Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

08 жовтня 2024 року позивач [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернулася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03 вересня 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 712. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 03 вересня 2005 року. Від шлюбу мають повнолітню дитину-інваліда І групи [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені ще приблизно 16 років тому, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету, існують окремо. Вважає, що подальше збереження їх родини є неможливим. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03 грудня 2024 року о 09.30 годині. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності та строк для примирення не надавати. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін згідно вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, який 03 вересня 2005 року був зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 712, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину-інваліда І групи [PERSON] , [INFO] . Відповідач періодично, за власним бажанням надає матеріальну допомогу на утримання доньки-інваліда І групи. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння, втрату почуття любові. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Відповідач у поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, тим самим підтверджує, що сімейні відносини зберегти неможливо. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206, ч. 6 ст. 263 ЦПК України є підставою для задоволення позову. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Оскільки позивач не наполягав на стягненні з відповідача судового збору у розмірі 1211,20 гривень сплаченого ним за подання даного позову, суд вважає можливим не стягувати його з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved