Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою та просить\~видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис на строк до 6 (шести) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав або покладення на нього обов`язків, а саме: повернути документи, які він присвоїв, а саме: правоустановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , паспорт для виїзду за кордон та BRP карту для в`їзду на територію Великобританії, що належать синові; усунути перешкоди у користуванні майном та повернути ключі від дверей квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; особисто та через третіх осіб розшукувати її та сина, якщо вони перебувають за власним бажанням у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та сином; заборонити вести\~листування,\~телефонні переговори\~з нею\~та сином\~та контактувати\~через інші\~засоби зв`язку\~особисто і\~через третіх\~осіб. Заяву мотивує тим, що 01 серпня 2015 року між заявницею та [PERSON] укладено шлюб, під час якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . До 24 лютого 2022 року вони всі разом проживали за однією адресою. У зв`язку з військовим станом в Україні, після 24 лютого 2022 року заявниця разом з сином проживали окремо від [PERSON] , а з 11 квітня 2022 року вона разом з сином проживають за кордоном в м. Лондон, Великобританія. З цього часу, син почав навчатися в англійській школі, відвідував український дитячий табір, а згодом вступив до першого класу української суботньої школи в м. Лондоні. З періоду їхнього окремого проживання вона здійснювала всі заходи, щоб дитина не втрачала зв`язок з батьком та близькими членами родини, а саме: кожного року вони разом приїздили в Україну, майже кожного дня вона надсилала фотографії та відео, розмовляли по телефону, спілкувалися шляхом відеозв`язку. Також, вона безперервно надавала повну інформацію про себе, про сина та їхнє спільне проживання. Більш того, у лютому 2024 року [PERSON] до них приїздив у м. Лондон, що свідчить про те, що жодних перешкод у спілкуванні вона не чинила та надавала повний, безперервний доступ батькові до дитини. Також, з 11 квітня 2022 року заявниця разом з сином була за кордоном за спільної згоди з [PERSON] , оскільки вони разом, як батьки дитини вирішили, що за кордоном з нею, значно безпечніше і сприятливіше для фізичного та емоційного розвитку сина. [PERSON] сам наполягав на тому, що територія, де вони проживали, є небезпечна для життя і надавав заяви, що він згоден на виїзд за кордон дитини. Заявниця зазначає, що в квітні 2024 року її госпіталізували до медичного закладу не за власним бажанням. Відповідно до наданої їй інформації за клопотанням чоловіка її могли випустити. Однак, на прохання лікаря, [PERSON] не приїхав до неї в лікарню, не подавав клопотання до лікарні, щоб її випустили з лікарні, оскільки, вона не проходила медичного лікування та на її прохання не надіслав їй речей до лікарні. В травні, в той період часу, коли вона знаходилась в медичному закладі, [PERSON] без її згоди вивіз сина з м. Лондон, Великобританії до м. Суми. У серпні 2024 року, коли заявниця повернулась із-за кордону, вона дізналась, що [PERSON] не давав спілкуватись синові з її батьками, чим порушив частину другу статті 257 Сімейного кодексу України, оскільки, баба, дід, прабаба мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Коли заявниця повернулась із-за кордону, у серпні 2024 року, дізналася, що її син перебував у літньому таборі, однак [PERSON] не бажав надати їй інформацію, до якого табору ходить син, чим вкотре перешкоджав у доступі до дитини, порушив норми сімейного законодавства, та зокрема, пункт чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 за № 2229 VIII - далі Закон), оскільки, вкотре, викликає своїми діяннями у неї побоювання за безпеку сина. Зазначає, що вона ніколи не говорила поганих речей про батька чи близьких членів родини синові, тому у дитини сформоване гарне відношення до батька та рідних. Однак, [PERSON] говорить синові речі, які не відповідають дійсності, а саме: що його мати від нього відмовилась та поїхала до Великобританії, мати хвора на психічне захворювання, чим [PERSON] вкотре порушує норми сімейного законодавства, зокрема, статтю 150 Сімейного кодексу України та пункт чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону, оскільки, даними діяннями у сина спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Крім цього, у присутності сина [PERSON] над нею словесно знущається, говорить образливі вислови, в тому числі щодо її зовнішнього вигляду. Також, всі її подарунки, речі, які останнім часом вона купує для сина піддаються жорсткій критиці та висміюванню з боку [PERSON] у присутності сина, чим він вчиняє домашнє насильство передбачене п.п. 3, 14 ч.1ст. 1 Закону. З 01 вересня 2024 року заявниця мала б почати працювати, а син навчатися у школі, та вони разом надалі проживати за кордоном. Однак, 24 серпня 2024 року під час бронювання квитків на літак до м. Лондон, заявниця дізналася, що [PERSON] привласнив всі їхні спільні документи, зокрема, правоустановчі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та документи сина, в тому числі паспорт для виїзду за кордон та BRP карту для в`їзду на територію Великобританії, що в подальшому унеможливило їй вивезти сина за кордон, чим [PERSON] вчинив економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, передбаченого пунктом четвертим частиною \~ \~ \~ \~першою статті \~ \~ \~ \~1 Закону. 24 серпня 2024 року батько заявниці зателефонував до поліції, оскільки, [PERSON] спакував свої речі та сина, привласнив документи, ключі та взявши за руку сина, намагався виїхати в невідоме місце. Прибувши на виклик на адресу: [ADDRESS] , поліція склала на [PERSON] термінові заборонні приписи стосовно кривдника серія АА 554151 та [NUMBER] , згідно з якими, 24 серпня 2024 року о 12.03 годині за адресою: [ADDRESS] , спровокував конфлікт із дружиною в присутності малолітньої дитини - [PERSON] ( [INFO] ) та йому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалими особами строком на 5 діб. Також, в той же день, працівниками поліції був складений щодо [PERSON] адміністративний протоком за хибний виклик, оскільки останній телефонував за номером 102 до поліції близько 15.00 години та повідомив про завдання заявницею йому тілесних ушкоджень, однак, сам відмовився від того, щоб приїхала карета швидкої допомоги, а коли приїхала поліція на виклик та не виявила жодних тілесних ушкоджень, то склала на [PERSON] адміністративний протокол за хибний виклик. В момент, коли [PERSON] телефонував до поліції і повідомляв про те, що вона нанесла йому тілесні ушкодження, заявниця вела відеозйомку на мобільний телефон, і відповідно до зробленого відео жодних тілесних ушкоджень [PERSON] немає. 24 серпня 2024 року вона хотіла залишитися разом з сином у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак [PERSON] не хотів покидати квартиру, обґрунтувавши тим, що, майно належить на праві власності його батькові, однак, у присутності поліції було вирішено, щоб в подальшому зупинити та унеможливити конфліктні ситуації у присутності дитини заявниця та [PERSON] по черзі будуть залишатися з дитиною у квартирі, де вони мешкали у період з 24 серпня 2024 року -29 серпня 2024 року (строком на 5 діб). У зв`язку з тим, що мати [PERSON] попросила її виїхати з квартири, заявниця разом з сином запропонувала [PERSON] переїхати у їхнє спільне житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де є окрема кімната для сина, де можна зробити умови для того, щоб у дитини була робоча зона для навчання дистанційно, оскільки в квартирі, де проживає на даний час син з [PERSON] таких умов немає. Однак, [PERSON] відмовився від переїзду та привласнив ключі від квартири, правовстановлюючі документи на житло, де вони мали б спільно проживати, чим вкотре порушив пункти три, чотири, частини першої статті 1 Закону, зокрема, умисно позбавив житла та документів та можливості користуватися ними. Отже, заявниця вимушена була 24 серпня 2024 року залишити сина з [PERSON] , однак, наступного дня 25 серпня 2024 року, коли вона приїхала до помешкання, де вони мешкали, щоб побути разом з сином, [PERSON] категорично відмовився від виконання їх усних домовленостей та [PERSON] вивіз майно у невідоме місце, у зв`язку з чим, у них вкотре трапився конфлікт. Отже, 25 серпня 2024 року заявниця викликала поліцію та подала заяву до поліції стосовно того, щоб були прийняті міри до [PERSON] , оскільки він відмовляється виконувати усну домовленість щодо забезпечення термінових заборонних приписів. [PERSON] погрожував її батькам, у зв`язку з чим, батько заявниці - [PERSON] телефонував до поліції, що вкотре вказує, що [PERSON] порушує норми Закону. Крім вищевказаного, [PERSON] погрожував заявниці, що позбавить її батьківських прав на сина. 26 серпня 2024 року вона зверталась до поліції із заявою про привласнення [PERSON] документів сина, у зв`язку з чим, він не може вчасно виїхати за кордон для навчання та проживання з нею. Відповідно до наданої відповіді, працівниками сектору ювенальної превенції відділу національної поліції у Сумській області [PERSON] було роз`яснено норми статті 157 Сімейного кодексу України та проведено профілактичну роботу щодо недопущення конфліктів. 30 серпня 2024 \~ \~ \~ \~ року заявниця вимушена була повернутися закордон без сина та він залишився сам з батьком. З того часу, вони не спілкуються з [PERSON] та вона, як мати ніякої інформації від [PERSON] стосовно сина не отримує. Крім цього, на її повідомлення в соціальних месенджерах VIbег, WhatsApp [PERSON] не відповідає, отже, [PERSON] вкотре порушує норми сімейного законодавства, зокрема, статтю 141 Сімейного кодексу України, оскільки, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини та [PERSON] порушує пункт чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону, оскільки, своїми діяннями постійно викликає у неї побоювання за безпеку сина, третіх осіб, що спричиняє у неї емоційну невпевненість. Вважає, що вона та син є особами, які зазнали домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо заявниці та її сина, необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2024 року заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 21 жовтня 2024 року [PERSON] надала суду документи на виконання ухвали суду від 11 жовтня 2024 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено судовий розгляд справи на 23 жовтня 2024 року о 16 год 00 хв. 23 жовтня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 31 жовтня 2024 року у зв`язку з клопотанням заінтересованої особи. У зв`язку з фактом повідомлення про замінування Зарічного районного суду м. Суми 31 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено на 06 листопада 2024 року о 16 год. 10 хв. Протокольною ухвалою суду 06 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання заявниці про проведення розгляду справи в закритому судовому засіданні, відкладено розгляд справи за клопотанням заявниці на 11 листопада 2024 року 16 год. 00 хв. Протокольною ухвалою суду 11 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання заявниці про розгляд справи в закритому судовому засіданні, ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви заявниці про відвід судді, протокольною ухвалою суду для надання можливості заявниці ознайомитися з клопотанням заінтересованої особи про долучення доказів, відкладено розгляд справи на 14 листопада 2024 року 15 год. 20 хв. Протокольною ухвалою суду 14 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання заявниці про проведення судового засідання в закритому режимі, ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви заявниці про відвід судді, протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 02 грудня 2024 року 14 год. 00 хв. за клопотанням заявниці. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2024 року передано заяву [PERSON] про відвід судді у вказаній справі в канцелярію суду для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Ніколаєнко О.О. від 15 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Зарічного районного суду м. Суми Сидоренко А.П. у вказаній справі. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву про видачу обмежувального припису, заінтересована особа заперечував проти її задоволення. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Під час судового розгляду встановлено, що з 01 серпня 2015 року заявниця та заінтересована особа перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 18 вересня 2024 року, актовий запис № 714 (а.с. 8). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 24 серпня 2024 року інспектором СПДН ВП СРУП ГУНП в Сумській області Хоруженко П.О. відносно [PERSON] складено заборонний припис № 554152, в якому зазначено, що 24 серпня 2024 року о 12:09 год. за адресою: [ADDRESS] супроводжував конфлікт із дружиною в присутності неповнолітньої дитини [PERSON] . До кривдника застосовані заходи термінового заборонного припису у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 5 діб з 12 год. 50 хв. 24 серпня 2024 року та діє до 12 год. 50 хв. 29 серпня 2024 року (а.с.14). 24 серпня 2024 року інспектором СПДН ВП СРУП ГУНП в Сумській області Хоруженко П.О. відносно [PERSON] складено заборонний припис № 554151, в якому зазначено, що 24 серпня 2024 року о 12:03 год. за адресою: [ADDRESS] супроводжував конфлікт із дружиною. До кривдника застосовані заходи термінового заборонного припису у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 5 діб з 12 год. 50 хв. 24 серпня 2024 року та діє до 12 год. 50 хв. 29 серпня 2024 року (а.с.14-зворот). 25 серпня 2024 року інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону УППР в Сумській області старшим лейтенантом поліції Яковенком О.С. відносно [PERSON] складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 173-2 КУпАП У протоколі зазначено, що [PERSON] 25 серпня 2024 року близько 16 год. 00 хв. за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство, а саме провокував сварку та ображав нецензурною лайкою, забрав документи та особисті речі, чим вчинив психологічне насильство та порушив тимчасовий заборонний припис 554152 від 24 серпня 2024 року щодо заборони контактувати у будь який спосіб (а.с.18). 26 серпня 2024 року заявниця зверталась до поліції із заявою про привласнення [PERSON] документів сина, у зв`язку з чим, він не може вчасно виїхати за кордон для навчання та проживання з нею (а.с. 21). На заяву [PERSON] від 26 серпня 2024 року ГУНП в Сумській області 11 вересня 2024 року за № 3987 надано відповідь, в якій повідомлено про те, що працівниками сектору ювенальної превенції відділу національної поліції у Сумській області [PERSON] було роз`яснено норми статті 157 Сімейного кодексу України та проведено профілактичну роботу щодо недопущення конфліктів (а.с.21-зворот). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 07 жовтня 2024 року у справі № 591/8669/24 закрите провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 56-58). Відповідно до\~статті 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою\~статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами другою, третьою, четвертою\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини 3\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.\~Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Статтею 350-6 ЦПК України\~передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Під час судового розгляду не встановлено обставин вчинення [PERSON] домашнього насильства, а за результатами складеного протоколу про адміністративне правопорушення судом постановою від 07 жовтня 2024 року закрите провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Будь-яких даних про притягнення [PERSON] за заявою заявниці до будь-якої юридичної відповідальності матеріали справи не містять. В той же час факт неодноразового звернення заявниці до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між нею та заінтересованою особою, проте не підтверджує факту вчинення останнім щодо неї домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні наведеного Закону, та судом не встановлено випадків домашнього насильства [PERSON] стосовно заявниці та її сина, а також ризиків настання насильства у майбутньому, відсутні правові підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Між сторонами існує спір, зокрема щодо визначення місця проживання дитини, що регулюється, зокрема нормами СК України та ЦК України, який не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявницею заходів обмежувального припису. За таких обставин відсутні правові підстави для застосування відносно [PERSON] обмежувального припису, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed