Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Представник позивача Котишин І.Б., яка діє на підставі довіреності від 08.10.2024р., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 05.02.2022р. в розмірі 36 780 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 05.02.2022р. між АТ «Укрсиббанк» та відповідачкою був укладений Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , на підставі якого відповідачка отримала грошові кошти та користувалася ними. На підставі договору факторингу № 241 від 26.04.2023р. відповідне право вимоги до відповідачки на загальну суму 36\~780 грн. перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Оскільки відповідачка всупереч умов кредитного договору не здійснювала погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступником первісного кредитора, то позивач, з метою стягнення відповідної суми заборгованості, звернувся до суду. Від відповідачки заперечень проти позову не надходило. 01.11.2024р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем, в особі представника [PERSON] , яка діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 07.11.2024р. до суду подане клопотання від 25.11.2024р. (надійшло до суду 25.11.2024р.), в якому остання просить розглянути справу без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Також зазначає, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання, яка не була вручена відповідачці з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом направлення SMS-повідомлення на мобільний номер телефону (отримане 01.11.2024р.)., а також шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явився в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Судове засідання з розгляду справи було призначене на 29.11.2024р., проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч. 13 ст. 7, ч. 9 ст. 10, ст. 11, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (29.11.2024), а дату складання повного тексту судового рішення (02.12.2024), що відповідає правовій позиції, сформованою Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.09.2022р. у справі №1519/2-5034/11. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 05.02.2022р. між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , який підписаний відповідачкою шляхом накладення електронного підпису (ОТР) /а.с. 6-12, 13-14, 15-16, 17-18, 19/. Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 43\~597 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 0,00001% річних, зі строком користування кредитом до 05.02.2024р. За користування кредитним коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка складає 7,00001% річних. (п.п. 3.1, 3.3, 3.5, 3.9, 3.10 договору). В свою чергу позичальник [PERSON] зобов`язалася повертати кредит, плату за кредит, інші платежів шляхом внесення платежів, відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 05.02.2024р. (п. 3.5 договору). Розмір ануїтетного платежу становить 1817 грн., який повинен сплачуватися щомісячно до п`ятого числа (включно), згідно Графіку платежів (п.п. 3.5, 3.6, 3.7, 3.8 договору). Разом з тим, умовами вказаного договору визначено, що Банк відкриває Позичальнику та обслуговує на умовах тарифного плану кредитна картка «Картка Sуперпокупця 55% Grace» окремий поточний рахунок № [NUMBER] , до якого випускається платіжна картка у національній валюті України, який використовується та обслуговується згідно цього Договору та Правил. Процентна ставка складає 55% річних, а в пільговий період 0,0001% річних. Зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 05.02.2022 року АТ «Укрсиббанк» щодо надання відповідачці кредиту в розмірі 43\~597 грн. виконані, що стверджується випискою по рахунку за договором №98652067000 від 05.02.2022 року /а.с. 20-24/. 26.04.2023р. між АТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу №241 (далі Договір факторингу) згідно умов якого до ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги заборгованості до Боржників, які зазначені в Реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку №98652067000 від 05.02.2022 року, укладеним із [PERSON] /а.с. 25-32/. На момент укладання такого договору розмір кредитної заборгованості відповідачки складав 36\~780 грн. /а.с. 30/. Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 05.02.2022 року, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між АТ «Укрсиббанк» та відповідачкою був укладений Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 05.02.2022 року, який підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі такого договору відповідачкою були отримані кредитні кошти в розмірі 43 597 грн., які вона зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 05.02.2022\~року і вона користувалася кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачкою допущене порушення зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею обчислюється заборгованість за вищевказаним Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 05.02.2022 року в загальному розмірі 36\~780 грн. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 05.02.2022\~року відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості є обґрунтованими. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн. 40коп. /а.с. 1/. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідачки необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору в повному обсязі. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved