Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування вимог Заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трифаненко Анастасія Іванівна звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що заявник народився [INFO] в с. Пригородок, Хотинського району Чернівецької області, про що 11 травня 1969 року виконавчим комітетом Пригородоцької сільської ради Хотинського району було зроблено відповідний актовий запис №15; батько: [PERSON] ; мати: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 26.09.2024 року. За відомостями зазначеними в довідці №20 від 25.09.2024 року, виданої Пригородоцькою гімназією Рукшинської сільської ради Дністровського району [PERSON] дійсно навчався в Пригородоцькій восьмирічній школі та закінчив її у 1984 році. Відповідно до запису в трудовій книзі 29.09.1985 року [PERSON] був прийнятий на роботу в якості слюсаря тракторної бригади згідно наказу №176 від 23.09.1985 року. Зазначає, що 20 липня 1989 року Хотинським РВВС УВС Чернівецького облвиконкому заявник був документований паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії [NUMBER] . Все своє життя, в тому числі і станом на 24 серпня 1991 року заявник проживав навчався та працював в Україні. Вказує, що згідно п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на вказану дату подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Підтримуючи вищевикладене, просив задовольнити вимоги заяви в повному обсязі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Заявник [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у заяві, та просив задовольнити заяву. Представника заявника [PERSON] - адвокат Трифаненко А.І. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа - представник Хотинського відділу Державної міграційної служби в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, жодних клопотань чи заяв до суду не надіслав. Свідок [PERSON] будучи допитаним в судовому засіданні, попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384 КК України, пояснив суду, він являється рідним братом заявника, і може підтвердити той факт, що станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] проживав на території України, так як з народження постійно тут проживає, на даний час мешкає у с. Каплівка Дністровського району. Зазначив, що після пожежі в будинку всі документи згоріли, і їх не поновляли, тому брат і не має паспорта громадянина України. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] , про що 11 травня 1969 року виконавчим комітетом Пригородоцької сільської ради Хотинського району було зроблено відповідний актовий запис №15; батько: [PERSON] ; мати: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 26.09.2024 року (а.с.5). Відповідно до запису в трудовій книзі серії [NUMBER] [PERSON] 23.09.1985 року був прийнятий на роботу на посаду слюсаря тракторної бригади, згідно наказу №176 від 23.09.1985 року (а.с.7). Довідкою виданою Пригородоцькою гімназією Рукшинської сільської ради Дністровського району за вих.№20 від 25.09.2024 року підтверджено, що [PERSON] дійсно навчався в Пригородоцькій восьмирічній школі та закінчив її у 1984 році (а.с.6). Як вбачається із архівної довідки за вих.№1/535 від 05.11.2024 року, в документах архівного фонду радгоспу «ім.. 28 червня» (к-п. «1 травня») с. Пригородок, Хотинського району Чернівецької області, згідно особових рахунків працівників та службовців за 1982-1993 р.р., зазначені, що « [PERSON] » (рос.мовою) працював в радгоспі з серпня 1982 року по грудень 1993 року (а.с.8). В архівних довідках за вих. №1/536,1/537,1/538 від 05.11.2024 року виданих КУ «Хотинський трудовий архів» [PERSON] працював у радгоспі «ім..28 Червня» с. Пригородок, та вказано розмір його заробітної плати за період роботи з 1982 по 1993 роки (а.с.9,10,11). З довідки виданої Державною міграційною службою України в Чернівецькій області від 07.10.2024 року за вих. № 7301.2-5345/73.3-24 вбачається, що 20 липня 1989 року Хотинським РВВС УВС Чернівецького облвиконкому заявник був документований паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії [NUMBER] (а.с.12). Довідкою виданою виконкомом Рукшинської сільської ради Дністровського району за вих.№227 від 22.10.2024 року підтверджено, що [PERSON] 1969 р.н., постійно проживав у [ADDRESS] , в т.ч. і станом на 24.08.1991 року (а.с.14). Довідкою виданою виконкомом Хотинської міської ради Дністровського району за вих.№774 від 09.10.2024 року підтверджено, що [PERSON] 1969 р.н., проживає у [ADDRESS] , без реєстрації (а.с.15). Застосовані норми права У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України. Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Мотиви та висновки суду Враховуючи встановлені вище наведені докази, які є належними та допустимими оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Оскільки [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Суд вважає, що заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які у сукупності із показаннями свідка свідчать про постійне проживання на території України на час проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19, від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та те, що встановлення вище зазначеного факту необхідно заявнику для встановлення належності до громадянства України, і подальшого документування паспортом громадянина України, а також те, що встановлення вказаного юридичного факту не породжує спір про право, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, слід задовольнити в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Судові витрати з заінтересованих осіб не стягуються та покладаються на заявника, оскільки заінтересовані особи по справі не вчиняли жодних протиправних дій, що стали підставою пред`явлення вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved