Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

17\~липня 2024\~року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні часткою в колонці питній «Р», насосна станція і вмикач до якої розташовані в підвалі літньої кухні «Д», яка належить відповідачу; судові витрати покласти на [PERSON] . Вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного\~суду Київської\~області від\~08\~листопада 2023\~року у\~цивільній справі\~за №\~359/9755/22\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~задоволено,\~у зв`язку\~з чим\~у власність\~позивача та\~відповідача виділено\~по \~частині домоволодіння по [ADDRESS] , зокрема по 1/2 частці в колонці питній «Р», яка розташована в літній кухні «Д». Проте, дана літня кухня виділена у власність [PERSON] .. Нею змінено замки на вхідних дверях до літньої кухні, що стало на заваді [PERSON] в доступі до питної колонки «Р», не дає позивачу можливості користуватись нею, поливати город, квіти, слідкувати за її належним технічним станом, тощо. В позасудовому порядку врегулювати даний спір [PERSON] не вдалось, у зв`язку з чим, з метою захисту власних майнових прав, нею подано позов до суду. Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням учасників. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов не скористалась. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач в судовому засіданні доводи, наведені у позові підтримала та просила вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що літня кухня належить їх на праві власності, а тому вона має повне право змінювати замки на вхідних дверях до кухні та не допускати до неї позивача. [PERSON] підтвердила, що питна колонка дійсно знаходиться в літній кухні, вимикачі до якої нею винесено на стіну (зі сторони вулиці), щоб [PERSON] мала можливість користуватись нею. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55,124 Конституції України та\~ч.1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року, постановленого у цивільній справі № 359/9755/22, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ в натурі домоволодіння та земельної ділянки задоволено. Поділено в натурі домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] за варіантом №2 висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №8-22 від 26 жовтня 2022 року. Виділено у власність [PERSON] частину вказаного домоволодіння, що складається з таких приміщень житлового будинку : кухні 1-1 площею 12,2 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 16,6 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 16,1 кв.м. та житлової кімнати 1-4 площею 24,5 кв.м.; а також з таких господарських будівель і споруд: ґанку «а1», гаража «В», погреба «Ю», літньої кухні «Д», 1/2 частки в колодязі питному «Л», 1/2 частки в колонці питній «Р», ями вигрібної «О», убиральні «С», 1/2 частки в хвіртці №4, 1/2 частки у воротах №5 та 1/2 частки в огорожі №6. Виділено у власність [PERSON] частину домоволодіння, що складається з таких приміщень житлового будинку: коридору 1-5 площею 9,1 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 17,4 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 10,5 кв.м., санвузла 1-8 площею 1,8 кв.м., ванної кімнати 1-9 площею 5,0 кв.м., кухні 1-10 площею 12,7 кв.м. та коридору 1-11 площею 7,4 кв.м.; а також з таких господарських будівель і споруд: ґанку «а2», сараю «И», убиральні «Й», погреба «К», іншої 1/2 частки в колодязі питному «Л», іншої 1/2 частки в колонці питній «Р», ями вигрібної «П», убиральні «С», іншої 1/2 частки в хвіртці №4, іншої 1/2 частки у воротах №5 та іншої 1/2 частки в огорожі №6. Дане судове рішення набрало законної сили 21 грудня 2023 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що питна колонка «Р», право власності на яку по частині кожній належить позивачу та відповідачу. Дана питна колонка розташована в літній кухні «Д», яку судовим рішенням виділено у власність [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] існують конфлікти щодо доступу та користування питною колонкою «Р», які в позасудовому порядку сторонам не вдалось врегулювати. Встановлено, що позивач зверталась до Виконавчого комітету Бориспільської міської ради із заявою щодо невиконання [PERSON] вказаного вище судового рішення, у зв`язку з чим [PERSON] надано відповідь б/н від 24 квітня 2024 року, за змістом якої надано роз`яснення про те, що Виконавчий комітет Бориспільської міської ради чи староста села не наділені повноваженнями для забезпечення виконання судового рішення. Крім того, матеріали справи містять скріншоти переписки, здійснені позивачем з невідомих пристроїв, з абонентами «Сол Окс 2021» та «КівалоВМ 1». Суд критично ставиться до даних доказів та не бере їх до уваги, оскільки суду не надано оригінали пристроїв для огляду в суді та дані роздруківки не є належними доказами у справі. Відповідно ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оскарженого права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 317\~ЦК України вказано, що\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частинами 1, 2\~ст. 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1-3\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 07 лютого 2014 року № 5 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] , зазначила, що [PERSON] , не дає їй доступу до питної колонки «Р», яка розташована в літній кухні «Д», оскільки відповідач змінила вхідний замок не вхідній двері літньої кухні та не надала [PERSON] ключа від нового замка. Наведене чинить позивачу перешкоди у користуванні належної їй на праві власності частини колонки для власних потреб. Разом з тим, позивачем, попри вимоги ст. 76-79 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів про перешкоджання їй відповідачем у користуванні питною колонкою «Р» та щодо зміни вхідного замка до літньої кухні [PERSON] , де розташовано питну колонку. Відповідно ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Зважаючи на це, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 та п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. В задоволенні позову відмовлено, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed