Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

03 червня 2024 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення. Позовна заява мотивована тим, що вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2023 № 216/5599/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вироком суду ухвалено, скасувати арешт на банківський рахунок [NUMBER] , який кореспондується з платіжною банківською карткою [NUMBER] , яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк», накладений за ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2023. Грошові кошти в безготівковій формі в розмірі 3500 гривень, які знаходяться на банківському рахунку [NUMBER] , який кореспондується з платіжною банківською карткою [NUMBER] , яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк» - повернути власниці [PERSON] . Позивачка зверталася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про направлення вищевказаного вироку суду до АТ КБ «ПриватБанк» для виконання, та повернення коштів в розмірі 3500 грн на картковий рахунок позивачки. Однак, листом від 14.02.2024 повідомлено, що за рахунком № [NUMBER] арешт не обліковується банком. \~ Крім того,\~протиправною поведінкою\~відповідача позивачці\~було завдано\~моральної шкоди,\~яка полягала\~у нервових\~розладах та\~душевних стражданнях.\~Внаслідок протиправної\~поведінки відповідача\~порушений звичний\~уклад життя\~позивачки,\~протягом місяця\~вона не\~мала змоги\~користуватися водопостачанням\~та відведенням\~в результаті\~неправомірних дій\~відповідача,\~вимушена боротися\~за своє\~право.\~Посилаючись на\~вищевказані обставини\~позивачка просила\~стягнути на\~її користь\~моральну шкоду\~в розмірі\~5000\~грн,\~та майнову\~шкоду \~3500\~грн.\~ \~ \~ Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено,\~що вироком\~Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 29.08.2023\~№ 216/5599/23\~визнано винним\~ [PERSON] у\~вчиненні кримінального\~проступку,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~190\~КК України.\~Потерпілою [PERSON] \~цивільний позов\~не заявлявся.Скасовано арешт на банківський рахунок [NUMBER] , який кореспондується з платіжною банківською карткою [NUMBER] , яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк», накладений за ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2023. Грошові кошти в безготівковій формі в розмірі 3500 гривень, які знаходяться на банківському рахунку [NUMBER] , який кореспондується з платіжною банківською карткою [NUMBER] , яка відкрита у АТ КБ «ПриватБанк» - вирішено повернути власниці [PERSON] . Листом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2024, направлено АТ КБ «ПриватБанк» копію вищевказаного вироку для виконання, та листом від 27.02.2024 останнім повідомлено, що рішення суду не може бути прийнято до виконання, оскільки зазначений арешт не обліковується по рахунках клієнта. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої третьої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1\~статті 1167 ЦК України). Тобто частина перша\~статті 1167 ЦК України\~визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Аналізуючи зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що заявлену позивачкою до стягнення майнову шкоду в розмірі 3500 грн повернено їй на підставі вироку суду від 29.08.2023, а тому в останньої відсутні підстави повторного стягнення вказаної грошової суми в порядку цивільного провадження, тому в цій частині позову слід відмовити. Щодо позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Разом з тим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд вважає доведеним, що злочинними діями відповідача встановленими вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2023 № 216/5599/23, позивачці було завдано моральну шкоду. Позивачка порушила звичний уклад свого життя, протягом місяця не мала змоги користуватися водопостачанням та водовідведення в результаті неправомірних дій відповідача. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Так, визначаючи позивачці розмір моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує ступінь негативного впливу на життя та свідомість останньої, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які вона понесла через неможливість тривалого відновлення своїх прав, характер, обсяг та тривалість душевних страждань, зміни в житті, та вважає за можливе стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір звільнена від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial