Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку [ADDRESS] проживали її батьки [PERSON] , який помер [INFO] та мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що на момент смерті батька вона проживала разом з ним у вказаному житловому будинку, окрім них в такому проживали й відповідач [PERSON] та зять з внуком покійного. Вказує, що внаслідок смерті батька відкрилася спадщина у вигляді вказаного житлового будинку, спадкоємцем якого є вона та її брат [PERSON] , який надав нотаріально посвідчену заяву, у якій зазначено, що він не заперечує щодо реєстрації спірного будинку за нею. Звернувшись до ДНК для оформлення права власності на вказаний житловий будинок, їй було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, оформити право власності на такий в нотаріальній конторі є неможливим. Тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Учасники в судове засідання не з`явилися. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні (а.с.34). Представник Свалявської міської ради подала заяву про розгляд справи у її відсутності, за наявними у матеріалах справи документами (а.с.29-30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. У матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви відповідача, у якій вказано, що останній не заперечує щодо визнання права власності на спірний житловий будинок за сестрою (а.с.21). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 03.06.1977 року, актовий запис № 22) (а.с.7). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 27.05.1960 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 12 від 27.05.1960 року (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2004 року, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 1 від 02.01.2004 року, проведений Стройненською сільською радою Свалявського району (а.с.5). Як убачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2012 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 3 від 23.01.2012 року, проведений Виконавчим комітетом Стройненської сільської ради (а.с.4). Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). Чинним рішенням Свалявського районного суду від 04.11.2021 року (справа №306/1504/21) встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, яким визнано, що [PERSON] (помер [INFO] ) є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.19-20). Згідно виписки з рішення №12 від 30.04.1961 року [PERSON] відведено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.9). Відповідно до дозволу на будівництво житлового будинку від 30.12.1962 року [PERSON] дозволено проводити будівництво житлового будинку (а.с.10). Як убачається з рішення виконавчого комітету Стройненської ради від 30.11.1985 року №26, [PERSON] дозволено добудувати до житлового будинку за адресю с. Стройне №315 літню кухню, хлів та сарай (а.с.11-12). З технічного паспорту, інвентаризаційна справа №195/2021 від 29.06.2021 року виготовленого КУП «Свалявське РБТІ» вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з: житлового будинку літера «А», літня кухня - «Б», сарай - «В», вбиральня - «Г», Огорожі - №1-2. Рік побудови спорудження - 1961 рік (а.с.13-17). Відповідно до довідки № 49 від 09.06.2021 року виданої Свалявською міською радою за вищевказаною адресою, на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] проживали, окрім нього, [PERSON] , 1962 р.н., [PERSON] , 1977 р.н., [PERSON] , 1971 р.н., [PERSON] , 1999 р.н. [PERSON] , 2000 р.н. (а.с.18). Згідно копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 21.06.2024 року, зареєстрованої в реєстрі за №717, останній не заперечує щодо визнання права власності на спірний житловий будинок за сестрою - [PERSON] , [INFO] (а.с.21). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). В пункті 3.1. «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року викладеного пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказано, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Outcome: approved