Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулось до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 30 393,16 грн, та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 514,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 30 393,16 грн, та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 514,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, споживачами яких є власники квартири [PERSON] , [PERSON] . Вказує, що в період з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2024 року відповідачі не в повному обсязі сплачують кошти за надані послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка становить 60 786,33 грн. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07 травня 2024 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заперечення, в яких просять застосувати строк позовної давності до періоду заборгованості з жовтня 2009 року по січень 2021 року. Також зазначають, що з жовтня 2009 року по березень 2024 року вони не підписували документи про визнання або реструктуризацї боргу. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що квартира [ADDRESS] , яка забезпечується послугами з централізованого опалення, постачання теплової енергії, належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №366415079 від 19.02.2024. Згідно довідки про склад сім`ї від 15.03.2024, особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) оформлено на [PERSON] та [PERSON] . Із виписки по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2024 року становить 60 786,33 грн. У відповідності\~до відповідей\~на запит\~суду ВОМІРМП\~УДМС України\~в Житомирській\~області №1888/3072\~та №1888/3071 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] \~з 17.06.2006, а [PERSON] зареєстрована в цій квартирі з 24.01.1987. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Зобов`язання, згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Згідно із ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради в особі директора [PERSON] 04.10.2012 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Згідно п.9.1 договору договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідінсть перегляду. До укладення договору 04.10.2012 між сторонами були формально відсутні договірні відносини, оскільки відповідний договір не укладався, водночас, зобов`язання у споживача можуть виникати і за відсутності формальних договірних стосунків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у ряді постанов суду касаційної інстанції, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц (провадження № 61-909св17). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] ,\~співвласниками якої\~є [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~у період\~з 01\~жовтня 2009\~року по\~01\~березня 2024\~ року забезпечувалася послугами централізованого опалення, які надавав КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, а доказів протилежного суду не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Невизнання боргу або не підписання документів про його реструктуризацію відповідачами не впливає на факт існування заборгованості. Разом з тим, відповідачі заявили про застосування строку позовної давності. Статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681,728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінетом Міністрів України прийнято 11.03.2020 постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово продовжував карантин на території України та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 такий відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Також, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжено Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб. З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом за період з жовтня 2009 року по лютий 2017 року включно, відтак задоволенню підлягають вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період з 01.03.2017 по 01.03.2024, яка згідно із виписки по особовому рахунку становить 49 022,57 грн ((60 786,33 грн - 11 763,76 грн (заборговансть з жовтня 2009 року по лютий 2017 року)). За наведених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, в розмірі відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності на квартиру (по 1/2 частці), тобто по 24 511,28 грн з кожного. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі по 1 221 грн з кожного (49 022,57 грн/60786,33 грн х 3028 грн).

Outcome: partial