Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

29 липня 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Солонець С.М звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить стягнути з відповідача 67 118,97,00 грн., моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн., витрат на проведення оцінки матеріального збитку завданого автомобілю при ДТП у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 15 травня 2024 року о 19-38 год., в м. Харкові по проспекту Героїв Харкова, 264, водій [PERSON] керував транспортним засобом Land Rover Freelander державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечного бокового інтервалу, виїхав на зустрічну полосу руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Toyota Land Cruiser 150 державний номерний знак [NUMBER] , який рухався на зустріч. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та [PERSON] отримав матеріальні збитки. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №900577 від 03 червня 2024 року по притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. 15.05.2024року о19-38 год. в м. Харкові по проспекту Героїв Харкова, 264, водій [PERSON] керував транспортним засобом Land Rover Freelander державний номерний знак [NUMBER] став учасником ДТП та з невідомих на те причин зник з місця події. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №900578 від 03 червня 2024 року по притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КпАП України. Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року по справі № 644/4700/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 і ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3400 гривень. Згідно звіту №95/2024 від 17 червня 2024 року про оцінку автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП без урахування величини втрати товарної вартості складає 227 068,97 грн. Відповідно до платіжної інструкції АТ «СГ «ТАС» здійснило страхове відшкодування [PERSON] за пошкоджений автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] при ДТП у розмірі 159 950,00 грн. Таким чином, розмір невідшкодованого матеріального збитку при ДТП, що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача складає 67118,97 грн. Згідно платіжної інструкції № 0.0.3722003389.1 від 22.06.2024 22.06.2024 [PERSON] сплатив за експертні послуги з оцінки пошкодження автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] 3000 гривень, тому витрати понесені позивачем на проведення оцінки транспортного засобу, відповідач повинен компенсувати позивачу. В обґрунтування\~стягнення моральної\~шкоди,\~представник позивача\~вказує,\~що згідно\~виписки із\~медичної карти\~стаціонарного хворого\~№6379\~ [PERSON] [INFO] ,\~що є\~донькою позивача,\~перебувала на\~стаціонарному лікування\~в обласному\~дитячому неврологічному\~відділенні у\~КНП ХОР\~«Обласна дитяча\~клінічна лікарня»\~з 21.05.2024р.\~по 12.06.2024\~року у\~зв`язку\~з погіршенням\~стану здоров`я\~після перенесеної\~травми при\~ДТП 15\~травня 2024\~року. Позивач протягом тривалого часу вимушений був змінити спосіб життя через неможливість користуватися автомобілем, що був пошкоджений при ДТП, постійно хвилювався за стан здоров`я доньки, у зв`язку з перебуванням її на стаціонарному лікуванні, яка була змушена пройти безліч медичних процедур та діагностик. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 30000,00 гривень. Крім того, представник позивача зазначає, що позивачем по договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2024 року було понесено витрати на оплату адвокатських послуг у розмірі 15000,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2024 визначено головуючого суддю Сілантьєву Е.Є. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача адвокат Солонець С.М. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15 травня 2024 року о 19-38 год., в м. Харкові по проспекту Героїв Харкова, 264, водій [PERSON] керував транспортним засобом Land Rover Freelander державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечного бокового інтервалу, виїхав на зустрічну полосу руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом Toyota Land Cruiser 150 державний номерний знак [NUMBER] , який рухався на зустріч. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та [PERSON] отримав матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.2.3б, 13.1, 11.4 Правил дорожнього руху. Відносно гр. [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №900577 від 03 червня 2024 року по притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України Крім того, 15.05.2024року о19-38 год. в м. Харкові по проспекту Героїв Харкова, 264, водій [PERSON] керував транспортним засобом Land Rover Freelander державний номерний знак [NUMBER] став учасником ДТП та з невідомих на те причин зник з місця події. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №900578 від 03 червня 2024 року по притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КпАП України. Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року по справі № 644/4700/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 і ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3400 гривень. Постанова набрала законної сили 15.07.2024 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб Land Rover Freelander державний номерний знак [NUMBER] належить позивачу [PERSON] . Позивач зазначає, що транспортний засіб Land Rover Freelander державний номерний знак [NUMBER] був застрахований в АТ «СГ «ТАС». На підтвердження розміру заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди позивач посилається на Звіт №95/2024 від 17 червня 2024 року про оцінку автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 державний номер [NUMBER] , яким встановлено: що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 15 травня 2024 року, без урахування величини втрати товарної вартості складає: 227068,97 грн. ( двісті двадцять сім тисяч шістдесят вісім грн. 97 коп.), в тому числі ПДВ на вартість складових (Сс). Згідно з частиною 1 та пунктом1частини 2 статті 22ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 зазначеного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку визначення збитків або розміру відшкодування проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092. При цьому оцінювач зазначив, що оцінка проведена на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні», він діяв неупереджено та об`єктивно, обмежень до виконання оцінки та зацікавленості у результатах оцінки він не мав. Ураховуючи викладене, звіт №95/2024 від 17 червня 2024 року про оцінку автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] є належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди. Як встановлено судом, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , було застраховано АТ «СГ «ТАС» та АТ «СГ «ТАС» здійснило страхове відшкодування [PERSON] за пошкоджений автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] при ДТП у розмірі 159 950,00 грн. Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. За наведених обставин, враховуючи, що №95/2024 від 17 червня 2024 року про оцінку автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] визначена вартість матеріальної шкоди 227068,97 грн та АТ «СГ «ТАС» здійснило страхове відшкодування [PERSON] за пошкоджений автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] при ДТП у розмірі 159 950,00 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача матеріальної шкоди в розмірі 67 118,97 грн. підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. Крім того суд враховує, що згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6379 [PERSON] [INFO] , що є донькою позивача, перебувала на стаціонарному лікування в обласному дитячому неврологічному відділенні у КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» з 21.05.2024р. по 12.06.2024 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я після перенесеної травми при ДТП 15 травня 2024 року. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, те, що позивач був вимушений звертатись до суб`єктів оціночної діяльності, постійно хвилювався за стан здоров`я доньки, у зв`язку з перебуванням її на стаціонарному лікуванні, яка була змушена пройти безліч медичних процедур та діагностик, вживати заходів щодо звернення до суду. Разом з тим, суд вважає, що пред`явлений до стягнення розмір моральної шкоди 30000,00 грн. є надмірно завищеним. Суд, вирішуючи спір у цій частині, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ступеню вини відповідача та із застосуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, що буде відповідати обставинам справи. Крім того, додаткові витрати згідно платіжної інструкції № 0.0.3722003389.1 від 22.06.2024, а саме, що 22.06.2024 [PERSON] сплатив за експертні послуги з оцінки пошкодження автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 150 держномер [NUMBER] та які позивач включив до позовних вимог і ціни позову відповідно, є судовими витратами у розумінні ст. 133, 139 ЦПК України та підлягають розподілу у порядку ст. 141 ЦПК України. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі на суму завданої матеріальної шкоди, витрат на оплату витрат на проведення експертного дослідження, а також підлягає частковому задоволенню в частині моральної шкоди, а саме на суму 10000 гривень. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд зазначає, що відповідач відзив на позов не подав, будь-яких доказів на спростування вимог позивача не надав. Розрахунок суми заборгованості, наданий до позовної заяви, відповідачем не спростований. Власного розрахунку відповідач до суду не надав. Щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2024 між адвокатом Солонець С.М. та [PERSON] укладено договір - доручення про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором. Позивачем по договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2024 року було понесено витрати на оплату адвокатських послуг у розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 10 від 25.07.2024. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір - доручення про надання правової допомоги від 01.07.2024; ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Солонець С.М.; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 10 від 25.07.2024 на суму 15000,00 грн. інших доказів суду не надано Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням не надання доказів виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що вимоги стосовно стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. задоволенню не підлягають. Частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесено судові витрати на сплату судового збору у сумі 1211,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial