Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , яка відмовилася забрати свою дитину після народження з пологового відділення Лисянської ЦРЛ, про що свідчить «Акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту дитину» від 04.12.2010 року № 1024. Згідно витягу № 00007099107 від 13.12.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 13.12.2010 року № 382 малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а наказом служби у справах дітей Лисянської районної державної адміністрації від 13.12.2010 року № 41 малолітню дитину взято на первинний облік. [PERSON] підписала заяву про згоду на усиновлення народженої нею дитини [PERSON] та присвоєння дитині прізвища та по батькові усиновителя згідно ч. 4 ст. 155 СК України, яка була засвідчена приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б., серія ВРД № 688818 від 05.02.2011 року. Розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 14.12.2010 року № 384 [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , яка по вересень 2022 року добросовісно виконувала обов`язки опікуна. Разом з тим, розпорядженням Звенигородської райдержадміністрації від 06.12.2022 року № 109 припинено опіку над малолітньою дитиною [PERSON] у зв`язку з погіршенням стану здоров`я опікуна [PERSON] та малолітню дитину було тимчасово влаштовано до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». Рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 07.03.2023 року № 63, враховуючи висновок Комісії з захисту прав дитини від 06.02.2023 року № 3 малолітнього [PERSON] зараховано до КЗ «Корсунь-Шевченківський багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр «Надія» Черкаської обласної ради на повне державне утримання на 2022-2023 навчальний рік. З метою подальшого влаштування малолітнього [PERSON] до сімейних форм виховання необхідне судове рішення про позбавлення батьківських прав матері дитини [PERSON] відносно народженої нею дитини [PERSON] .. Тому позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо вказаної малолітньої дитини. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 16.07.2024 року провадження у зазначеній справі було відкрите за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25.09.2024 року вирішено закрити підготовче провадження в цивільній справі та призначити справу до судового розгляду. Представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Лисянської селищної ради, Звенигородського району, Черкаської області - Гезей С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала зазначивши, що дитина перебуває в інтернаті вже третій рік поспіль, разом з тим питання про влаштування дитини до сім`ї є актуальним. В судове засідання призначене на 25.09.2024р., 24.10.2024р. та 04.12.2024р. [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила. Відзив на позов не подала, у зв`язку із чим, суд, відповідно до ст. ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради, Звенигородського району, Черкаської області до судового засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду клопотання із проханням розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У ч. 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За змістом ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 1 ч. 1 вказаної правової норми визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Положеннями ст. 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно вимог пунктів 1, 2, 6 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області зроблено відповідний актовий запис за № 90 та видано Свідоцтво про народження серія [NUMBER] , в якому в якості батька вказаний [PERSON] , мати - [PERSON] . Даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області 13.12.2010 року за № 00007099107, стверджується, що до цього реєстру 10.12.2010 року внесено актовий запис № 90 про народження [INFO] [PERSON] , матір`ю якого вказана відповідачка [PERSON] . Державна реєстрація проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою). Згідно з даними акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 06.12.2010 року № 1024 мати дитини [PERSON] відмовилася забрати свою дитину [PERSON] з пологового відділення у зв`язку з тим, що не в змозі виховати дитину, оскільки вже має четверо дітей. Згідно Розпорядження Лисянської районної державної адміністрації від 13.12.2010 року № 382 малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно Розпорядження Лисянської районної державної адміністрації від 14.12.2010 року № 384 [PERSON] , жительку [ADDRESS] , призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , надавши їй право вирішувати всі питання, що стосуються захисту прав та інтересів підопічного згідно чинного законодавства. Із акту про факт передачі дитини від 14.12.2010 року вбачається, що адміністрація закладу Лисянська ЦРЛ в особі головного лікаря Товкеса П.П.передала дитину [PERSON] , [INFO] , [PERSON] на підставі розпорядження № 384 від 14.12.2010 року Лисянської РДА Черкаської області. Згідно заяви від 05.02.2011 року, засвідченої приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б., серія ВРД № 688818 від 05.02.2011 року, [PERSON] дала вільну і безумовну згоду на усиновлення її сина [PERSON] , [INFO] , громадянкою України [PERSON] та присвоєння [PERSON] прізвища та по батькові усиновителя. Розпорядженням Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області від 06.12.2022 року № 109 припинено [PERSON] опіку над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Згідно довідки № 41/01-29 від 15.02.2023 року, виданої начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Гезей С.Г. [PERSON] перебуває на первинному обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради як дитина, позбавлена батьківського піклування, з 13.12.2010 року по даний час. Статус надано Розпорядженням Лисянської районної державної адміністрації від 13.12.2010 року № 382. Мати - [PERSON] відмовилась від дитини, про що свідчить «Акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту дитину» від 04.12.2010 року. Письмова згода матері на усиновлення дитини, посвідчена нотаріусом, відсутня. Батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно рішення виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 07.03.2023 року № 63 вирішено зарахувати малолітнього [PERSON] , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, до КЗ «Корсунь-Шевченківський багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр «Надія» Черкаської обласної ради на повне державне утримання на 2022-2023 навчальний рік. Службі у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради наказано вжити заходів щодо влаштування малолітнього [PERSON] до сімейних форм виховання. Із обліково-статистичної картки дитини № [NUMBER] встановлено, що 09.02.2023 року було проведено обстеження в КНП «Черкаська міська дитяча лікарня» [PERSON] , учня 7 класу КЗ «Корсунь-Шевченківський багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр «Надія» Черкаської обласної ради та записано назву захворювання: інші органічні розлади особистості і поведінки внаслідок захворювання, травми і дисфункції головного мозку, код F07.8. Висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.06.2023 року № 146 визначено доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо народженої нею дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 16.06.2023 року № 146 затверджено висновок Комісії з захисту дитини № 9 від 13.06.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Отже, під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини [PERSON] .. Таким чином, суд приходить до висновку, що задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини слід позбавити відповідачку батьківських прав, адже відповідачка не забрала дитину з пологового будинку і протягом тривалого часу не виявила щодо неї батьківського піклування, не цікавилася її духовним та фізичним розвитком, не проявляла щонайменшої батьківської турботи і її повернення в сім`ю. Тобто, наявна правова підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України. Тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн..

Outcome: approved