Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свою представницю адвоката Гришаєву Я.М., звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 18.02.2020 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають дітей [PERSON] , 2020 року народження та [PERSON] , 2021 року народження. Після укладення шлюбу сторони зрозуміли, що шлюб був помилковим. На даний час сторони не проживають разом однією сім`єю та повністю припинили між собою шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу та примирення не можливі, а тому посилаючись на викладене просила суд про розірвання шлюбу. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представниці, засобами системи «Електронний суд», до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, із зазначенням про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомляв, правом подання відзиву не скористався. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2020 року (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 40). Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] , 2020 року народження та [PERSON] , 2021 року народження. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1\~ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України). Враховуючи вимоги позивача про розірвання шлюбу та відсутність заперечень проти нього зі сторони відповідача, суд, на підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст.\~104,\~110,\~112 СК України, приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб\~розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою та її представницею, ані в позовній заяві, ані окремо, не заявлялося клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму судового збору.

Outcome: approved