Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

У січні 2024 року позивач Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева», в особі представника Федоренка Д.М., звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.10.20023 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та [PERSON] було укладено угоду про виконання боргових зобов`язань. Відповідно до п. 1 Угоди ДП «ЗІМ» передано право вимагати у боржника виконання його боргових зобов`язань по договору кредиту № КЧ-3-1119 від 23.09.1999 в розмірі 21069,49 грн на підставі договору № 1413дп від 12.11.2001 про відступленні право вимоги. Заборгованість за Угодою складає 26467,36 грн. Відповідно до п. 3 Договору про виконання боргових зобов`язань [PERSON] зобов`язався виплачувати суму боргу у строк, починаючи з 01.10.2002 року по 01.07.2018 року включно, рівними щомісячними платежами шляхом утримання грошових коштів із його заробітної плати, або внесенням готівки в касу підприємства, або перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок ДП «Завод імені В.О. Малишева». Проте, відповідач неналежно виконував умови Угоди та не здійснював щомісячних платежів і позивач звертався вже з відповідними позовами до суду. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про виконання боргових зобов`язань від 01.10.2002 за період з квітня 2017 тпо червень 2018 у розмірі 2116,35 грн, а також інфляційне збільшення у розмірі 1615,26 грн, 3% річних у розмірі 385,24 грн, пеню у розмірі подвійної облікової ставки у розмірі 3852,81 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2024 року відкрито провадження у справі за позовом Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав письмові заперечення проти позову. У жовтні 2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зауважив, що Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позов, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2022 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» та [PERSON] укладено угоду про виконання боргових зобов`язань. Відповідно до п. 1 Угоди ДП «ЗІМ» передано право вимагати у боржника виконання його боргових зобов`язань по договору кредиту № КЧ-3-1119 від 23.09.1999 в розмірі 21069,49 грн на підставі договору № 1413дп від 12.11.2001 про відступленні право вимоги. Згідно п. 3 Договору про виконання боргових зобов`язань [PERSON] зобов`язався виплачувати суму боргу у строк, починаючи з 01.10.2002 року по 01.07.2018 року включно, рівними щомісячними платежами шляхом утримання грошових коштів із його заробітної плати, або внесенням готівки в касу підприємства, або перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок ДП «Завод імені В.О. Малишева». Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2014 по справі № 752/19562/13-ц позовні вимоги ДП «Завод імені В.О. Малишева» до [PERSON] задоволено частково та ухвалено стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про виконання боргових зобов`язань у розмірі 10959,11 грн за період з березня 2007 по вересень 2013. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2017 по справі № 752/9833/17 позовні вимоги ДП «Завод імені В.О. Малишева» до [PERSON] задоволено, ухвалено стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про виконання боргових зобов`язань за період з вересня 2013 по березень 2017 у розмірі 6066,87 грн, інфляційні збитки у розмірі 2613,96 грн, 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 326,87 грн, судові витрати у розмірі 2230,00 грн, а всього 11237,70 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом, 01.10.2002 року між ДП «Завод імені В.О. Малишева» та [PERSON] укладено Договір про виконання боргових зобов`язань. Відповідно до змісту, укладеного сторонами у справі Договору, ДП «Завод ім. Малишева» та [PERSON] дійшли згоди про наступне: відповідно до договору №1413дп від 12.11.2001 року про уступку права вимоги між ДП «Завод ім. Малишева» та КБ «Слов`янський» Кредитору передано право вимоги у Боржника виконання його ж боргових зобов`язань за договором кредиту №КЧ-З-1119 від 23.09.1999 року у сумі 21069,49 грн.; остаточна сума боргу за договору кредиту №КЧ-З-1119 від 23.09.1999 року визначена в розмірі 26467,36 грн.; [PERSON] зобов`язався повернути суму боргу ДП «Завод ім. Малишева» у строк, починаючи з 01.10.2002 року по 01.07.2018 року включно, рівними щомісячними платежами шляхом утримання грошових коштів із його заробітної плати, або внесенням готівки в касу підприємства, або перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок ДП «Завод імені В.О. Малишева». Сума щомісячного платежу, згідно графіку погашення боргу складала 138,20 грн., у червні 2008 року - 138,53 грн., з 01.07.2008 року по 01.06.2018 року по - 141,09 грн., в червні 2018 року - 141,52 грн.; кожний черговий платіж має вчинятися не пізніше 10 числа наступного місяця за розрахунковим календарним місяцем; у випадку порушення строків виконання зобов`язань щодо щомісячного погашення кредиту, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту. Разом з цим, відповідач надав постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Т.І. від 15.01.2024 про закінчення виконавчого провадження № 73773128, яке було відкрито на примусове виконання виконавчого листа № 752/9833/17, виданого 14.12.2023, у зв`язку з тим, що рішення суду виконане. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 197 ЦК Української РСР, уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли вимога не пов`язана з особою кредитора. До набувача вимоги переходять права, що забезпечують виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 214 ЦК Української РСР, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити за час прострочення три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що залишок заборгованості за Договором про виконання боргових зобов`язань від 01.10.2002 року за період за період з квітня 2017 року по червень 2018 року включно не повернуто. В свою чергу, відповідач доказів на спростування вказаних обставин та тверджень суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ч.1 ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти січних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, Відповідач повинен сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти січних від простроченої суми. Інфляційне збільшення суми заборгованості складає 1615,26 грн., а 3 % річних - 385,24 грн. Статтею 3 закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Отже, Відповідач повинен сплатити Позивачу пеню за несвоєчасне виконанню грошового зобов`язання у розмірі 3852,81 грн. Враховуючи вищевикладене, загальна сума, що підлягає стягненню з Відповідача складає 7969,66грн. Щодо строків позовної давності зазначеної відповідачем, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю з три роки. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з меток запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню не території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 відмінено карантин. Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, зазначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2022 року введено воєнний стан. Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023 в Україні продовжено воєнний стан з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, тобто до 13 лютого 2024 року. Отже, позивачем подано позовну заяву в межах строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості за Договором про виконання боргових зобов`язань від 01.10.2002 року за період з квітня 2017 року по червень 2018 року включно у розмірі 6066,87 грн., інфляційних збитків у розмірі 2613, 96 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 326,87 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими підтверджуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених позивачем судових витрат у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved