Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 3\~відсотки річних\~та інфляційних\~втрат від\~суми простроченої\~заборгованості \~у розмірі\~191745\~ грн\~49\~коп.\~та суму\~сплаченого судового\~збору. Заявлені вимоги мотивують тим, що 13.09.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (найменування змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № 935/1-093, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 237 000 грн зі сплатою процентів за користування ним та можливі штрафні санкції передбачені договором. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти, однак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за вище зазначеним договором. Новозаводським районним судом міста Чернігова було ухвалено рішення від 02.07.2016 року у справі №751/3177/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, позов задоволено, стягнуто з відповідача 556291 грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 8344 грн 37 коп.. Рішення набрало законної сили, проте станом на 24.05.2024 не виконане. Відтак, грошове зобов`язання, визначене рішенням суду вважається простроченим. На підставі рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» та рішення Загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» був затверджений передавальний акт, відповідно до якого до АТ «Альфа-Банк» (найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк») перейшли всі права та обов`язки АТ «Укрсоцбанк», в тому числі і право вимоги до [PERSON] .. З огляду на приписи ст. 625 ЦК України, станом на 23 лютого 2022 розмір нарахованих 3% річних та інфляційні втрати від суми заборгованості визначеної рішенням суду від 02.07.2016 року становить 191\~745 грн 49 коп., яка складається з суми 3% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості - 50111 грн 96 коп.; понесених інфляційних втрат нарахованих на суму простроченої заборгованості. З метою врегулювання спору 24.05.2024 відповідачу надіслано досудову вимогу (претензію) щодо сплати суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, яку останній проігнорував. Позовна заява надійшла до суду 14.08.2024. Ухвалою головуючого судді від 09.09.2024, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням першого судового засідання на 24.10.2024, яке відкладалось на 04.12.2024. 09.10.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Павленка А. В. надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнають у повному обсязі. В обґрунтування заперечень, зазначає, що у 2007 році [PERSON] , як фізична особа-підприємець користувався кредитною лінією в АКБ «УКРСОЦБАНК» відповідно до Договору відновлювальної кредитної лінії № 935/1-093 від 13.09.2007 року. В забезпечення Кредитного Договору було укладено договір майнового поручительства з ТОВ «ТЕХНОРЕСУРС». ФОП [PERSON] виплатив частину кредиту, іншу не зміг через фінансову кризу у 2008 році. В 2016 році була досягнута домовленість щодо погашення залишкової заборгованості перед АКБ «УКРСОЦБАНК» за кредитом за рахунок ТОВ «ТЕХНОРЕСУРС». Всі документи щодо кредитних відносин були передані ТОВ «ТЕХНОРЕСУРС» і у [PERSON] відсутні. З 2016 року жодних вимог, претензій до ФОП [PERSON] щодо наявної заборгованості від АКБ «УКРСОЦБАНК» не надходило. В подальшому, на протязі кінець 2019-2020 років на телефонний номер [PERSON] стали надходити дзвінки від осіб, які представлялися співробітниками АТ «АЛЬФА-БАНК» в питанні стягнення заборгованості за кредитним договором. 31.10.2020 року приватним нотаріусом Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 4843 щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» заборгованості в сумі 494 593,00 грн. за Договором відновлювальної кредитної лінії № 935/1-093 від 13.09.2007 року. Вказаний виконавчий напис рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.02.2021 року в справі № 750/11862/20, визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.06.2021 року в справі № 750/11862/20, рішення залишено без змін. АКБ «УКРСОЦБАНК» заяву про відкриття виконавчого провадження та примусового стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 556 291, 52 грн за рішенням суду № 751/3177/16-ц від 02.07.2016 року не подавало. В реєстрі боржників [PERSON] відсутній. У відповідача був відкритий рахунок в АТ «Альфа Банк», який зараз діє і в АТ «Сенс Банк», блокування та стягнень на даний рахунок банк ніколи не застосовував. Беззаперечні докази того, що [PERSON] дійсно має заборгованість перед АТ «СЕНС БАНК» за Договором відновлювальної кредитної лінії № 935/1- 093 від 13.09.2007 року відсутні. Надані представником АТ «СЕНС БАНК» копії розрахунку кредитної заборгованості за кредитним Договором № 935/1- 093 від 13.09.2007 року за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року на загальну суму 191 745,49 грн, які не містять дати складання, підпису особи, не зазначено повноважень особи яка підписувала розрахунок не є належним, допустимим та достовірним доказом розрахунку боргу. Таким чином АТ «СЕНС БАНК» не надано до суду доказів розрахунку, суми боргу - 3% річних та інфляційних витрат які банк просить стягнути з [PERSON] .. Даний позов подано АТ «СЕНС БАНК» до суду 14.08.2024 року. В позові банк просить суд стягнути з [PERSON] борг за невиконання зобов`язання встановленого рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова по справі № 751/3177/16-ц від 02 липня 2016 року, нараховані станом на 23 лютого 2022 року 3 % річних та інфляційні витрати в сумі 191 745,49 грн., які були нараховані починаючи з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання сплинув 02 серпня 2019 року. Станом на 02.09.2019 року банком втрачено право на примусове стягнення боргу за Договором відновлювальної кредитної лінії № 935/1- 093 від 13.09.2007 року, отримання грошових коштів саме у зв`язку з діяльністю (бездіяльністю) банку пропущенням встановлених строків. Вважають, що строк позовної давності щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат обмежується періодом починаючи з 14.08.2021. Клопотань щодо поновлення строку позовної давності не заявлено, підстав, обставин, поважних причин з яких позивач дійсно не мав можливості подати позов у строки встановлені ст.257 ЦК України в позові не наведені. Вважають позовні вимоги безпідставними та взагалі не підтверджені належними та допустимими доказами, не гуртуються на вимогах законодавства України, тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Просить відмовити в задоволені позову АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості у розмірі 191 745, 49 грн. в повному обсязі та стягнути з АТ «СЕНС БАНК» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. 24.10.2024 від представника позивача АТ «Сенс\~Банк» надійшла\~заява відповідно\~до якої\~позовні вимоги\~підтримує у\~повному обсязі,\~звертає увагу,\~що нарахування 3 % річних та інфляційні згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено з 23.02.2019 р. по 23.02.2022. Сума заборгованості на яку здійсненні нарахування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнута рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2016 р. у справі №751/3177/16-ц, яким також встановлено факт отримання відповідачем кредиту, наявності заборгованості тощо. Додатково видача кредиту підтверджується: додатковими угодами до кредитного договору, вступною частиною відзиву відповідача. Посилання відповідача на рішення суду про оскарження виконавчого напису нотаріуса нічого не спростовує (хоча в даному випадку коли є рішення суду про стягнення боргу, яке не виконане боржником, факт видачі кредиту повторно не доводиться, адже це встановлено рішенням суду, яким стягнуто борг). Щодо тверджень відповідача про пропущений строк позовної давності, зазначає, що розрахунок боргу здійснений за період з 23.02.2019 по 23.02.2022. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин та надалі його дія неодноразово продовжувалась. Згідно п. 12 Перехідних положень ЦК України, Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020). Відповідно до п. 19 ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, позивачем строк позовної давності не пропущений. Ухвалою суду від 24.10.2024 розгляд справи відкладався, у зв`язку з клопотанням представника відповідача про витребування доказів у АТ «Сенс Банк», яке було задоволено судом 24.10.2024 ( а.с.114-115). У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника АТ «Сенс Банк», позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилсиь належним чином повідомлялись про час дату та місце розгляду справи. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, 13.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 935/1-093, відповідно до умов якого позичальнику надано грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 237 000 грн на поточні потреби (а.с. 7-11, 54-58). 21.01.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про внесення змін № 935/1-093/2 до договору відновлюваної кредитної лінії № 935/1-093 від 13.09.2007 року, згідно якого сторони підтвердили, що залишок заборгованості складає 185000 грн. (а.с. 11, 60). Рішенням \~Новозаводського районного\~суду міста\~Чернігова від\~02.07.2016\~року у справі №751/3177/16-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» станом на 18.03.2016 рік заборгованість за кредитним договором від 13.09.2007 року № 935/1-093 в розмірі 556291 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч двісті дев`яносто одну) грн.. 52 коп. з них : заборгованість за кредитом 185 000 грн., заборгованість за відсотками 151167, 09 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 17.03.2015 по 17.03.2016 в розмірі 97 906 грн. 11 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків за період з 17.03.2015 року по 17.03.2016 року в розмірі 37203 грн. 77 коп., інфляційні втрати за кредитом в розмірі 61 605 грн., інфляційні втрати за відсотками в розмірі 23409 грн. 55 коп. та 8344 грн. 37 коп. судового збору (а.с. 12-13). Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 935/1-093 від 13.09.2007 року за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 року загальна сума заборгованості складає 191745,49 грн, з яких сума заборгованості 3% нарахованих на кредитну заборгованість - 50111 грн 96 коп.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість -141633,53 грн (а.с. 14). Згідно рішення № 5/2019 від 15.10.2019 року єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» та рішення Загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» протокол №4/2019 на підставі передавального акту до АТ\~«Альфа-Банк»\~перейшли всі\~права та\~обов`язки АТ\~«Укрсоцбанк» (а.с. 17-19). Згідно з витягом з державного реєстру банків 01.12.2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на АТ «СЕНС БАНК» (а.с. 52). 24.05.2024 АТ «СЕНС БАНК» на адресу [PERSON] направлялася досудова вимога щодо погашення заборгованості (а.с. 15-17). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.02.2021 року у справі № 750/11862/20 задоволено позов [PERSON] до АТ «АЛЬФА-БАНК» визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем від 31.10.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 4843 таким, що не підлягає виконанню (а.с. 76-81). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.06.2021 року в справі № 750/11862/20, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.02.2021 року залишено без змін (а.с. 82-86). За результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 05.10.2024 виконавче провадження №63977594 відкрите 23.12.2020 у Деснянському відділі ДВС у м. Чернігові де боржником зазначено [PERSON] , стягувач АТ «Альфа-Банк» завершено (а.с. 87). Згідно витягу з Єдиного реєстру боржників відомості щодо [PERSON] відсутні (а.с. 88). Відповідно до довідки АТ «СЕНС БАНК» станом на 06.11.2024 по клієнту банку [PERSON] за договором кредиту 935/1-093 від 13.09.2007 в рахунок погашення заборгованості за період з 18.03.2016 по 06.11.2024 перераховано 0,00 грн. (т. 2 а.с. 175). Відповідно до наданої представником відповідача роздруківки з сайту Міністерства юстиції України щодо юридичної особи ПАТ «Укрсоцбанк» (т.2 а.с.180). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.639 ЦК України договір являється обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із статями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Отже, з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває, та на даний час, тобто до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, оскільки банк після постановлення рішення суду від 2016 року не мав права нараховувати проценти, визначені умовами договору й відповідно має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржника 3 процентів річних інфляційних витрат, визначених ст. 625 ЦПК України. При цьому, формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Отже відповідач зобов`язаний відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями ст.625 ЦК України, тобто сплатити позивачу встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідачем та його представником не надано жодного доказу, що ним виконано рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.07.2016 р. у справі №751/3177/16-ц. Наданий представником позивача розрахунок і рішення суду від 02.07.2016 є належними доказами заборгованості, які відповідачем та його представником не спростовані. Згідно із статтями 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частин 2, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі №523/10255/15-ц). За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц). 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу встановлено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами КМУ, в останнє до 30.06.2023 року. Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1, 2 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. До набрання чинності Законом №540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК) у зв`язку з запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Закон №540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови №211, починається саме з 12.03.2020 року. Із наведеного вбачається, що позовна давність щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за період з 23.03.2019 до 11.03.2020 сплила до введення карантину, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо періоду нарахування коштів на підставі статті 625 ЦК України, починаючи з 12.03.2020 припадає на час дії карантину, тому поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. Таким чином, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають стягненню саме за період з 12.03.2020 до 23.02.2022 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог). Визначаючи розмір інфляційних втрат в межах позовних вимог слід помножити суму заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. За період\~з 12.03.2020\~до 23.02.2022\~року (714\~днів)\~інфляційне збільшення\~з суми\~боргу 556291,52\~грн (в\~межах заявлених\~позивачем позовних\~вимог)\~становить 105 701,64 грн (556291,52 x 1,190011 556291,52). Також, в межах строку позовної давності, наступний розрахунок 3% річних від простроченої суми: сума боргу х 3%/365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, тобто: за період з 12.03.2020 до 23.02.2022 року (714 днів) штрафні санкції з суми боргу 556291,52 грн становлять 32\~645,93\~грн (556291,52 x 3% x 714 : 365). Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.3), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial