Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

у червні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] починаючи з 30 квітня 2002 до дня його смерті [INFO] , обґрунтовано позов тим, що починаючи з 2002 року та на момент смерті свого вітчима [PERSON] позивачка [PERSON] проживала з ним, вела з ним спільне господарство, піклувалася про нього та доглядала під час хвороби. Заявниця була зареєстрована і проживала разом з померлим починаючи з 30 квітня 2002 року. Жодних близьких родичів [PERSON] не мав, бо сам був за походженням з Республіки Узбекистан. Своїх рідних дітей [PERSON] теж не мав і [PERSON] була для нього як дочка. Вони разом проживали, вели спільне господарство, спільно вирішували побутові питання. Саме з нею, після смерті своєї дружини [PERSON] , вона стала єдиною людиною, з якою він ділився своїми проблемами та потребами, питаннями щодо стану свого здоров?я, турботами, переживаннями тощо. Головним і останнім передсмертним бажанням [PERSON] було здійснення поховання шляхом кремації його тіла. І [PERSON] виконала цю останню волю померлого, організувавши в ритуальній службі СКП «Київський крематорій» поховання як він і заповідав перед своєю смертю. Після смерті матері Позивачки - [PERSON] , тобто дружини померлого всі особові рахунки були переоформлені на [PERSON], але [PERSON] надавала свою згоду на це, що підтверджено заявою адресованою до ЖЕК N? 10. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим звернулась до суду. Встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадкових прав після смерті вітчима. Представник відповідача - Чернігівської міської ради надіслав відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача Чернігівської міської ради в судовому засідання покладалась на розсуд суду. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, надіслав заяву, просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (мати позивачки) (а.с 14). 06.01.1999 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/3 частини квартири, що знаходиться по [ADDRESS] . 10 червня 2003 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К. зареєстровано в реєстрі за №2-779 спадкоємицею 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю ( [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної Ради народних депутатів міста Чернігова 02 жовтня 1977 року та зареєстрованого в Чернігівському МБТІ за р. №17496 від 02 жовтня 1997 року є [PERSON] . На 1/3 частину квартири свідоцтво про право на спадщину за законом видається чоловіку спадкодавиці [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.03.2004 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К. зареєстровано в реєстрі за №2-780 належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Згідно заяви адресованої до КП «ЖЕК-10» ЧМР після смерті матері позивачки - [PERSON] , всі особові рахунки були переоформлені на [PERSON] , [PERSON] надавала свою згоду на це. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до договору-замовлення №7.169181К на організацію та проведення поховання від 07.12.2021 [PERSON] займалась кремацією та похованням [PERSON] . Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 13.12.2021 №11963 за адресою: [ADDRESS] до складу зареєстрованих осіб входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Глоба Наталія Михайлівна винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємцем не надано документи, які підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства на підставі ст. 1264 ЦП України. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положенням ст. 74 СК України законодавчо визнано можливість створення сім`ї чоловіком, і жінкою, які не перебувають у шлюбі. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судам роз`яснено, що при встановленні судами факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення статті 3 Сімейного кодексу України відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У цьому випадку встановлення факту ні зумовлює юридичних наслідків, тому підстави для задоволення позовної заяві відсутні. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази, а також зважаючи на показання свідків, які були допитані у справі та підтвердили факт спільного проживання, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт того, що позивачка була пов`язана спільним побутом та проживала однією сім`єю зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] в позовній заяві просить встановити факт проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] з [INFO] по день смерті останнього, тобто, по [INFO] . Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Отже, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Факт проживання однією сім`єю набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків проживання однією сім`єю. Постановою Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, ухваленою за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, сформульовано правову позицію щодо визначення ознак сім`ї при встановленні наявності чи відсутності фактичних шлюбних стосунків та визначено, що положення частини другої статті 3 СК України стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. Встановлення факту проживання однією сім`єю у період до 01 січня 2004 року не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України. А тому, суд не знаходить підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та померлого [PERSON] саме з [INFO] . Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту проживання однією сім`єю із [PERSON] з 01.01.2004 по день його смерті, оскільки, їхні відносини мали характер сімейних та були пов`язані зі спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.

Outcome: partial