Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

У липні 2023 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у подальшому уточнивши його, про повернення майна та стягнення заборгованості, в якій просив суд вилучити у\~ [PERSON] та повернути Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» предмет лізингу автомобіль марки «Nissan Almera», 2010 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ЄДРПОУ 14360570, заборгованість за договором фінансового лізингу автомобіля № LGG3A!00000686 від 27 вересня 2021 року у розмірі 54\~702,11 грн, а також понесені судові витрати. Позиція позивача В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27 вересня 2021 року між [PERSON] і АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу автомобіля № LGG3A!00000686, відповідно до умов якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: автомобіль марки «Nissan Almera», 2010 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (пункт 2.2 договору лізингу). 28.03.2023 року у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на 60 днів, банком направлено лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту. Оскільки лізингоодержувачем не було усунуто подію дефолту, то згідно повідомлення було вказано про розірвання договору лізингу з 28.04.2023 року. Станом на червень 2023 року предмет лізингу лізингоодержувачем не повернуто, місцезнаходження транспортного засобу Банку не відоме. Крім того, позивач має право на отримання лізингових платежів, заборгованість за якими виникла до моменту розірвання договору фінансового лізингу та становить 54\~702,11 грн, яка складається з наступного: 26\~553,81 грн компенсація вартості предмету лізингу; 24\~868,28 грн відсотки за користування предметом лізингу; 3\~280,02 грн заборгованність за страховою винагородою. Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2023 року (головуючий суддя Гаврилов В.А.) було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 05.03.2024 року № 643/0/15-24 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетрвоської області у зв`язку з поданням заяви про відставку», акту від 06.03.2024 про передачу судових справ, які перебувають у провадженні судді Гаврилова В.А., до канцелярії суду, 08 березня 2024 року, за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено судю [PERSON] . Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року (головуючий суддя Бондаренко В.М.) було прийнято до свого провадження цивільну справу № 185/9135/23. В порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач до\~суду не\~з`явився,\~був повідомлений\~належним чином\~про розгляд\~справи,\~проте,\~про причини\~неявки,\~суд не\~повідомив. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Фактичні обставини, встановлені судом Матеріалами справи встановлено, що 27 вересня 2021 року між [PERSON] і АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір фінансового лізингу автомобіля № LGG3A!00000686, відповідно до умов якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: автомобіль марки «Nissan Almera», 2010 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (пункт 2.2 договору лізингу). Відповідно до пункту 2.3 договору лізингу строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу становить 48 місяців (пункт 14.2 договору) та складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до договору, лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу. За змістом пункту 2.4 договору лізингу предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії договору лізингу. В разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю не повертається. Умови переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача визначені у пункті 11.2 договору лізингу, відповідно до якого сторони дійшли до згоди про те, що на протязі 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу передбаченого договором, при обов`язкових умовах сплати лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків Лізингодавцю, та при обов`язковій відсутності відмови лізингодавця від договору лізингу (розірвання договору) відповідно до умов договору та чинного законодавства, лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою Лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Відповідно до пункту 4.1 договору лізингу сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до пункту 14.3 договору у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році. Пунктом 14.3 договору лізингу встановлено, що лізингові платежі включають в себе: 1) платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з графіком; 2) винагороду за користування предметом лізингу в розмірі 20% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу; 3) щомісячну комісію за обслуговування операцій фінансового лізингу, без ПДВ; 4) разову комісію за обсуговування операцій фінансового лізингу, без ПДВ. Сплату лізингових платежів лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок № [NUMBER] (пункт 14.5 договору лізингу). 27 вересня 2021 року сторони підписали акт приймання-передачі предмету лізингу (додаток № 3 до договору лізингу). Пунктами 6.2.2 та 6.2.3 договору лізингу на лізингоодержувача було покладено зобов`язання сплатити лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмета лізингу, відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу, а також сплатити винагороду за користування предметом лізингу відповідно до Графіку та пункту 14.3 цього договору. Відповідно до пункту 6.3.5 договору лізингу лізингодавець має право, у випадках передбачених чинним законодавством України, відмовитись від цього договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та вимагати повернення предмету лізингу шляхом дострокового розірвання договору. У відповідності до підпункту «а» пункту 8.1 договору лізингу для цілей цього договору подією дефолту є, зокрема, прострочення виконання фінансових зобов`язань за Договором 60 днів. Згідно з пунктом 8.2.1 договору лізингу у разі настанні події дефолту лізингодавець направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про відмову від договору, його розірвання, з зазначенням події дефолту та повернення предмета лізингу. Якщо предмет лізингу не було доставлено, в порядку визначеному договором, лізінгоодержувач не пізніше 90 календарного дня з моменту виникнення події дефолту зобов`язаний погасити у повному обсязі прострочену заборгованість, а також відшкодувати лізингодавцю кошти в сумі залишку лізингових платежів (п. 8.2.5 договору лізингу) Відповідно до пункту 13.9 договору лізингу будь-яке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, який може час від часу повідомляти в письмовій формі одержувачем відправнику як адреса одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснена особисто або що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно вказану адресу і був відправлений. 28.03.2023 року у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на 60 днів, банком направлено лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту, що підтверджено повідомлення про настання події дефолту, списком згрупованих відправлень від 30.03.2023 року, описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком. Оскільки лізингоодержувачем не було усунуто подію дефолту, то згідно повідомлення було вказано про розірвання договору лізингу з 28.04.2023 року. Як вказує позивач, станом на червень 2023 року предмет лізингу лізингоодержувачем не повернуто, місцезнаходження транспортного засобу Банку не відоме. Крім того, позивач має право на отримання лізингових платежів, заборгованість за якими виникла до моменту розірвання договору фінансового лізингу та становить 54\~702,11 грн, яка складається з наступного: 26\~553,81 грн компенсація вартості предмету лізингу; 24\~868,28 грн відсотки за користування предметом лізингу; 3\~280,02 грн заборгованність за страховою винагородою. Норми права, які застосував суд, та висновки Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Аналогічне визначення договору лізингу містилося і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу. У пункті 3 частини першої статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом. Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України наслідками односторонньої відмови від двостороннього правочину є припинення зобов`язання. Відповідно до статей 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) лізингоодержувач зобов`язаний був повернути предмет лізингу лізингоодержувачу у разі припинення зобов`язання. Відповідно до статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Договором фінансового лізингу чітко передбачений порядок дій лізингодавця у разі настання події дефолту та не усунення його лізингоодержувачем. Отже, відповідач\~належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором фінансового лізингу, зокрема щодо повної та своєчасної оплати вартості майнових прав на автомобіль, а також те, що АТ КБ «ПриватБанк» є власником спірного автомобіля, а відповідач, з порушенням умов договору користуючись ним без належних правових підстав, порушує право останнього на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, на підставі статті 391 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для\~вилучення у\~відповідача\~та повернення АТ КБ «ПриватБанк» предмету лізингу, а також стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до платіжного доручення від 20.06.2023 року позивач, за подачу позовної заяви, сплатив судовий збір у розмірі 3\~325,53 грн, який і підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved