що «строк відповіді на цю пропозицію складає 30 робочих дня з моменту подання Банку. Угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту». Разом з тим, в матеріалах справи відсутня копія Акцепту відповіді банку на Оферту. Отже, не підтверджено факт укладення угоди, оферту щодо якої долучено позивачем на підтвердження позовних вимог. Більше того у наданому позивачем Розрахунку заборгованості зазначено, що це Розрахунок за кредитним договором №630791487. Дата надання кредиту 24 листопада 2017 р. В наданих банківських виписках зазначено №630791487, вказано, що це «виписка по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard» і обраховується з 24 листопада 2017 р. У документі з назвою «Виписки з додатку до Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 р. «реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами»» зазначено також номер договору CCNG-630791487. Тобто, ні Розрахунок, ні Банківські виписки, ні документ «Виписки з додатку до Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 р. «реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами»» не стосуються Оферти, наданої позивачем. Позивачем не надано Акцепту Оферти, яка міститься в матеріалах справи; не надано виписок, що стосуються Оферти; не надано кредитного договору CCNG-630791487, який зазначено у витягу з Реєстру боржників та право вимоги по якому нібито набув позивач; не надано кредитного договору №630791487, на основі якого здійснено Розрахунок заборгованості. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази відкриття поточного рахунку згідно Оферти та докази видачі електронного платіжного засобу. Позивач не надав суду, ні графік погашення заборгованості, ні тарифи, де були б встановлені та визначені дати платіжних та розрахункових періодів. Надана позивачем Виписка взагалі не стосується ні Оферти, ні рахунку № [NUMBER] , що зазначений в оферті. Щодо відсутності права вимоги у Позивача до [PERSON] . В матеріалах справи відсутня копія договору факторингу, нібито укладеного 23 лютого 2021 р. між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», на який посилається позивач. На копії Виписки з додатку до Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 р. «реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» відсутня печатка та підпис ТОВ «ФК «ФОРТ», що може свідчити про підробку позивачем даного доказу, з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи права вимоги передавались від АТ «Альфа-Банк» спочатку до ТОВ «ФК «Форт», а вже потім до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», відповідно і витяг з Реєстру боржників, що передавався від ТОВ «ФК «Форт» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», повинен був бути скріплений печатками ТОВ «ФК «Форт» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». В матеріалах справи взагалі відсутні реєстри боржників на кожному із етапів відступлення прав вимоги, що зайвий раз свідчить про недоведеність набуття позивачем права вимоги до [PERSON] . Більше того, дані з наданої Виписки суперечать Розрахунку позивача, оскільки відповідно до них, позивачу передавався борг у розмірі 42 195,77 грн., що складався з 35 770,60 грн. заборгованості за тілом кредиту та 6 425,17 грн. заборгованості за штрафними санкціями. Однак, позивач, відповідно до Розрахунку стягує абсолютно інші складові заборгованості: 34 870,43 грн. заборгованості за простроченим тілом, 5 925,17 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 900,17 грн. заборгованості за овердрафтом, 500,00 грн. заборгованість за неустойкою (штрафом). Тобто, Виписка з Додатку до Договору факторингу прямо суперечить наданому позивачем Розрахунку заборгованості, та наданим договорам факторингу, а також підтверджує стягнення з відповідача за абсолютно іншим договором, ніж той, що наявний в матеріалах справи. Відповідно до Розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості складає 42 195,77 грн. Однак, в Банківських виписках чітко зазначено, що всього витрат 70703,55 грн., всього надходжень 70703,55 грн. Поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 0,00 грн. 21 листопада 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, відносно порядку укладення кредитного договору. Позивачем разом із позовною заявою надано оферту відповідача про отримання кредиту в якій вказано всі істотні умови договору банківського кредиту, в тому числі і розмір відсотків. На підтвердження прийняття даної оферти Відповідача (умов отримання кредиту, які запропоновані саме відповідачем) АТ «Альфа Банк» було вчинено конклюдентні дії, а саме видано (перераховано) кредит, що підтверджується випискою по рахунку, яка надана разом із позовною заявою. Більше того, в наданій позивачем разом із позовною заявою Оферті відповідача у самому низу чітко зазначено, що відповідач підтверджує власноручним підписом, що йому на його оферту АТ «Альфа Банк» надано акцепту. Отже, укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем відбувалось саме шляхом прийняття оферти (пропозиції) відповідача АТ «Альфа Банк» (прийняття оферти відповідача АТ «Альфа Банк» і є укладеним кредитним договором, оскільки всі суттєві умови кредитного договору чітко вказані в оферті (пропозиції) відповідача на отримання кредиту). Щодо не згоди відповідача із розміром заборгованості та розрахунком. Надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача у розумінні вищевказаних вимог законодавства. Заяви,\~клопотання,\~інші процесуальні\~дії у\~справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 жовтня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (a.c.39-40). Відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. 18 жовтня 2024 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.40-41). Ухвалою судді від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальною «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.42-43). Представник позивача подав заяву у якій просив задовольнити позов у повному обсязі, розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважаючи їх необгрунтованими та не доведеними.. Фактичні обставини встановленні судом 24 листопада 2017 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем укладено оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. (а.с.6) на наступних умовах: 1.відповідач просив випустити міжнародну платіжну карту МС DEBIT WORLD строком дії 3 (три) з моменту випуску; 2.ліміт кредитної лінії у розмірі 200\~000 грн.; 3.процентна ставка за користування коштами відновлюваної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою у розмірі 39,99 % річних; 4.обов`язковим мінімальним платежем відповідач пропонував встановити 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.; 5.відповідач пропонував банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] в розмірах необхідних для щомісячної оплати страхового платежу згідно х умовами договору; 6.підписанням оферти відповідач беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, з інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; 7.строк відповіді на цю пропозицію складає 30 робочих днів з моменту її подання банку, угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту. В оферті зазначено, що відповідач акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії отримав. Дане підтверджується особистим підписом відповідача. Відповідно до договору факторингу №1 від 22 лютого 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору. Сторони погодили, що до ТОВ «ФК Форт» переходять всі права, що належать АТ «Альфа-Банк» за договорами, на умовах передбачених договорами. (а.с.9-13). Право вимоги вважається відступленим з моменту підписання цього договору. В день підписання цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстрів боржників. АТ «Альфа-Банк» зобов`язане в день підписання договору додатково підготувати та передати ТОВ «ФК Форт» реєстри боржників з усіма заповненими даними боржників. Проте в матеріалах справи відсутній реєстр стосовно відповідача, який мав бути сформований АТ «Альфа-Банк» в день підписання договору факторингу №1 від 22 лютого 2021 року. 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. (а.с.16-20). Проте в матеріалах справи відсутній реєстр стосовно відповідача, який мав бути сформований ТОВ «ФК Форт» в день підписання договору факторингу №01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року. В матеріалах справи міститься виписка по рахунку відповідача, відповідно до якої вбачається, що останній користувався кредитним лімітом та погашав його. (а.с.24-31). Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 22 лютого 2021 року обліковується заборгованість в розмірі 42 195,77 грн. (а.с.32). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 8, 9, 10\~ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. Відповідно до ч.1\~ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій\~статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Згідно ч.1\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що з наданих додатків до договорів факторингу неможливо встановити чи перейшло до позивача право вимоги стосовно кредитного зобов`язання [PERSON] , адже в порушення умов вищевказаних договорів факторингу в додатках відсутні реєстри боржників на підставі, яких складені акти прийому-передачі таких реєстрів. З огляду на вказане у суду відсутня можливість встановити чи перейшло до позивача право вимоги за кредитним договором укладеним 24 листопада 2017 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем, таким чином вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати правничої допомоги в розмірі 8 000 грн. у зв`язку із нищезазначеним. Представник відповідача просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн., яку підтверджують \~договором про надання правничої допомоги №24107 від 30 жовтня 2024 року (а.с.66-68), детальним описом виконаних робіт (а.с.71) та актом приймання-передачі послуг №1 від 30 жовтня 2024 року. (а.с.69). Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ч.2\~ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. За змістом норм\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката не співмірна із складністю справи, оскільки адвокат з`являвся в судові засідання через участь в судових засіданнях за допомогою відеоконференцій та з процесуальних документів подав лише відзив на позовну заяву, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 14 000 грн є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з\~\~відповідача\~витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved