Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 24.10.2016 у розмірі 36\~490,77 грн, яка виникла станом на 21.01.2024. Позов обґрунтовано обставинами: Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 24.10.2016 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленного кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 25\~792,12 грн зі сплатою відсотків у розмірі 24,00 % за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця Відповідач зобов`язався надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання відкритих в банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 21 січня 2024 року відповідач має заборгованість в розмірі 44\~760,58 грн, яка складається з наступного: 23\~812,48 грн - заборгованість за кредитом; 9\~041,86 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 11\~906,24 грн - заборгованість за пенею. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати повернення від боржника повної суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 36\~490,77 грн, з яких: 23\~812,48 грн - заборгованість за кредитом; 9\~041,86 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3636,43 грн - заборгованість за пенею, а також сплачений судовий збір. Позиція відповідача У встановлений судом строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 16.02.2024 представник позивача звернулась до Широківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості. 04 квітня 2024 року ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження №979 Широківського районного суду Дніпропетровської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2024 року, справу передано у провадження судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Нестеренка О.М. 12.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. До позову представником позивача додано клопотання про розгляд справи без участі представника Банку, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує Відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Судові повістки та копія ухвали про прийняття справи до провадження від 12.08.2024 направлялись судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, але були повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Однак, в судове засідання він не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст. 280 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем. 31 серпня 2011 року [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 24 жовтня 2016 року між сторонами укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем. Відповідно до Угоди сторони домовились про зменшення розміру заборгованості, яка виникла з дати надання кредиту, а саме: проценти на 525,12 грн, комісію на 80,38 грн, штраф на 3129,16 грн. Заборгованість по договору з дати підписання Генеральної угоди складає 27\~347,12 грн, кінцева дата сплати заборгованості по договору 31.10.2019. Згідно з розділом 2 Генеральної угоди відповідач отримав строковий кредит у розмірі 25\~792,12 грн на строк 36 місяців з 24.10.2016 по 31.10.2019 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця Відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом (щомісячний платіж) в сумі 1011,90 грн. За порушення позичальником строків погашення заборгованості та порушення зобов`язань по погашенню кредиту встановлена відповідальність позичальника у вигляді сплати штрафу та пені. Відповідно до довідок позивача, 24.10.2016 [PERSON] видано кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт в розмірі 25\~792,12 грн. 06.04.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Із виписки за Договором по карті відповідача слідує, що останній періодично, однак не в строки встановлені договором та не в повному розмірі, здійснював поповнення своєї картки готівкою, з якої здійснювалось автоматичне погашення простроченої заборгованості та списання відсотків, штрафу. Останнє поповнення картки відповідачем здійснено після закінчення строку дії договору, а саме 05.12.2023 року в розмірі 15\~588,55 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.10.2016, станом на 21 січня 2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] 36\~490,77 грн, яка складається з: 23\~812,48 грн - заборгованість за кредитом; 9 041,86 грн - заборгованість за відсотками; 3636,43 грн - заборгованість по пені. Відповідачем заборгованість не сплачена. Розмір наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо форми правочину та його змісту. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Так, за договором приєднання лише одна сторона уповноважена на розроблення договірних умов у даній справі АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки споживач банківських послуг є юридично слабшою стороною за договором приєднання, що спричиняє дисбаланс свободи договору, тому умови, що розробляються банком повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Щодо виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Згідно\~зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст.\~526\~та\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~\~ V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5\~ст. 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] дійсно укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 24 жовтня 2016 року. У вказаній угоді визначені істотні умови договору: сума кредиту, розмір відсотків та штрафу за порушення зобов`язання, порядок сплати кредиту та відсотків, розмір щомісячного платежу, строк користування кредитом. Також із виписки за договором видно зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, часткове поповнення рахунку для погашення заборгованості та списання відсотків. Проте, [PERSON] не належним чином та не в повному обсязі виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Таким чином, позивачем підтверджений факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Генеральною угодою, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, відсотків, стягнення штрафів, встановлених договором. У зв`язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 23 812,48 грн та процентів в розмірі 9 041,86 грн. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування викладених позивачем обставин, а також щодо суми заборгованості по кредиту та процентам перед позивачем у вказаному розмірі - не надав. Щодо стягнення заборгованості за пенею. Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 24 жовтня 2016 року при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах, за кожен день прострочки. Отже, на підтвердження позовних вимог в цій частині, позивач посилається Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку. Проте, наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача [PERSON] , не зазначено дату їх затвердження. Враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.10.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, встановити редакцію, яку саме розумів та з якою ознайомлювався відповідач, неможливо. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Таким чином, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що саме ці Умови є складовою частиною укладеної між сторонами Генеральної угоди і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Генеральну угоду та, відповідно, брав на себе зобов`язання зі сплати саме такого, який зазначено в Умовах, розміру пені, у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру пені, Умови та правила надання банківських послуг позивачем суду не надані, тому в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені в розмірі 3636,43 грн слід відмовити. Вказане узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення пені такими, що суперечать наведеним вище законодавчим актам і правовим позиціям Верховного суду України, а тому останні задоволенню не підлягають. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 32854,34 грн, тобто з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 23812,48 грн, за відсоткам в розмірі 9041,86 грн. Таким чином позов підлягає задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. З урахуванням приписів частини першої\~статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору та відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір». Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2181,00 грн (32854,34 х 2422,40 / 36490,77). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial