Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняв [PERSON] , в силу вимог ст. 529 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) та наявністю Державного акту на право власності на землю, виданого на ім`я [PERSON] , який знаходився у спадкодавця на зберіганні з часу відкриття спадщини, але на вищезазначене майно свої права не оформив, так як помер [INFO] . Дані факти стверджуються додатками до позовної заяви. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на належний спадкодавцю житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , що належав спадкодавцю згідно записів в погосподарській книзі за 2001 -2025 роки, особовий рахунок [NUMBER], рік забудови 1925 - предмет позову, та земельну ділянку, яку позивач оформив на своє ім`я та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Оскільки в зазначеній ситуації спадкоємець вважається таким, що набув право на спадкове майно, після смерті останнього до його власних спадкоємців переходить спадкова маса у вигляді вищезазначеного житлового будинку. У встановленому законом порядку він спадщину прийняв, наслідком чого нотаріусом Коростенського районного нотаріальною округу заведено спадкову справу № 126/2017. Відповідно до чинного законодавства України, особа, яка прийняла спадщину, є власником спадкового майна з дня відкриття спадщини. Інтересу до спадкового майна не втратив, утримує даний будинок, сплачує комунальні послуги, оброблює земельну ділянку. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вищевказаний будинок було побудовано, але спадкодавцем не було належним чином оформлено право власності на будинок та не отримано відповідних документів, які б посвідчували це право. Оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] у встановленому порядку проведена не була, враховуючи, що реєстрація будинків органами БТІ па той час проводилася лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією від 31.01.1966 року Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», то відповідно зазначений будинок в органах МБТІ зареєстрований не був, так як законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ тому, відповідно до норм чинного законодавства, наведених вище, у нього виникла необхідність звернутися до суду для встановлення права власності на вказаний житловий будинок. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що залишився після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 83 років в с.Каленське Коростенського району Житомирської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 25.12.2002 року. З виписки з погосподарської книги Каленської сільської ради Коростенського району №61 від 08.02.2017 року слідує, що [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] , на праві особистої власності належав житловий будинок з усіма надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав їй на підставі запису у погосподарській книзі №1 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Рік побудови 1925 рік. З довідки №62 виданої 08.02.2017 року виконкомом Каленської сільської ради Коростенського району Житомирської області слідує, що [PERSON] , 1919 року народження, була зареєстрована та проживала до дня смерті ( [INFO] ) в [ADDRESS] . За вказаною адресою проживала одна. За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Каленської сільської ради Коростенського району Куцепіним М.М., яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла сину [PERSON] . Статтями 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] на підставі ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року). [PERSON] помер [INFO] у віці 49 років в с.Каленське Коростенського району, Житомирської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 27.08.2009 року. З довідки №356 виданої 17.05.2017 року виконкомом Каленської сільської ради Коростенського району Житомирської області слідує, що [PERSON] , 1960 року народження, був постійно зареєстрований та проживав до дня смерті ( [INFO] ) в [ADDRESS] . За вказаною адресою проживав один. Позивач [PERSON] , як син [PERSON] , померлого [INFO] , є спадкоємцем першої черги за законом. Ступінь родинного зв`язку між позивачем та його спадкодавцем стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 10.06.2009 року міським відділом РАГСу Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] , який належав матері останнього [PERSON] , згідно запису у погосподарських книгах за 2001-2005 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час смерті свого батька [PERSON] позивач був неповнолітнім. Частиною 4 ст.1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа. цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, на підставі вказаної норми закону позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька . З наданої на вимогу суду копії спадкової справи №126/2017 слідує, що 20.05.2017 року державним нотаріусом Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області за заявою [PERSON] , [INFO] , було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У спадковій справі відсутня інформація про наявність інших спадкоємців [PERSON] по закону або по заповіту. 20.05.2017 року державним нотаріусом Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області Баранівською О.С. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво, складається з земельної ділянки, що розташована на території Каленської сільської ради Коростенського району Житомирської області, яка на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЖТ №026549, виданого Коростенською райдержадміністрацією Житомирської області 06 червня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №20, належала [PERSON] матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав. Земельна ділянка має площу 2,2303 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (земельні угіддя - рілля). Кадастровий номер: 1822381800:04:000:0223. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №278. Також 20.05.2017 року державним нотаріусом Коростенської районної державної нотаріальної контори Житомирської області Баранівською О.С. на ім`я позивача [PERSON] видані два свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що розташовані на території Каленської сільської ради Коростенського району Житомирської області, які на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЖТ №026549, виданого Коростенською райдержадміністрацією Житомирської області 06 червня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №20, належали [PERSON] матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав. Земельна ділянка площею 2,0211 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (земельні угіддя - рілля). Кадастровий номер: 1822381800:04:000:0224. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №279. Та земельна ділянка площею 0,4690 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (земельні угіддя - рілля). Кадастровий номер: 1822381800:04:000:0225. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №280. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено, що слідує зі змісту листа нотаріуса від 20.05.2017 року за №02-14/533. Підставою відмови зазначено відсутність документів, які б підтверджували право власності спадкодавця позивача на вищевказаний житловий будинок. Державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок станом на 29.12.2012 року не проводилась, про що свідчить інформаційна довідка №47 від 15.04.2024 року видана начальником КП «Коростенське МБТІ». З технічного паспорту, виготовленого Коростенським МБТІ слідує, що інвентаризація житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] проводилась КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради 01.03.2017 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена. З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердив неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, факт належності спадкового майна спадкодавцю позивача ніким не оспорено та не спростовано, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved