Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 30.10.1993, від якого вони мають двох повнолітніх синів. У зв`язку з різними поглядами на життя між ними припинені шлюбні відносини та шлюб носить формальний характер, проживають окремо з 2020 року. Примирення вважає неможливим. Тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30.10.1993 Чернігівською районною адміністрацією за актовим записом № 65. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, в яких просять розглядати справу за їхньої відсутності. У поданій до суду заяві представник позивача вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив про визнання позову. Частиною ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.10.1993 між позивачем та відповідачем відділом ЗАГС Чернігівської районної держадміністрації було зареєстровано шлюб за актовим записом № 65, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння наміру зберігати сім`ю вони не мають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору.

Outcome: approved