Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за [PERSON] право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що позивач проживає в [ADDRESS] , який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір та в якому станом на 30.06.1990 були зареєстровані і проживали: [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина; [PERSON] дочка; [PERSON] син; [PERSON] син. Із врахуванням викладеного, ці особи станом на 15.04.1991 не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/5 частині будинку. [INFO] помер син позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому 1/5 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишав, то спадкування відбулося за законом. На момент смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги спадкування за законом були його батьки [PERSON] та [PERSON] , однак остання спадщину не прийняла і на неї не претендує. Натомість, позивач [PERSON] постійно проживав із своїм сином [PERSON] , не заявляв про відмову від спадщини, а тому фактично прийняв спадкове майно, проте юридично не оформив. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не претендують на частки у майні колишнього колгоспного двору та відмовляються від них на користь позивача. Таким чином, маючи свою 1/5 частину будинку як член колгоспного двору та успадкувавши 1/5 частину будинку після смерті свого сина, беручи до уваги відмови відповідачів від своїх часток у майні колгоспного двору, позивач став фактичним власником житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Згодом позивач вирішив юридично оформити право власності на житловий будинок, а тому 17.09.2024 року звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого сина [PERSON] , однак нотаріус йому відмовив з причини того, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання заявлених вимог в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Окрім цього, у заявах відповідачі ствердили, що не претендують на частку у колгоспному дворі та на спадкову частку у цьому ж дворі, що належала [PERSON] . Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяву про проведення підготовчого засідання відсутності його та позивача, підтримання заявлених вимог та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.53), заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача та підтримання заявлених вимог у повному обсязі (а.с.64). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання (а.с.43, 63). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання (а.с.45, 61). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання (а.с.47, 62). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.32-33). Ухвалою підготовчого засідання від 31.10.2024 призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.55). Ухвалою судового засідання від 09.12.2024 постановлено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.65). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, врахувавши позицію відповідачів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.8). За змістом виписки з погосподарської книги села Бережниця від 28.08.2024 №619 станом на 30.06.1990 в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , що відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина; [PERSON] дочка; [PERSON] син; [PERSON] син (а.с.11). Згідно з свідоцтвом про смерть від 17.01.2011 [PERSON] помер [INFO] у м. Львів (а.с.9). Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №78408664 від 18.09.2024 встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.54). Відповідно до довідки Жидачівської міської ради № 646 від 11.09.2024 [PERSON] дійсно проживав і був зареєстрований в с. Бережниця до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося. До дня смерті [PERSON] разом ним були зареєстровані та проживали: батько [PERSON] , мати [PERSON] , сестра [PERSON] та брат [PERSON] (а.с.10). Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 17.09.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті сина [PERSON] у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.12). Згідно з довідкою КНП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» від 19.08.2024 та технічним паспортом від 29.07.2024 за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок «А-1», загальна площа 99,4 кв.м., житлова площа 62,2 кв.м., гараж «Б», сарай «В», сарай «Г», літня кухня «Д», убиральня «Е», ворота №1, огорожа №2, колодязь №4 (а.с.13, 14-18). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом, а також як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина 2 статті 1223 ЦК України). Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також, суд застосував норми статей 1216, 1218, 1220, 1258 ЦК України, які передбачають поняття спадкування, склад спадщини та її відкриття, черговість спадкування за законом. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані і проживали: [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина; [PERSON] дочка; [PERSON] син; [PERSON] син. Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору. За життя [PERSON] заповіту не складав. Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на частку у майні колгоспного двору). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його батьки [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , однак той відмовив йому у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Суд зауважує, що з огляду на час смерті [PERSON] спірні правовідносини, пов`язані зі спадкуванням, регулюються ЦК України. Суд зазначає, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . На час відкриття спадщини він постійно проживав разом з спадкодавцем, про що свідчать досліджені судом докази. Окрім цього, матеріали справи не містять фактичних даних щодо заявлення позивачем про відмову від спадщини протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України. Наведені обставини дозволяють виснувати, що [PERSON] в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , однак вона спадщину не прийняла і на неї не претендує, про що ствердила у поданих нею до суду заявах. З огляду на викладене, позивач [PERSON] має обґрунтоване право власності на належну [PERSON] частку у майні колгоспного двору житлового будинку по [ADDRESS] . Також, суд звертає увагу на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ствердили у поданих ними до суду заявах, що не претендують на частку у майні колгоспного двору. Відтак, їхні частки у майні цього колгоспного двору перейшли до тих членів колгоспного двору, які не заявляли про непретендування на частку у ньому, а саме: [PERSON] та [PERSON] . З огляду на те, що право на ці частки також увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] , виходячи з викладених вище мотивів, їх успадкував саме [PERSON] . Отже, підсумовуючи наведене, суд виснує, що [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, а також як член колгоспного двору, однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим його представник і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved