Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) від 26.06.2024 серії [NUMBER] . 03.09.2008 [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Моргуновим О.В., відповідно до якого вона заповіла позивачу земельну ділянку площею 6,74 га, розташовану на території Любицької сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 017173, виданого головою Новомиколаївської райдержадміністрації 11.02.2002. Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.07.2024 № 77653033 підтверджується відсутність спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Про наявність заповіту, складеного [PERSON] 03.09.2008, позивачу було невідомо. Доказів на спростування цього факту відповідач суду не надав. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, шестимісячний строк для прийняття спадщини, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , закінчився 02.08.2021. За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1). За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 2). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3). До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться такі, що створювали об`єктивні, непереборні перешкоди для спадкоємця, через які він не зміг вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Під час розгляду даної справи суд враховує висновок щодо застосування ст. 1272 ЦК України, викладений в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 565/1145/17 (реєстраційний номер у ЄДРСР 82669288), відповідно до якого, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано квитанцію від 05.09.2024, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн.Разом з цим, позивач у позовній заяві зазначив про відсутність наміру стягувати понесені ним судові витрати з відповідача, а відтак, виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про можливість покладення судового збору на позивача. Інші судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved