Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом вказуючи, що з 27 липня 2020 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя в якому мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, тому, подружні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства і взагалі не спілкуються. На цей час, проживає разом із малолітнім сином в будинку її батьків, в с. Сторожів Рівненського району Рівненської області, окремо від відповідача. Стверджує, що дитина повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Виключно вона переймається питаннями забезпечення дитини всім необхідним, відповідно до її віку, піклується її здоров`ям. Натомість, відповідач самоусунувся від обов`язку утримання сина, при цьому має задовільний стан здоров`я та інших дітей на утриманні не має. Крім того, вказує, що із відповідачем виник спір щодо місця проживання спільної дитини. Зокрема, відповідач вчиняє перешкоди пов`язані із реєстрацією сина за місцем його реального проживання, постійно погрожує відібрати дитину та залишити її на проживанні в себе. Таким чином, переконана, що підстави для збереження таких шлюбних відносин відсутні та суперечать її особистим інтересам та інтересам малолітнього сина, тому наполягає на розірванні шлюбу, просить вирішити питання щодо визначення місця проживання малолітнього сина разом з матір`ю та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути на її користь витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. Від представника Служби у справах дітей Корецької міської ради, як органу опіки та піклування, до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Також, згідно з доданим висновком органу опіки та піклування, доцільним вважається визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю [PERSON] . Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження за наявними в матеріалах справи доказами. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З 27 липня 2020 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Виконавчим комітетом Невірківської сільської ради Корецького району Рівненської області. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане 18 серпня 2022 року Гощанським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, відповідно до\~ст. 112 СК України. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання. Позивачка скористалась таким правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу. Оскільки, сторони не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, суд вважає, що їхня сім`я існує формально та збереження її неможливе. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до\~статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з довідкою № 15-01-15/01-510, що була надана 02 вересня 2024 року Веснянським старостинським округом № 3 Корсцької міської ради Рівненського району Рівненської області, [PERSON] , [INFO] , разом з дитиною, [PERSON] , проживає без реєстрації в [ADDRESS] , в будинку батьків. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Частиною 4\~ст. 19 СК України\~передбачено, що при розгляді судом спорів, крім іншого, щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч. 5\~ст. 19 СК України\~визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком виконавчого комітету Корецької міської ради, як органу опіки та піклування № 03-01-16/3068 від 20 листопада 2024 року, місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , доцільно визначити разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог\~\~та визначення місця проживання дитини з матір`ю, що не позбавляє батька дитини права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні. Так, відповідно до ст.\~150,\~180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції Українитастаттею 180 СК Українипередбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Враховуючи те, що домовленість між позивачкою та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їхнього малолітнього сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, згідно з доданими до матеріалів справи довідками, відповідач у справі, [PERSON] з 21 липня 2023 року працює складальником деталей та виробів цеху зборки та упаковки ТОВ «Морган Феніче» та його нарахований дохід за період з 01 травня по 31 жовтня 2024 року становить 151\~596,02 грн. (124\~308,73 грн. дохід за вирахуванням ПДФО). При вирішенні вимоги позивачки про стягнення аліментів на малолітню дитину, суд враховує наведені позивачкоюм аргументи щодо обов`язку відповідача утримувати дитину та визнання відповідачем в повному обсязі заявленої вимоги. Тому, враховуючи положення ст. 182 СК України, суд вважає, що порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача аліментів в запропонованому позивачкою розмірі. Частиною 1 ст.\~191\~СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.\~підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, а судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved