Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 липня 2018 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу, [INFO] в них народились дитина [PERSON] . Дитина народжена у Республіці Польща, тому свідоцтво [PERSON] зразка з перекладом на українську мову. Проте, сімейні відносини між подружжям не склалися. Сімейних стосунків не підтримують та не ведуть спільного побуту. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Наголошує, що протягом останніх років, перед тим як шлюб остаточно розпався, шлюбні відносини між подружжям поступово погіршувались. У відносинах взагалі відсутнє порозуміння, у пари виникають постійні сварки, що негативно впливали на виховання їхньої дитини. Так як погляди на життя стали взаємопротилежними, спільне проживання виявилось неможливим і подружжя фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Позивач тривалий час проживає у Республіці Польща разом з сином і з березня вони проживають окремо від відповідача. Тривалість і стійкість конфлікту між парою свідчить про остаточний розпад сім`ї. Позивач та Відповідач стали повністю чужими один одному. Подружнє життя між подружжям не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Сім`я фактично перестала існувати вже давно. Вважає, що шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між Позивачем та Відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування, втрачено взаєморозуміння, повага один до одного та почуття любові і єдності. Сторони вже давно не живуть як подружжя. Продовжувати такі шлюбні відносини обоє не бажають. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам їхньої дитини. Позивач категорично переконана, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними і в минулому не принесли жодних результатів. Більш того, розлучення є спільним бажанням сторін. Тому, це лише погіршить стан відносин з Відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Просить суд: розірвати шлюб між Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] зареєстрований 17.07.2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Мінестерства юстиції, про що складено актовий запис 1786; після розірвання шлюбу відновити Позивачу її дошлюбне прізвище - [PERSON] ; справу розглядати за відсутності Позивача та його уповноваженого представника; судові витрати залишити за Позивачем. Відповідач в судове засідання не прибув, однак направив на адресу суду клопотання, у якому просить слухати справу без його участі. Позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, оглянувши клопотання сторін, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2018 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Мінестерства юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що видно з копії свідоцтва про його народження (а.с. 10). Відповідно до ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є те, що після укладення шлюбу між сторонами відносини не склалися, сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що мають істотне значення, а відтак, позовні вимоги слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, вимога позивача про відновлення їй дошлюбного прізвища « [PERSON] » підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Однак, п. 4 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд судові витрати покласти на неї, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю та визнання відповідачем позову, питання стягнення з відповідача судового збору та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню, не є предметом розгляду справи, оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Outcome: approved