Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номера від 06.11.2020 у загальному розмірі 195 291,95 грн. та 2422,40 грн. судового збору. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, ознайомився з умовами кредитування та 06.11.2020 року власноручно підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Паспорт кредиту. Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, процентна ставка 42,0% річних. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00%. На підставі укладеного Договору Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] строк дії - 09/24 тип - Універсальна. Позивач виконав умови договору та надав Відповідачу кредитну картку, кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, тому станом на 23.06.2024 року має заборгованість - 195291,95 грн, яка складається з наступного: 158509,56 грн - заборгованість за тілом кредита, 36782,39 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку просять стягнути з відповідача у примусовому порядку, та стягнути понесені судові витрати. Позовна заява надійшла до суду 11.07.2024. Ухвалою головуючого судді від 30.07.2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням першого судового засідання на 03.09.2024, яке було відкладено на 08.10.2024, 20.11.2024 та на 06.12.2024 за заявою відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи позивач повідомлений належним чином, у матеріалах справи є клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги фактично визнав, просив врахувати, що на теперішній час у нього поліпшилось матеріальне становище, ним здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором на суму 47950 грн, просив розстрочити виплату решти суми боргу яка залишилась. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, враховуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.11.2020 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 18-25). Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] підтверджується зміна розміру кредитного ліміту до 150000 грн з 11.08.2023 (а.с. 11). Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримав кредитну картку, терміном дії до 09/24 (а.с. 17), рух коштів по якій відображено у виписці банку (а.с. 12-16). У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. До Договору банк додав Паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 55-80). Відповідно до п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, Банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності Клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, встановлених Договором. Із матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Станом на 23.06.2023 заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» становить 195291,95 грн, з яких: 158509,56 грн - заборгованість за кредитом; 36782,39 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 8-10). Рух коштів по яких відображено у виписці за договором б/н від за період з 16.11.2020 по 28.06.2024, з якого вбачається, що фактично банківськими послугами відповідач користується з 2020 року, активно користувався кредитною карткою, роблячи перекази зі своєї картки, а також поповнюючи її. Витрати по картці не перевищують кредитного ліміту, однак зарахування на карту відповідача не покривали витрат, що призвело до виникнення боргу, розмір якого суд визнає доведеним, у тому числі і даними виписки по кредитному рахунку (а.с. 12-16). Відповідно до квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] здійснено часткове погашення заборгованості за карткою [NUMBER] , а саме 01.11.2024 на суму 10000 грн, 27.11.2024 на суму 24950 грн, 02.12.2024 на суму 13000 грн, всього 47 950 гривень (а.с. 68). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, беручи до уваги дослідженні в судовому засіданні докази, з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.11.2020 у розмірі 147341,95 грн. Обговорюючи вимоги відповідача про можливість розстрочення виконання судового рішення суд зазначає наступне. Так, розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення суд виходить з міркувань доцільності та об`єктивності необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання такого додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання строку для розстрочки виконання рішення суд не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, розстрочка має бути компромісом між заінтересованими сторонами. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених у п. 10 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року за № 14, задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року за № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Суд приходить до переконання, що наведені відповідачем обставини не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, вони не є конкретизованими. Таким чином, клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, не підлягає задоволенню, оскільки він не довів належними та допустимими доказами обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду. У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial