Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою до заінтересованої особи [PERSON] про видачу обмежувального припису, в якій просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки вказані у заяві, а саме видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким заборонити [PERSON] наближатись на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] - квартири [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею. Заявниця в обґрунтування заяви посилається на те, що сторони 7.03.2009 року уклали між собою шлюб. В період зареєстрованого шлюбу у них народився [INFO] син [PERSON] . З січня 2020 року сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, в результаті чого припинились шлюбно-сімейні відносини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9.02.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу заявниця майже не підтримувала з колишнім чоловіком будь-яких відносин, крім періодичного спілкування. Але, починаючи з липня 2024 року, дізнавшись, що [PERSON] проживає з іншим чоловіком [PERSON] без реєстрації шлюбу, а в подальшому і про укладення між ними шлюбу, [PERSON] майже кожного дня став дзвонити зі свого мобільного телефону № [NUMBER] на мобільний телефон заявниці № [NUMBER] і погрожувати їй фізичною розправою, насильством і вбивством у агресивній формі з застосуванням нецензурної лексики. В подальшому заявниця заблокувала його номер мобільного телефону, але він почав дзвонити її родичам і продовжувати передавати погрози через них своїй колишній дружині. Така поведінка [PERSON] викликана його бажанням повернути силоміць [PERSON] до попередніх їх сімейних відносин. 1.10.2024 року заявниця звернулась з заявою до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, однак працівниками поліції не був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1, ст.173-2 КУпАП у зв`язку з неможливістю встановлення місця проживання [PERSON] . Вказані погрози продовжуються вчинятись заінтересованою особою і по день розгляду справи. Психологічний стан здоров`я заявниці погіршився, вона постійно живе в страху перед реальної загрозою її життю та здоров`ю, має пригнічений стан. Враховуючи, що [PERSON] нехтує нормальним ставленням до [PERSON] , що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення її психологічного здоров`я, остання змушена була звернутись з даною заявою до суду та просить вжити заходи щодо заінтересованої особи. В судововому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги заяви підтримали, просили її задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні змісту заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судові засідання не з`явився жодного разу, про розгляд справи був неодноразово повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши відеозаписи флеш-накопичувача, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заяви з наступних підстав. За змістом ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як встановлено судом, 7.03.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї. В період зареєстрованого шлюбу у них народився [INFO] син [PERSON] (а.с.11). З січня 2020 року сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, в результаті чого припинились шлюбно-сімейні відносини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9.02.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9-10). З 2024 року [PERSON] почала спільно проживати з [PERSON] як жінка з чоловіком без реєстрації шлюбу, а 9.08.2024 року вони уклали між собою шлюб (а.с.8). Статтею 350-2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти (ч.2, ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.2, ч.1, ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.9, ч.1, ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п.3, ч.1, ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно полодень ст.12; 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст.26Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.1, ч.1, ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] піддавалась психологічному насильству з боку [PERSON] , що підтверджується доказами, які наявні в матеріалах справи. Починаючи з липня 2024 року, дізнавшись, що заявниця [PERSON] проживає з іншим чоловіком [PERSON] без реєстрації шлюбу, а в подальшому і про укладення між ними шлюбу, заінтересована особа [PERSON] майже кожного дня став дзвонити зі свого мобільного телефону № [NUMBER] на мобільний телефон заявниці № [NUMBER] і погрожувати їй фізичною розправою, насильством і вбивством у агресивній формі з застосуванням нецензурної лексики. В подальшому заявниця заблокувала його номер мобільного телефону, але він почав дзвонити її родичам і продовжувати передавати погрози через них своїй колишній дружині. Така поведінка [PERSON] викликана його бажанням повернути силоміць [PERSON] до попередніх їх сімейних відносин. 1.10.2024 року заявниця звернулась з заявою до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства, однак працівниками поліції не був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1, ст.173-2 КУпАП у зв`язку з неможливістю встановлення місця проживання [PERSON] . Вказані погрози продовжуються і по день розгляду справи. Вказані обставини підтвердили допитані в суді свідки [PERSON] і [PERSON] , а також підтверджуються відеозаписом флеш-накопичувача, оглянутим у судовому засіданні, скрін-шотами з мобільного телефону заявниці з погрозами з мобільного телефону заінтересованої особи (а.с.16-19), заявою [PERSON] до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві від 1.10.2024 року (а.с.21-24). Відповідно до ч.3, ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved