Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 20000 грн. та сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.01.2023 року між ТОВ Укр Кредит Фінанс та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1140-0407. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 4000 грн. строком 300 днів з відсотковою ставкою: 2,50 % на день (пільгова ставка), 3% на день (стандартна ставка). Позивач виконав зобов`язання за договором в повному обсязі та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти. Проте відповідач всупереч умов договору не виконала в повному обсязі зобов?язання за договором. Станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості становить 39640 грн: 4000 грн - заборгованість за кредитом; 35640 грн - заборгованість за відсотками. Проте позивач частково списав заборгованість відповідача та просить стягнути з відповідача на його користь 20000 грн.: 4000 грн - заборгованість за кредитом та 16000 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивач не надав докази на підтвердження перерахунку їй кредитних коштів, а також вважає, що позивач не довів належними доказами наявність заборгованості та її розмір. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 13.01.2023 року між ТОВ Укр Кредит Фінанс та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №1140-0407, відповідно до умов якого ТОВ Укр Кредит Фінанс надав позичальнику кредит у виді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 4000 грн. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для Позичальника шляхом надання Позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Умовами договору було передбачено, що за умови повернення кредиту у строк до 30.01.2023 року позичальник мала сплатити відсотки у розмірі 1800 грн. (за пільговою процентною ставкою). У разі несплати позичальником у повному обсязі нарахованих відсотків, нарахування відсотків здійснюється за стандартною процентною ставкою. ТОВ Укр Кредит Фінанс виконало умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000 грн. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не надав докази отримання нею кредитних коштів з таких підстав. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладении? в письмовіи? формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електроннии? документообіг", а також з урахуванням особливостеи?, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до ст. 639 ЦК Украі?ни, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаціи?но-телекомунікаціи?них систем, він вважається укладеним у письмовіи? формі. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електроннии? правочин має бути підписании? сторонами, моментом и?ого підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог, Позичальнику було надано одноразовии? ідентифікатор A8614, для підписання Кредитного договору 1140-0407 від 13.01.2023 року, підтвердження ознаи?омлення з Правилами та інших супутніх документів. Таким чином судом встановлено, що укладений договір кредиту відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047 ЦК України. Водночас суд зауважує, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистии? кабінет, без здіи?снення входу на вебсаи?т Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитнии? договір між Позивачем та Відповідачем не був би укладении?, а кредитні кошти не були би перераховані Відповідачу. Аналогічнии? висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, по справі 127/33824/19. Окрім того, факт перерахунку коштів на картку відповідача підтверджується довідкою АТ КБ Приватбанк, згідно з якою перерахування коштів від ТОВ Укр Кредит Фінанс відбувалося через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019 року. З розрахунку заборгованості видно, що в порушення умов договору Відповідач отримані кредитні кошти не повернула, у зв?язку з чим станом на 25.06.2024 року загальний розмір заборгованості становить 39640,00 грн.: 4000 грн. - заборгованість за кредитом; 35640, 00 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір кредиту підписаний особисто відповідачем. З урахуванням чого, суд приходить до висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов?язання. Підписавши оферту, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627\~ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Отже відповідач отримала кредитні кошти, проте в порушення умов договору своєчасно та в повному обсязі не повернула заборгованість. Не є переконливими доводи відповідача про те, що позивач не надав виписки по рахунку з банківської установи на підтвердження заборгованості по кредиту, а тому , на думку відповідача, позивач не довів наявність заборгованості за договором, оскільки розрахунок заборгованості проведено відповідно до умов договору: сума кредиту 4 000,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовии? період 18 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Відсотки за користування кредитним коштами нараховувались щодня, що становило 100 грн та 120 грн відповідно, в період до 09.11.2023 року. Водночас відповідач не надала докази на підтвердження відсутності заборгованості, зокрема квитанції про повернення кредиту, сплату відсотків тощо. \~ \~ \~ \~Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054\~ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525\~ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Проте Відповідач не надала доказів виконання зобов?язання за Договором перед Позивачем. Водночас суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83\~Цивільного процесуального\~кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). За приписами частини 4 статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед Позивачем. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що Відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. Відповідно до ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. (квитанція №39106 від 25.07.2024) покладаються на Відповідача.

Outcome: approved