Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

13.02.2024 року ТОВ «ФК «Ріальто» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №210123-31799-2 від 23.01.2021 року, в загальній сумі 28388,00 грн., понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. та правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Позов мотивує тим, що 23.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] було укладено договір №210123-31799-2, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000, 00 грн., строком на 24 дні, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приват Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 23.01.2021 року о 09 год. 10 хв. 06 сек. [PERSON] підписав кредитний договір №210123-31799-2 шляхом введення одноразового ідентифікатора 673496, який надсилався останньому повідомленням на мобільний номер телефону [NUMBER] , який вказувався при реєстрації, після чого кредитні кошти були відправленні останньому. Відповідно до договору відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA»)відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків, внаслідок чого станом на 07.02.2024 року утворилась заборгованість в загальній сумі 28388,00 грн., яка складається: - з заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн., - заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 23.01.2021 року по 16.02.2021 року (включно) - 2388, 00 грн., - заборгованість за нарахованим процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 17.02.2021 року по 16.06.2021 року, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 21000, 00грн.; у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.08.2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за договором №210123-31799-2 від 23.01.2021 року, станом на 07.02.2024 року в загальній сумі 28388,00 грн., яка складається: з заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 23.01.2021 року по 16.02.2021 року (включно) - 2388, 00 грн., заборгованість за нарахованим відсотками відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 17.02.2021 року по 16.06.2021 року, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 21000, 00грн., та понесені судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 3028, 00 грн., на правову допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.; а всього: 36416, 00 грн. 16.09.2024 року відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 01.10.2024 року заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2024 року по цивільній справі №335/1718/24 за позовом ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] - скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.Для виконання завдання підготовчого провадження призначено підготовче засідання. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 14.10.2024 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач з позовом ТОВ «ФК «Ріальто» повністю не згоден та вважає позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Відповідач не звертався до ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» для отримання кредитних коштів. Позивачем не доведено, що на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку в період з 23.01.2021 року по 28.01.2021 рік було зараховано кошти від ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» у розмірі 5 000 грн. Позивач не має права вимагати стягнення з відповідача процентів за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] №1565/817 від 23.02.2024 року, [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині № [NUMBER] з 05.11.2022 року, та з 05.11.2022 року по 09.09.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях і забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, з 12.09.2023 року приймав участь у проведенні стабілізаційних дій в Сумській області; відповідно довідки військової частини № [NUMBER] № 1643/2993 від 03.07.2024 перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] з 08.06.2024 року, тому, в силу вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», нарахована відповідачу прострочена заборгованість за несплаченими процентами та заборгованість за процентами за неправомірне користування грошовими коштами в сумі 21 000 грн. підлягають списанню позивачем. 16.10.2024 року від представника ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та щодо відзиву зазначив наступне. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким відповідач ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Згідно п. 3.3. кредитного договору № 210123-31799-2 від 23.01.2021 року укладеному між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Отже, п. 3.3. кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, позичальником сплачується чіткі та зрозумілі процентні ставки. На дату укладення кредитного договору №210123-31799-2, а саме - 23.01.2021 року, відповідач не був військовослужбовцем, та відповідно на нього не розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відсотки по кредиту нараховано по 16.06.2021 року (включно). В матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу, зокрема щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка була сплачена позивачем. 11.11.2024 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява в якій він просить в разі визнання обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення відсотків за п. 3.3 кредитного договору, зменшити розмір заборгованості за процентами з огляду на наступне. Встановлений у п. 3.3 кредитного договору розмір процентів - 695,50 %, що нараховані за ч. 2 ст. 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, а тому представник відповідача вважає за необхідне зменшити заборгованість за процентами з - 21 000, 00 грн. до розміру заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн. Також, просить в разі визнання обґрунтованими позовні вимоги, зменшити судові витрати на правничу допомогу до 2000 грн.Вважає що витрати на правничу допомогу є не співмірними, оскільки ціна позову складає - 28 388,00 грн., а послуги адвоката складають - 9 000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] , представник відповідача - Юсубов Е.С. в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 4, 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку Із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише, приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Статтями 638, 640 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року (далі Закон). Відповідно до ст. 3 Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що 23.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] було укладено договір №210123-31799-2, відповідно до умов якого відповідач отримує кредит у розмірі 5000, 00 грн., строком на 24 дні, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приват Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 23.01.2021 року о 09 год. 10 хв. 06 сек. [PERSON] підписав кредитний договір №210123-31799-2 шляхом введення одноразового ідентифікатора 673496, який надсилався останньому повідомленням на мобільний номер телефону [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Згідно із п. 1.2 договору, сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом 1,99% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 726,35%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 договору. Пунктом 1.3 договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 24 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.4 договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені на сайті monetka.ua. Згідно п. 1.6 договору, товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальнику. У відповідності до п. 2.3.4. договору, позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах. Відповідно пункту 2.4.1. договору, позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору) позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Квитанцією №362352947 від 23.01.2021 року підтверджується, що ТОВ «ФК «Фінанс інновація» перерахувало на картковий рахунок [NUMBER] , який належить відповідачу, грошові кошти у розмірі 5000, 00 грн. У графі «призначення» вказано - перерахування коштів за договором № 210123-31799-2 від 23.01.2021 року на умовах фінансового кредиту. Відповідно до договору відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA»)відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Ріальто». Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 07.02.2024 року відповідач має заборгованість в загальній сумі 28388,00 грн., яка складається: - з заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн., - заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 23.01.2021 року по 16.02.2021 року (включно) - 2388, 00 грн., - заборгованість за нарахованим відсотками відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 17.02.2021 року по 16.06.2021 року, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 21000, 00грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано. Проте, представник позивача Юсубов Е.С. просив зменшити розмір заборгованості за процентами, встановлений у п. 3.3 кредитного договору, що нараховані за ч. 2 ст. 625 ЦК України, з 21000, 00 грн. до розміру заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до абзацу 2 пункту 3.3 кредитного договору, сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є обґрунтованою. Разом з тим, у пункті 8.38 Постанови від 18.03.2020 року №902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Суд вважає, що встановлений у п. 3.3 кредитного договору розмір процентів (1277,50%), що нараховані за ч. 2 ст 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому вважає за необхідне зменшити заборгованість за процентами з 21000,00 грн. до розміру заборгованості за тілом кредиту у розмірі -5000,00 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. Так, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ріальто» підлягає стягненню заборгованість за договором №210123-31799-2 від 23.01.2021 року, станом на 07.02.2024 року, в загальній сумі 12388,00 грн., яка складається: - з заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн., - заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 23.01.2021 року по 16.02.2021 року (включно) - 2388, 00 грн., - заборгованість за нарахованим відсотками відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 17.02.2021 року по 16.06.2021 року, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 5000, 00грн. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження вказаних витрат суду надано: - копію договору про надання юридичних послуг №02/06/2022 від 02.06.2022 року; - копію акту приймання-передачі наданих послуг №194 до договору про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року на загальну суму 180000,00 грн.; - копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №194 до договору про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року на загальну суму 9000,00 грн.; - копію платіжної інструкції №1044 від 29.12.2023 року. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20). Представник відповідача Юсубов Е.С. у заяві від 11.11.2024 року просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у якому зазначив, що судові витрати у розмірі 9 000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягу послуг, затрачених ним часом на надання таких послуг. З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом Руденко К.В. юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] №1565/817 від 23.02.2024 року, [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині № [NUMBER] з 05.11.2022 року, та з 05.11.2022 року по 09.09.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях і забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, з 12.09.2023 року приймав участь у проведенні стабілізаційних дій в Сумській області; відповідно довідки військової частини № [NUMBER] № 1643/2993 від 03.07.2024 перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] з 08.06.2024 року. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до задоволеної частини вимог, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України. Позов заявлено на суму 28 388, 00 грн., а задоволено на суму 12388, 00 грн., тобто на 43,64% (12388,00 х 100% / 28388, 00 = 43,64% ). За таких обставин, судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок держави в сумі - 1321,42 грн. (3028,00 грн. х 43,64% / 100% = 1321,42 грн.).

Outcome: partial