Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

В січні 2022 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї, про визначення місця проживання дитини, у якому просила суд: визначити проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на свою користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 березня 2013 року у Магістраті Південно-Західної Фінляндії підрозділу м. Раума між нею та [PERSON] було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . В 2016 році родина [PERSON] переїхала в Україну. В березні 2020 року, повернувшись з відрядження, [PERSON] повідомив, що у нього є інша жінка і він більше не бажає проживати разом із [PERSON] та їх спільною дитиною. З весни 2020 року батько дитини з сином не спілкується, участь у його вихованні та утриманні не приймає, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, що було здійснено в серпні 2020 року. Через звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в листопаді 2020 року [PERSON] у присутності сина наніс [PERSON] тілесні ушкодження, що було зафіксовано відповідним зверненням до поліції. В квітні 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва. Також рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2020 у справі № 757/33655/20-ц стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , починаючи із 06.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. [PERSON] свій обов`язок щодо утримання дитини добровільно не виконував, також ухилявся від виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 грудня 2020 року про стягнення аліментів. Станом на 31 березня 2021 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складала 578 567,45 грн. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом із матір`ю, проте між батьками дитини наявний спір щодо місця проживання їх спільної дитини, оскільки батько дитини не визнає право матері на проживання сина разом із нею. В листопаді 2019 року у дитини було виявлено затримку психо-мовного розвитку. Мати приділяє велику увагу розвитку дитини та заняттям з ним, дитина тривалий час відвідує логопедичну групу закладу дошкільної освіти і на даний час спостерігаються позитивні зміни у розвитку його мовлення. Натомість батько жодної участі у вихованні дитини не приймає, жодного разу до лікувальних закладів не з`являвся, дитиною не цікавиться. З весни 2020 року батько дитини із своїм сином не спілкується, участь у його вихованні не приймає, участь в утриманні дитини в грошовому еквіваленті або в натуральній формі не брав. Мати забезпечує сину психологічний та фізичний розвиток, а також створює сприятливий емоційний клімат у родині, тому доцільним є проживання дитини з матір`ю. На підставі зазначеного просила про задоволення позову. В ході розгляду справи (26 вересня 2023 року) [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї, про визначення місця проживання дитини, у якій, з урахуванням поданої 11 грудня 2023 року заяви про зміну предмету зустрічного позову, просить суд: визначити місце проживання в порядку спільної фізичної опіки над дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним чотирнадцятирічного віку, і визначити його місце проживання за місцем проживання матері [PERSON] на весь час, крім графіку проживання встановленого для батька, та за місцем проживання батька [PERSON] в Україні та за кордоном за таким графіком: - кожну першу та третю п`ятницю, суботу та неділю місяця, які йдуть підряд, з 15:00 год п`ятниці до 19:00 год неділі безперервно, за місцем проживання батька на час перебування в Україні, без обмеження місця перебування та поїздок; - кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття з 14:00 до 18:00 год, за місцем проживання батька, на час перебування в Україні, без обмеження місця перебування та поїздок; - підряд 7 днів під час кожних зимових канікул дитини, а саме: з 02 по 08 січня та 30 днів під час кожних літніх канікул дитини, а саме: з 01 по 31 липня, за місцем проживання батька, а також для спільного відпочинку, в тому числі за кордоном; - забезпечити безперешкодний доступ дитини, [PERSON] , [INFO] , до спілкування з батьком по відеозв`язку за допомогою Skype або Viber кожну середу, п`ятницю та неділю з 18:00 год до 20:00 год, а також кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття з 17:00 до 18:00 год, а також у будь-який час за одноосібним бажанням дитини, в тому числі у вільний час у закладі освіти, де навчається дитина. Якщо місцеві чи центральні органи влади України оголосять рекомендацію евакуюватися із міста Києва (або лише дітям), то в цьому випадку встановити місце проживання дитини з батьком до закінчення військового стану в Україні. Судові витрати покласти на [PERSON] . Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані наступним. Дійсною причиною розпаду сім`ї стала подружня зрада [PERSON] . Після виявлення подружньої зради, [PERSON] намагався зберегти смію, приділяв усю увагу та час дружині та сину, забезпечував потреби сім`ї. Однак, [PERSON] не мала бажання зберегти сім`ю, оскільки у неї був інший чоловік, тому сім`я розпалась остаточно. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] добровільно не сплачує аліменти не відповідають дійсності. [PERSON] перераховував на рахунок матері дитини аліменти ще до моменту відкриття виконавчого провадження. До цього також платив аліменти, забезпечував сина усім необхідним, купував сину одяг, іграшки, необхідне приладдя та інші товари. В подальшому мати дитини закрила свій рахунок в банку, щоб ускладнити можливість добровільно сплачувати аліменти, тому [PERSON] вимушений сплачувати аліменти через Державну виконавчу службу. Під час приїздів [PERSON] в Україну, син проживав у нього в квартирі тривалістю від декількох днів до понад тижня. Всі зустрічі проходили без участі матері дитини. При цьому, жодних нарікань з боку матері не було, син завжди з нетерпінням чекав зустрічі з батьком. 12 лютого 2021 року, [PERSON] , з метою вчинення перешкод, викликала поліцію і разом із своїм адвокатом вони домоглись, щоб поліція забрала [PERSON] у відділок для з`ясування обставин. Там [PERSON] дізнався, що [PERSON] подала неправдиву заяву про її побиття ще у 2020 році. В той же день, 12 лютого 2021 року, [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що сина він більше не побачить і дитина буде рости без нього. До зазначеної дати, батько з сином постійно були на зв`язку і [PERSON] постійно приїздив до Києва, щоб побачитись з сином. На даний час мати дитини чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, не дозволяє дитині спілкуватись з батьком по відеозв`язку, як це було раніше, ігнорує питання про дитину. Останній раз [PERSON] бачив сина у грудні 2020 року, востаннє спілкувався з ним 12 лютого 2021 року. Весь цей час, [PERSON] намагався поспілкуватись з [PERSON] та її мамою, просив їх дати можливість поспілкуватись з дитиною по відеозв`язку, проте такі прохання були залишені без реагування. Після введення в Україні воєнного стану, [PERSON] неодноразово пропонував свою допомогу в транспортуванні сина до нього у Францію чи будь-яку іншу країну за його повної підтримки, проте мати дитини і бабуся відмовились. Зазначає, що мати дитини вдається до маніпуляцій і в цьому використовує їхнього спільного сина, щоб зробити [PERSON] боляче та вимагає у нього більше грошей в якості аліментів. Вважає, що проживання дитини в України, з огляду на те, що в країні триває війна, створює для дитини загрозу життю і здоров`ю, а також постійний стрес. В той час як батько дитини має можливість забезпечити дитині належні безпечні умови та спокійні умови проживання та розвитку у Франції. На підставі зазначеного просить про задоволення зустрічного позову. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2022 року матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї, про визначення місця проживання дитини, було передано на розгляд судді Рибаку М.А. 17 серпня 2022 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2023 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Аббасовій Н.В. 21 червня 2023 року ухвалою суду справу прийнято до розгляду за правилами позовного провадження в загальному порядку. 09 серпня 2023 року від представника відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дитини. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 серпня 2023 року матеріали зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї, про визначення місця проживання дитини, передано судді Аббасовій Н.В. для вирішення питання про об`єднання (спільного розгляду). 20 вересня 2023 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї, про визначення місця проживання дитини, повернуто заявнику, на підставі п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. 26 вересня 2023 року від представника відповідача за первісним позовом повторно надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дитини. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26 вересня 2023 року матеріали зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація Служба у справах дітей та сім`ї, про визначення місця проживання дитини, передано судді Аббасовій Н.В. для вирішення питання про об`єднання (спільного розгляду). 26 вересня 2023 року від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про забезпечення позову у якій представник [PERSON] просив вжити заходи забезпечення зустрічного позову шляхом зобов`язання [PERSON] забезпечити спілкування неповнолітнього [PERSON] з його батьком - [PERSON] за допомогою відеозв`язку кожного дня з 18:00 год до 21:30 год за Київським часом. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26 вересня 2023 року матеріали заяви про забезпечення позову передано судді Аббасовій Н.В. 26 вересня 2023 року від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви та прийняття зустрічної позовної до провадження. 28 вересня 2023 року ухвалою суду у вжитті заходів забезпечення позову за заявою представника [PERSON] про забезпечення зустрічного позову відмовлено. 19 жовтня 2023 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про уточнення позовних вимог зустрічної позовної заяви. 19 жовтня 2023 року ухвалою суду поновлено представнику [PERSON] - адвокату Решетову В.В. процесуальний строк для подання зустрічної позовної заяви; прийнято зустрічну позовну заяву з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог; зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 08 листопада 2023 року від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву у якому представник [PERSON] заперечила проти зустрічного позову, просила відмовити у його задоволенні, пославшись на таке. Доводи, викладені в зустрічній позовній заяві, є надуманими, мають ознаки наклепу, не підтверджені жодним належними та допустимими доказами. [PERSON] з грудня 2020 року не здійснював жодних дій щодо особистої зустрічі з дитиною, і наскільки відомо, з того часу не приїздив на територію України, за умовами роботи постійно перебуває в різних країнах. Наданий суду акт огляду житлово-побутових умов житлового приміщення у Франції здійснений за заявою батьків [PERSON] , які не є стороною у даній справі. Крім того, [PERSON] не є власником даного житла, не проживає за тією адресою, на момент огляду житлового приміщення проживав за кордоном. [PERSON] не надав суду підтвердження щодо характеризуючих його даних, не зазначив відомостей про дійсне місце свого проживання, де він просить щоб проживала дитина, умови такого проживання, склад його сім`ї, відсутні дані про його місце роботи, доходи та дані про перебування у власності або в користуванні будь-якого житла. 13 листопада 2023 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про продовження строку на подання відповіді на відзив на зустрічний позов. 11 грудня 2023 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про зміну предмету зустрічного позову. 04 березня 2024 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про забезпечення позову. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04 березня 2024 року матеріали заяви представника [PERSON] про забезпечення позову передано судді Аббасовій Н.В. 05 березня 2024 року ухвалою суду у вжитті заходів забезпечення зустрічного позову відмовлено. 10 квітня 2024 року від третьої особи за первісним та зустрічним позовом - Печерської районної в м. Києві державної адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї надійшов висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - [PERSON] , 2015 р.н., разом з його матір`ю - [PERSON] 16 квітня 2024 року ухвалою суду прийнято заяву про зміну предмету зустрічного позову. 03 червня 2024 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про витребування доказів. 03 червня 2024 року ухвалою суду витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору (з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову). 04 липня 2024 року від третьої особи за первісним та зустрічним позовом - Печерської районної в м. Києві державної адміністрації Служби у справах дітей та сім`ї надійшла заява про розгляд справу без участі третьої особи. 11 липня 2024 року ухвалою суду зобов`язано представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] направити на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації копію заяви про зміну предмету зустрічного позову; витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору (з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову). 09 серпня 2024 року, на виконання ухвали суду від 11 липня 2024 року, від Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації надійшла заява у якій представник третьої особи зазначив, що висновок органу опіки та піклування підготовлено з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову. Також у заяві представник Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації просив розгляд справи здійснювати без участі представника третьої особи. 09 вересня 2024 року від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про закриття підготовчого провадження. 09 вересня 2024 року від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. 09 вересня 2024 року протокольною ухвалою клопотання представника позивача за первісним позовом про долучення до матеріалів справи доказів залишено без розгляду, з підстав пропуску строку. 09 вересня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 13 вересня 2024 року від представника третьої особи за первісним та зустрічним позовом надійшла заява про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації. У заяві представник третьої особи просив винести рішення з максимальним урахуванням інтересів дитини. Позивачка за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник [PERSON] в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти зустрічного позову заперечила в повному обсязі, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача за первісним позовом не заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічну позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Третя особа за первісним та зустрічним позовом - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, подали заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи у якій також зазначили, що просять винести рішення з максимальним урахуванням інтересів дитини. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд по суті зазначає про таке. За змістом частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з березня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року було розірвано. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачки за первісним позовом « [PERSON] » змінено на дошлюбне - « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про народження. В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з матір`ю. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із тим, що сторони разом не проживають та у шлюбі не перебувають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання спільної дитини. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 грудня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 06 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 27691,30 грн щомісячно, починаючи з 06 серпня 2020 року. Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2021 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 06 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Надані [PERSON] довідки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про наявність у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів датовані 29 та 31 березня 2021 року. Разом з тим, [PERSON] надав підтвердження сплати аліментів в добровільному порядку шляхом перерахування коштів на рахунок матері за період серпень 2020 року - травень 2021 року, щомісячно. Також в матеріалах справи міститься копія постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, якою визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 17 серпня 2021 року про накладення на [PERSON] штрафу, винесену в рамках виконавчого провадження [NUMBER]; визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 17 серпня 2021 року про стягнення з [PERSON] виконавчого збору, винесену в рамках виконавчого провадження [NUMBER]. Отже, з огляду на наявні в матеріалах справи відомості, а також те, що надані [PERSON] довідки про заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів датовані березнем 2021 року, у суду відсутні підстави вважати, що станом на момент ухвалення рішення у цій справі, [PERSON] дійсно має заборгованість по сплаті аліментів. 14 грудня 2021 року Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією винесено Розпорядження №801 «Про визначення участі батька у вихованні малолітньої дитини», згідно якого: 1.Визначено участь [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - 1 та 3 вихідні з 15.00 год п`ятниці до 19.00 год неділі без присутності матері за фактичним місцем проживання батька дитини на час перебування в Україні; - один місяць літніх канікул, а саме: з 01 по 31 липня без присутності матері за фактичним місцем проживання батька дитини на час перебування в Україні; - сім днів зимових канікул, а саме: з 02 по 08 січня без присутності матері за фактичним місцем проживання батька дитини на час перебування в Україні; - у день народження дитини з 14.00 год до 18.00 год без присутності матері. Встановлено, що мати з дитиною проживають в квартирі [ADDRESS] , про що складено відповідний акт обстеження умов проживання, оригінал якого міститься в матеріалах справи. Як вбачається з матеріалів справи, під час обстеження умов проживання, проведено бесіду з дитиною, в якій дитина повідомила, що проживає й надалі хоче проживати з матір`ю, що підтверджується копією Акту бесіди від 22 лютого 2024 року. [PERSON] працює у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на посаді старшого лаборанта кафедри екології агросфери та екологічного контролю, має самостійний дохід, достатній для матеріального забезпечення дитини, що підтверджується довідкою з місця роботи та довідкою про доходи. Малолітній [PERSON] , 2015 року народження, навчається у спеціалізованій школі №47 з поглибленим вивченням іноземних мов, що підтверджується характеристикою з місця навчання, у якій, серед іншого, зазначено, що мама приділяє увагу вихованню сина, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, шкільним психологом, з батьком дитини жодного спілкування представників школи не було. Згідно Висновку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 квітня 2024 року, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - [PERSON] , 2015 року народження, разом з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до частин 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами 4-6 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 року у справі №359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією». При вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини. В ході розгляду справи встановлено, і це не заперечувалось учасниками процесу, що дитина проживає разом із матір`ю, батько дитини останній раз бачив сина у грудні 2020 року, спілкувався з ним - в лютому 2021 року. Позивач за зустрічним позов [PERSON] заявляючи вимогу про визначення місця проживання дитини в порядку спільної фізичної опіки над дитиною не зазначає де він планує проживати з дитиною (конкретну адресу в Україні та за кордоном), умови такого проживання, наявність поряд навчальних закладів, не надає суду підтвердження щодо характеризуючих його даних, складу його сім`ї, наявність або відсутність на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб, способу життя, діяльності, місце роботи, розміру доходу, наявності у власності чи в користуванні нерухомого майна. В той же час мати дитини надала суду всі відомості, які підтверджують її місце проживання, місце роботи, дохід. Також [PERSON] не надав суду акт обстеження умов проживання, в якому зазначено про створення належних умов для проживання дитини. Наданий суду акт огляду житлово-побутових умов за адресою: Франція 216 Рут де Готьє 47370 Бурлен проводився 30 січня 2023 року уповноваженою у Франції особою, за заявою батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається зі змісту вказаного акту, [PERSON] не є власником даного житла, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає, на час проведення огляду проживає за кордоном. Також в матеріалах справи міститься копія акту обстеження умов проживання від 30 червня 2021 року в житлі за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту вказаного акту вбачається, що він складений з метою перевірки умов проживання для визначення способу участі у вихованні дитини [PERSON] . Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підставі яких можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що станом на даний час, тобто зі спливом майже чотирьохрічного строку, зазначене житлове приміщення перебуває в користування та/або у власності [PERSON] , і в цьому житловому приміщенні станом на даний час створено умови для виховання та розвитку дитини. Отже, у суду відсутня будь-яка об`єктивна можливість оцінити умови проживання дитини за місцем проживання батька, як в Україні так і за кордоном. В матеріалах справи наявні відомості про видане 14 грудня 2021 року Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією Розпорядження №801 «Про визначення участі батька у вихованні малолітньої дитини». Разом з тим, жодних доказів здійснення [PERSON] дій щодо особистої зустрічі з дитиною, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або неврахування кожного доказу (групи доказів). При прийнятті рішення у цій справі суд враховує вік дитини, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання. Також суд приймає до уваги, що під час обстеження умов проживання, в ході бесіди з дитиною було з`ясовано його думку, який виявив бажання проживати разом з матір`ю. Враховуючи викладене, з урахуванням доказів, досліджених під час розгляду справи, та встановлених на їх підставі обставин, виходячи з інтересів самої дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, з огляду на конкретні обставини даної справи, зважаючи на прихильність дитини до матері, суд дійшов висновку про відсутність підстав визначення спільної фізичної опіки над дитиною, оскільки, на переконання суду, на даний час проживання малолітньої дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Отже, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження, разом з матір`ю, [PERSON] . Зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає з підстав необґрунтованості та недоведеності. Разом з тим, необхідно зауважити, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved