Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

24.10.2024 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на своє утримання. Свої вимоги мотивує тим, що з жовтня 2023 року вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу. Від даних стосунків у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний момент шлюбні відносини між сторонами припинено, проживають окремо. Дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Відповідач самоусунувся від утримання сина, матеріальну допомогу на утримання позивачки надавати також не бажає. З цих підстав вона просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача, з моменту подачі позову і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву (а.с. 12-13). Позивачка належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді, додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направила, згідно тексту позовної заяви просить суд розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.2). Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.15), згідно якого [PERSON] 16.11.2024 року особисто отримав пакет документів. Своїм правом не скористався, відзиву на позовну заяву на адресу суду не направив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Розгляд справи\~проводився без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу з жовтня 2023 року. Від даних стосунків у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.07.2024 року Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.3). Батьком в свідоцтві про народження дитини зазначений [PERSON] . На даний момент сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Син залишився проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади від 26.10.2023 року та від 23.07.2024 року (а.с.6,8). Як стверджує позивач, відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання до досягнення їх спільною дитиною трьох років. Оскільки позивачка не має змоги працювати, їй важко забезпечити всі свої потреби, а тому вона потребує матеріальної допомоги від відповідача. Згідно ч.2 ст. 84 Сімейного Кодексу України (далі СК України), дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписів\~ст.84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу дружині, яка проживає із дитиною, до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно із\~ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене вище, з урахуванням потреб дружини, яка здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, не в змозі самостійно забезпечувати себе матеріально, суд погоджується із заявленим позивачкою розміром аліментів на її утримання та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в розмірі 1/6 частини від доходів [PERSON] . Крім того, обставин, які б вказували на неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу судом не встановлено, ним самим не заявлено. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved