Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованих шлюбних стосунках з 24.03.2006 року. 11.12.2018 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/6616/18 шлюб було розірвано. Відповідач [PERSON] батьком[PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] . Доньки мешкали і залишаються мешкати разом із позивачкою за місцем її реєстрації, що підтверджується довідкою (інформація про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 15.04.2024 р.). Позивачка просить суд позбавити [PERSON] . [INFO] , батьківських прав відносно дитини[PERSON] [INFO] . Позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] [INFO] просить залишити без розгляду в зв`язку із досягненням нею повноліття. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.05.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 26.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. До суду від представника виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшов висновок органу опіки та піклування від 20.08.2024 року №3978/02.02.01-22/03/14/24. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання з розгляду справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, просив суд прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримує. Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованих шлюбних стосунках з 24.03.2006 року. 11.12.2018 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/6616/18 шлюб було розірвано. [PERSON] батьком [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] . Батьківство відповідача підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] , виданим Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 06.03.2017 року, актовий запис № 268. На підставіВироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 квітня 2020 року (справа №487/5712/17) відповідач [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 194 КК України та йому призначено покарання: -за ч.2 ст. 156 КК України - у вигляді 7 років позбавлення волі без позбавлення права займати певні посади та займатись певною діяльністю; -за ч.2 ст. 194 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі; Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення меншсуворого покарання більш суворим остаточно призначено відповідачу покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі. Вироком суду встановлено наступне: на протязі тривалого часу [PERSON] вчиняв розпусні дії щодо своєї малолітньої на той момент доньки [PERSON] [INFO] . Реалізуючи свій злочинний протиправний умисел, знаходячись за місцем постійного проживання сторін, відповідач в стані алкогольного сп`яніння, покликав свою малолітню доньку [PERSON] до літньої кухні, яка розташована на території даного домоволодіння. Після чого, усвідомивши, шо за його подальшими діями ніхто не спостерігає, відповідач зняв свої шорти до колін, тим самим оголив свій половий орган перед малолітньою донькою. В подальшому він сказав своїй дочці, щоб і та оголила свій половий орган, що вона і зробила, а саме зняла свої шорти до колін. Після вказаних дій до приміщення літньої кухні зайшла позивачка -мати малолітньої дитини, яка побачила незаконні дії свого чоловіка та відразу забрала свою малолітню доньку з даного приміщення. На питання чи давно батько робив це з дитиною, вона повідомила, що батько з нею так робив ще з садочку, та велів їй мовчати. Всі вказані дії з боку відповідача нанесли дитині велику психологічну шкоду, яка на протязі багатьох років була для неї психологічною травмою, оскільки вона довіряла своєму батьку та не розуміла через малолітній вік, що він робить такі неприйнятні розпусні дії. Дитина відвідувала психолога для корекції стану. Тобто цей тяжкий злочин вчинявся відносно дитини неодноразово, але мати не знала про це, бо дитина була залякана власним батьком. Позивачка визнана потерпілою. В цей день, 10.08.2017 року приблизно о 18:30 годин, відповідач знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (місце проживання сторін та їх дітей) де в нього виник злочинний, протиправний умисел, направлений на умисне пошкодження, вчинене шляхом підпалу, а саме пошкодження гаражу, який знаходиться на території даного домоволодіння, а також майна, яке знаходилось в літній кухні (щоб скрити сліди злочину відносно розпусних дій з дитиною). Так, реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, знаходячись у вищезазначеному місці у вищезазначений час, відповідач сірниками підпалив ганчірки, які знаходились в літній кухні, після чого, усвідомивши те, що він виконав всі дії для вчинення даного правопорушення, а саме, що вогонь добре розгорівся, з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Своїми умисними протиправними діями, відповідач заподіяв господарці даного будинку - матері позивачки [PERSON] 1962 р.н., яка є власником домоволодіння (договір купівлі-продажу №2426 від 11.09.2006 року), матеріальний збиток. Та через пожежу наражав на небезпеку своїх малолітніх дітей. Все вище наведене, є підставою звільнення від доказування, тобто преюдиціальність обставин, існування яких встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу у кримінальній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Згідно ч. 4 цієї статті «Обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом». Станом на 24 лютого 2024 року, відповідач на підставі вироку суду, відбував покарання у Державній установі Північна виправна колонія №90 (м. Херсон). Але, через повномасштабне вторгнення російської федерації м.Херсон було окуповане, а всі засуджені, які перебували в колонії №90 зникли, частина їх була випущена на волю. В матеріалах справи наявна відповідь з Державної установи Північна виправна колонія №90 (м. Херсон) від 24.04.2024 р. №28/4/3-666/Нпр/ВС на адвокатський запит адвоката Долгової Л.В., в якій зазначено, що відповідач [PERSON] станом на 24.02.2022 року дійсно перебував у вказаному закладі, відбуваючи покарання, але після окупації м.Херсон він зник. На даний час його фактичне місце перебування не відоме. Слід звернути увагу, що термін покарання в повному обсязі він так і не відбув. Відповідач є небезпечним для обох доньок на думку позивачки, оскільки неодноразово вчиняв розпусні дії щодо старшої доньки, що є неприпустимим, травмуючими діями. Строк відбування покарання відповідача повинен був закінчитися 11.08.2024 року і Позивачка дуже хвилюється щодо його спілкування із рідними доньками, оскільки зустрічі з ними, зважаючи на скоєний злочин відносно дитини, виключені як з моральної точки зору, так і фізичної. Будь-яка зустріч з батьком може тяжко травмувати старшу доньку. Молодша його навіть не знає, оскільки його було позбавлено волі відразу, як вона народилася. Жодного утримання відповідач, знаходячись шість років в місцях позбавлення волі, на двох своїх дітей не надавав. Всі обов`язки щодо виховання і утримання доньок лягли в повному обсязі на Позивачку. У відповідності до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Більш того, ст. 180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позивачка в змозі утримувати своїх двох дівчаток самостійно, до того ж вона створила їм належні умови для життя і намагається їм надати все що має, свою любов, піклування, навчання. Так, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перерахованих у ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Враховуючи доводи позивача, обставини, викладені у Вироку Заводського районного суду м.Миколаєва від 27 квітня 2020 року (справа №487/5712/17), що набрав законної сили, суд вважає що є об`єктивні причини для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] .. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З метою вирішення цього спору судом також отримано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №13978/02.02.01-22/03/14/24 від 20.08.2024 року. Відповідно до цього висновку визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] 2017 р.н. Аналізуючи зміст вказаного висновку встановлено, що [PERSON] фактично повністю самоусунувся від виховання та утримання доньки, жодним чином не турбується про її здоров`я, фізичний, психічний та розумовий розвиток та зважаючи на наявний вирок суду не може виконувати батьківські обов`язки відносно доньки. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд, вирішуючи цей спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Аналізуючи зміст висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, судом встановлено, що такий висновок є обґрунтований, повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїм обов`язком і є законними підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересу дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] [INFO] . З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого становить 1211,20 грн..

Outcome: approved