Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення. Посилався на те, що перебуває із відповідачем із 15 жовтня 2010 року у шлюбі. Від шлюбу у них народилась дитина: [PERSON] [INFO] . Спочатку їхнє сімейне життя складалось добре, але з часом стосунки між ними поступово погіршувались. Як з`ясувалось, у них з відповідачкою різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Вони намагались зберегти сім`ю, але їхні зусилля були безрезультатними. З часом зрозуміли, що втратили почуття любові та поваги один до одного і врешті-решт, дійшли висновку про те, що шлюб доцільно розірвати. Крім того, відповідачка повідомила, що хоче створити нову сім`ю, виїхала за кордон у березні 2022 року та залишила йому дитину, це все і стало підставою у остаточному припиненні їхніх відносин як подружжя. На його переконання, надалі подружнє життя і збереження шлюбу неможливе та є таким, що суперечить їхнім з відповідачкою інтересам, а головне, також і інтересну їхньої малолітньої дитини, яку відповідачка залишила проживати зі ним. Між ними відсутні спори з приводу розподілу спільного майна подружжя, а також спір з приводу визначення місця проживання сина, його виховання та утримання. Ними досягнута згода у цьому питанні, оскільки Відповідачка приїхала в Україну для укладення Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 06.11.2024 р. Їхній малолітній син - [PERSON] залишився проживати з ним та повністю перебуває на його утриманні, його доходів вистачає на належне піклування про дитину, забезпечення його достойним і достатнім рівнем життя. Про його одноосібне виховання і утримання дитини також свідчать пояснення свідків - близьких родичів та друзів сім`ї. Крім того, він одноособово опікується навчанням та розвитком сина, він гарно навчається, перевірка домашніх завдань робиться ним щоденно, батьківські збори відвідує постійно. Також, він одноосібно займається здоров`ям дитини. Необхідність встановлення судовим рішенням факту, що він як батько свого сина самостійно його виховує обумовлюється тим, що для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дає підстави для отримання допомоги на утримання дитини в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб отримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. Встановлення факту має для нього важливе юридичне значення, оскільки підтвердить статус «одинокого батька» і дасть можливість йому оформити документи щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, користуватись гарантіями у сфері трудових відносин, реалізувати право одинокого батька на першочергове отримання житла. Просив розірвати шлюб, визначити місце проживання сина із ним та встановити факт, що має юридичне значення. Відповідачем відзив на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач також у судове засідання не з`явилася. Від відповідача надійшла заява, в якій остання визнала позов та просила його задовольнити. Просить розглянути справу у її відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 15.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №1866 /а.с.6/. Від шлюбу у них народилась дитина: [PERSON] [INFO] /а.с.15/. Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина, суд зазначає наступне. Суд, розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, наданих позивачем, а відтак, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав. На підтвердження обставин самостійного виховання [PERSON] малолітнього сина, судом досліджуються наступні документи: Відповідно до нотаріально посвідченого Договору від 06.11.2024 року сторони визначились, що син [PERSON] залишається проживати із батьком [PERSON] на його самостійному вихованні та утриманні /а.с.19/. Відповідно до наданих письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що позивач займається вихованням та утримує самостійно свого неповнолітнього сина, а також підтверджується довідками зі школи та медичного закладу /а.с.20-33, 17,18/. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідноч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем те, що неповнолітній син проживає з своїм батьком, який створив всі умови для його проживання, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про його стан здоров`я, дитина проживає окремо від матері. За таких обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved