Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

24.10.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про поділ майна подружжя та просить визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, з об`ємом двигуна 1584, право спільної сумісної власності [PERSON] на вказаний автомобіль припинити; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, що складає 84325,00 (вісімдесят чотири тисячі триста двадцять п`ять гривень) 00 коп. та витрати по оплаті експертно-товарознавчого дослідження в розмірі 860,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08 жовтня 2007 року вона уклала шлюб із відповідачем, який розірвано 12.05.2014 року на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Під час шлюбу сторони за спільні кошти 19.07.2008 року придбали автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, з об`ємом двигун 1584. Після розлучення чоловік вказаним автомобілем користується сам, залишивши його у своєму розпорядженні. [PERSON] звертає увагу на те, що відповідач повідомив їй про намір відчужити вказаний автомобіль. Тому, у разі відчуження автомобіля, який зареєстрований на ім`я відповідача, буде порушене майнове право [PERSON] щодо половини вартості вказаного транспортного засобу. Відповідно до висновку експертного дослідження від 17.10.2023 року №ЕД-19/123-23/10784-АВ, середня ринкова вартість вказаного вище транспортного засобу становить 168650,00 грн. Враховуючи викладене, позивачка вважає, що при відсутності письмової згоди одного із подружжя на відчуження майна остання має право на відповідну компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля, який може бути відчужений не в інтересах сім`ї, а тому звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.11.2023 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 20.12.2023 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що автомобіль є його особистою власністю та не був придбаний за спільні кошти подружжя. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2024 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Також, 06.12.2024 року до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній просив врахувати подану ним копію висновку №09/24 від 19.02.2024 року, який підтверджує дійсну ринкову вартість транспортного засобу. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні заперечили щодо заявлених позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 жовтня 2007 року між [PERSON] та\~ [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського МРУЮ, актовий запис №1007. За час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано автомобіль MITSUBISHI Lancer, державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, з об`ємом двигуна 1584, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) [NUMBER] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та листа ТОВ «Мегакарс» від 04.12.2023 року за вих. №04/12-2027. Право власності на зазначений вище автомобіль було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується даними листа РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області №31/22-с-25аз від 08.04.2021 року та листа ТСЦ МВС №6843 від 06.12.2023 року. Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.05.2014 у цивільній справі №686/22245/13-ц було розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1007. Зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 28.01.2021 року, вбачається, що позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтями 60 СК України\~та\~статтею 369 ЦК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до\~ст. 368 ЦК України\~- спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1\~ст. 70 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Також, згідно п. 30 вищезазначеної Постанови, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження не в інтересах сім`ї, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Таким чином, якщо на час придбання в шлюбі майна використовувались запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю одного з подружжя. Відповідна правова позиція визначена ухвалою ВССУ від 15 травня 2017 року у справі № 718/585/16-ц, за якою майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого\~ст. 57 СК України\~- майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Суд не бере до уваги надані стороною відповідача пояснення щодо придбання автомобіля за його особисті кошти, а надані до матеріалів справи докази не стосуються даної справи та жодним чином не підтверджують зазначені відповідачем обставини. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, ті обставини, що автомобіль MITSUBISHI\~Lancer,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~з об`ємом\~двигуна 1584 був придбаний [PERSON] особисто за власні кошти, не доведені належними та допустимим доказами, а відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Окрім того, суд не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на пропущені строки позовної давності з огляду на те, що початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 215/5672/20). Суд звертає увагу на те, що порушення прав на майно позивачки відбулось з моменту виникнення між сторонами конфлікту, а саме звернення відповідача з вимогою про здійснення перевірки щодо цільового використання аліментів на дитину, а також із зворотною вимогою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Вказані взаємні вимоги сторін, які виникли в 2022 році породили спір щодо спільного використання автомобіля. Зважаючи на викладене, та беручи до уваги те, що неподання зазначеного вище позову про поділ мана протягом трьох років з дня розірвання шлюбу за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про пропуск позивачкою строків позовної давності, у тому суд приходить до висновку, що строки позовної давності [PERSON] не пропущено. Таким чином, вищевикладені обставини дають підстави для висновку про те, що зазначений автомобіль\~є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з метою захисту прав позивача, необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя. Оскільки сторони не можуть досягти самостійної згоди щодо поділу майна, суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI Lancer, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) [NUMBER] , припинивши право спільної сумісної власності [PERSON] на вказаний автомобіль та здійснити поділ автомобіля MITSUBISHI Lancer, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, між сторонами. Щодо визначення розміру грошової компенсації, якій підлягає сплаті в розмірі частки ринкової вартості автомобіля, суд звертає увагу на наступне. Позивачкою до матеріалів справи долучено висновок експертного дослідження №ЕД-19/123-23/10784 від 17.10.2023 року, згідно якого середня ринкова вартість вказаного вище автомобіля становить 168650,00 грн. Однак, поданий висновок не береться судом до уваги зважаючи на проведення дослідження без огляду автомобіля та відсутність попередження експерта про кримінальну відповідальність. Тому, суд бере до уваги дійсну ринкову вартість автомобіля MITSUBISHI Lancer, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) [NUMBER] , визначену у висновку судового експерта Бурдаша С.П. за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №09/24 від 19.02.2024 року, а саме 138859,21 грн. (а.с.105), та виходячи з принципів рівності та справедливості, суд обраховує частину ринкової вартості автомобіля: 138859,21 грн./ 2 = 69429,60 грн. А отже, з відповідача на користь позивачки в рахунок компенсації вартості частки спірного автомобіля підлягає сплаті 69430 грн. Таким чином, вищевикладені обставини дають підстави для висновку про те, що зазначений автомобіль\~є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та з метою захисту прав позивачки, необхідно здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль MITSUBISHI Lancer, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ (VIN-код) [NUMBER] , припинивши право спільної сумісної власності позивачки на вказаний автомобіль; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля MITSUBISHI Lancer, д.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, що складає 69430 (шістдесят дев`ять тисяч чотириста тридцять) грн. Крім того, позивачкою понесені судові витрати, які складаються з оплати судового збору у в сумі 2284,80 грн. за подачу позовної заяви, 605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову та оплату послуг за проведення експертно-товарознавчого дослідження в розмірі 860,40 грн. Усі витрати підтверджені квитанціями, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України вказані судові витрати слід стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2379,85 грн. ((1073,60 + 1211,20 + 605,60) х 69430 : 84325) та судові витрати по оплаті експертно-товарознавчого дослідження в розмірі 708,42 грн. (860,40х69430:84325).

Outcome: partial