Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі по тексту - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач), звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), в якому просить: 1) поновити строк позовної давності для подання позову до гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200512132 від 22.04.2016; 2) стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 200512132 від 22.04.2016 у загальному розмірі 47349,97 грн., яка складається із суми заборгованості - 31692,58 грн., суми інфляційних втрат - 12801,21 грн., суми 3% річних - 2856,18 грн.; 3) стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 22.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200512132 щодо кредитування (Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12629,44 грн., з встановленим строком користування з 22.04.2016 по 22.04.2019, а відповідачка зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором, укладеним з [PERSON] .. Оскільки 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладання такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Станом на 08.08.2024 сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором становить 31692,58 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 11159,03 грн., заборгованість за відсотками - 20533,55 грн.. Позивач вказує, що заборгованість розрахована станом на дату укладення договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів. Крім того позивачем нарахована сума збитків з урахуванням 3% річних у розмірі 2856,18 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 12801,21 грн. Разом заборгованість становить - 47349,97 грн.. Позивач стверджує, що відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк, що зумовило звернення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до суду з відповідним позовом. В обґрунтування клопотання про поновлення строку позовної давності представник позивача зазначає, що приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс») до ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; Національного банку України, про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 №1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Постановою від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 визначено, зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2. - зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2. Стверджує, що оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 не були передані ТОВ «Діджи Фінанс». Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП [NUMBER] щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП [NUMBER] щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». На підтвердження чого представник позивача надав копії постанов про закінчення вказаних виконавчих проваджень [NUMBER] від 17.01.2023 та [NUMBER] від 29.12.2022 у зв`язку з виконанням у повному обсязі умов виконавчих проваджень. Представник позивача вказує, що саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору призвела до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора, що в свою чергу також є підставою для його поновлення/незастосування судом позовної давності оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Також, представник позивача наголошував на продовженні під час карантину строків загальної та спеціальної давності та введенні воєнного стану на території України. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20.09.2024 позовну заяву ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Засоби забезпечення позову не вживались. 01.11.2024 до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила: 1) відмовити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором; 2) судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування відзиву посилалася на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема зазначає, що позивачем не надано доказів перерахування ПАТ «Банк Михайлівський» відповідачці кредитних коштів у розмірі 12629,44 грн., відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги до відповідача на користь позивача за Договором про відступлення права вимоги від 20.07.2020 № 7_БМ, наявності будь-якої заборгованості відповідачки перед позивачем. Зазначає, що позивачем на підтвердження наявності у відповідачки заборгованості та її розміру, подано до суду заяву (оферту) №2000512132 від 22.04.2016, анкету №2714385, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та Витяг з реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 20.07. 2020. У позовній заяві зазначено, що відповідачці ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до умов кредитного договору надало у користування кредитні кошти в розмірі 12629,44 гри. з встановленим строком користування з 22.04.2016 по 22.04.2019. В той же час, як вбачається з анкети №2714385 [PERSON] зазначено, що бажана сума кредиту становить 10000 грн. При цьому позивачем не надано суду доказів збільшення кредитного ліміту, як передбачено умовами договору, видачі відповідачці кредитних коштів у вказаному розмірі, а також доказів користування відповідачкою кредитними коштами. Стверджує, що позивачем не вказано, коли саме відповідачка отримала кредит в розмірі 12629,44 грн, а з наданих доказів це неможливо встановити. Так, надані позивачем виписки з рахунку [PERSON] не містять інформації про зарахування вказаних кредитних коштів [PERSON] (номери рахунків, вказаних у виписках, не належать [PERSON] ); жодного доказу того, що рахунки, вказані у виписці, належать саме відповідачці - не надано. Позивачем не зазначено посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, відступленої первісним кредитором за кредитним договором, укладеним із [PERSON] .. Крім того, позивачем до суду не надано Додаток 1 до Договору про відступлення права вимоги від 20.07.2020, який повинен бути підписаний обома учасниками угоди та є належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора, що унеможливлює встановлення наявності заборгованості відповідачки перед ПАТ «Банк Михайлівський». Позивачем надано лише Витяг з Реєстру боржників, який засвідчений в односторонньому порядку лише ТОВ «Діджі Фінанс», а тому не може замінити Додатку 1 до Договору відступлення. [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з неї заборгованості у розмірі 12629,44 грн. та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами у загальному розмірі 31692,58 грн. за недоведеністю, у зв`язку з чим нараховані позивачем 3% та інфляційні втрати, також задоволенню не підлягають. Крім того, на думку відповідачки, із поданої позовної заяви та доданих до неї документів неможливо об`єктивно встановити дійсний розмір тіла кредиту, на підставі якого позивачем здійснено розрахунок відсотків, неможливо встановити, коли настав момент, з якого позивач може вимагати від відповідача повернення позики, та чи настав такий момент станом на дату пред`явлення позову. Так, згідно з твердженнями позивача, кредитний договір було укладено 22.04.2016 зі строком кредитування до 22.04.2019, а до суду позивач звернувся лише 08.08.2024. З урахуванням викладеного, відповідачкою [PERSON] , в порядку ст. 267 Цивільного Кодексу України заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності, визначених ст.ст. 257-258 ЦК України (три роки до звернення до суду з позовом). У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданому до суду клопотанні, просив розглядати справу без участі представника позивача. Зазначив, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неприбуття суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду не заявляла. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 22.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №200512132, назва продукту Кредит готівкою «Платинум», рахунок клієнта № [NUMBER] , за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 12629,44 грн. зі строком кредиту з 22.04.2016 по 22.04.2019, та зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, визначених у договорі. Факт укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] підтверджується наданими представником позивача та підписаними відповідачкою копіями письмових доказів, а саме: заяви (оферти) №200512132 від 22.04.2019 (а.с. 15), анкети №2714385 від 22.04.2016 (а.с. 16), графіку платежів до кредитного договору № 200512132 від 22.04.2016 (а.с. 18), довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 22.04.2016 (зворотний бік а.с. 18), договору добровільного страхування життя № 200512132 від 22.04.2016, укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «АРСЕНАЛ ЛАЙФ» (а.с. 19). 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов п. 1 якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. (а.с. 12-13). Водночас, вищевказаний Додаток № 1 до договору позивачем до позову не було надано. Відповідно до наданої копії платіжного доручення № 25 від 09 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5307308,39 грн, що (а.с. 11). У наданій позивачем копії Витягу з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 10.07.2020, сформованого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначено наступні відомості: [PERSON] , кредитний договір № 200512132 від 22.04.2016, строк закінчення кредитного договору 22.04.2019, сума видачі кредиту 12629,44 грн, сума заборгованості за тілом кредиту становить 11159,03 грн, заборгованість за доходами 20533,55 грн., загальний залишок заборгованості 31692,58 грн (а.с. 14). На підтвердження наявності заборгованості за кредитом позивачем надано виписки за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 по особовим рахункам [PERSON] , зокрема, за рахунками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] (на 517 аркушах). Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За статями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Так, позивачем на підтвердження наявності у відповідачки заборгованості та її розміру подано до суду заяву (оферти) №200512132 від 22.04.2019, анкету №2714385 від 22.04.2016, графік платежів до кредитного договору № 200512132 від 22.04.2016, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 22.04.2016, витяг з реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 10.07.2020 та виписки по рахунках [PERSON] за період з 23.05.2016 по 27.07.2020. Надані позивачем виписки за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 по особовим рахункам [PERSON] , зокрема, за рахунками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] сформовані з 23.05.2016, а не з часу укладення кредитного договору 22.04.2016. У виписках зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку № [NUMBER] , вказаному у заяві (оферті) та графіку платежів до кредитного договору № 200512132 від 22.04.2016. Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору від 22.04.2016, суду не надано. Отже, надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості. Позивач не надав суду детальний розрахунок заявленої суми заборгованості, з якого було б можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, встановити, чи сплачувались взагалі кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, тобто, на підставі якого та виписки в сукупності, суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості. Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20. Крім того, наданий позивачем Витяг з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги (а.с. 14) сформований та підписаний лише ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», без підписів ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є одностороннім та не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор. При цьому, сам по собі Реєстр кредитних договорів до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 не підтверджує виникнення розміру заборгованості, зокрема, яку частину тіла кредиту та відсотків за його користування було сплачено відповідачкою, а яка частина кредиту сплачена не була з урахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Крім того, матеріали справи не містять доказів переуступки прав вимоги. Зі змісту договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема з п. 1 договору вбачається, що банк відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Разом з тим, зазначеного Додатку № 1 до суду не було надано, а отже право вимоги позивача до відповідача належним чином не підтверджено. При цьому, зі змісту наданого позивачем витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» вбачається, що він не є копією додатка № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський», оскільки не підписаний представником банку. Фактично доданий витяг є документом, що створений позивачем та підписаний його керівником. Крім того, передача боргу за договором відступлення на певну суму не підтверджує обґрунтованість такого боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності. Вказане позбавляє суд можливості встановити достовірність відомостей щодо наявності у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 322104685 від 16.03.2020. Посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, як підтвердження того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є єдиним та належним кредитором, є необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту рішення, на яке посилається позивач, вбачається, що вказане рішення не підтверджує факт переходу права вимоги від банку до позивача саме за кредитним договором № 322104685 від 16.03.2020 з [PERSON] .. Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором та права на її стягнення. Також доказів того, що відповідачкою були отримані кредитні кошти у розмірі 12629,44 грн., виписки з карткового рахунку відповідача, а також детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором позивачем суду не надано. Так, позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачці [PERSON] відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Банк Михайлівський» надало у користування кредитні кошти в розмірі 12629,44 грн. з встановленим строком користування з 22.04.2016 по 22.04.2019. Відповідно до п. 3 умов Договору від 22.04.2016, кредит надавався шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок одержувача № [NUMBER] згідно [NUMBER] від 22.04.2016. При цьому позивачем не надано суду доказів видачі (перерахування) відповідачці кредитних коштів у вказаному розмірі на відповідний картковий рахунок, а також доказів користування відповідачкою кредитними коштами. Як зазначено вище, відповідачка з первісним кредитором уклала договір на отримання кредиту від 22.04.2016, відповідно до умов якого відповідачці було відкрито рахунок № [NUMBER] , однак, на підтвердження наявності заборгованості за вказаним кредитом позивачем подано виписку по іншим особовим рахункам - № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] за період з 23.05.2016 по 27.07.2020. При цьому, жодного доказу на підтвердження того, що позичальнику відповідно до умов договору від 22.04.2016 замість рахунку № [NUMBER] відкрито інші рахунки, зокрема, № [NUMBER], № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER], суду не надано. Також суд звертає увагу, що у позовній заяві не вказано, коли саме відповідачка отримала кредит в розмірі 12629,44 грн, а суд не має можливості це встановити самостійно з наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020, оскільки, як зазначалося вище, виписка сформована з 23.05.2016, а не з часу укладення договору від 22.04.2016, у виписках зазначені рахунки, які не відповідають рахунку, вказаному у розписці про отримання платіжної карти і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписках, належить саме відповідачу, не зазначено ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив, наданих позивачем, ні у доданих до позовної заяви доказах. Надані суду виписки по рахунку, як зазначено позивачем, сформовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не підписані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та підстав стягнення заборгованості. Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, в якому зазначено, що сума видачі кредиту [PERSON] за кредитним договором № 200512132 від 22.04.2016 (зі строком закінчення 22.04.2019) становить 12629,44 грн., загальний залишок заборгованості - 31692,58 грн., заборгованість по тілу кредиту - 11159,03 грн., заборгованість за доходами -20533,55 грн. (а.с. 14). Проте, суд вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки є одностороннім, складений ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», не містить підписів уповноважених осіб ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, відступленої первісним кредитором, в тому числі і за кредитним договором № 200512132 від 22.04.2016. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено докази, наявні у матеріалах цивільної справи. Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту отримання відповідачкою у ПАТ «Банк Михайлівський» кредиту в розмірі 12629,44 грн., розміру відсотків, а також наявності у відповідачки заборгованості за кредитним договором №200512132 від 22.04.2016 у загальному розмірі 31692,58 грн., у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині за недоведеністю. Недоведеність позивачем видачі кредиту обмежує суд у вирішенні питання про стягнення 3% відсотків, та інфляційних втрат. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Подана представником відповідача заява про застосування строку позовної давності, яку судом не береться до уваги з огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed