Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 271355759 від 21.09.2021 у розмірі 33395,14 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 21.09.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір №271355759. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Відразу після вчинення дій відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 8000 грн. на банківську картку [PERSON] . Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, загальна сума заборгованості становить 33395,14 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 7922,75 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 25472,39 грн. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого в подальшому було продовжено. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором на загальну суму 24895,54 грн. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» також укладено договір факторингу № 05-0820-01, строк дії якого в подальшому було продовжено. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 33395,14 грн. 06.03.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 06/03/24, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 33395,14 грн. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не здійснювало нарахувань за кредитним договором. Таким чином, представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №271355759 у розмірі 33395,14 грн. та судові витрати, а саме: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2024 року визнано обов`язковою особисту участь у судовому засіданні представника позивача. 22.10.2024 представник позивача подав клопотання про долучення додаткових пояснень та долучив розрахунок заборгованості (а.с.139-142). Представник позивача Нагорний С.С. у судовому засіданні 06.12.2024 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що договір кредитної лінії з відповідачем був укладений 21.09.2021 на строк 30 днів, зазначення у договорі до «17.12.2021» є технічною помилкою. При укладенні договору за допомогою додатку у мобільному телефоні, клієнт мусить ознайомитися з умовами та правилами та поставити відповідну позначку, в протилежному випадку, подальші дії та укладення договору без ознайомленнями з умовами та правилами підписання договору є неможливими. Копія договору надходить клієнту на електронну адресу, яку він вказує у заявці, а також у додатку. Дисконтний період становить 30 днів. Договір пролонгується ще на 30 днів, якщо до закінчення дисконтного періоду відповідач сплатив заборгованість по відстоках. У даному випадку відповідач сплачував суми 20.10.2021 у розмірі 100 грн., з яких 23, 20 грн. було зараховано на погашення відсотків, а 76,80 грн. на погашення тіла кредиту; 17.11.2021 у розмірі 4237 грн., з яких 4236,55 грн. було зараховано на погашення відсотків, а 0,45 грн. на погашення тіла кредиту; 28.12.2021 сплачено 15грн., які були зараховані на погашення відсотків. Після укладення договору факторингу ТОВ «Таліон плюс» продовжував нараховувати відсотки в межах дії пролонгованого строку договору, тому суми у виписці не\~співпадають з\~ сумою,\~яка зазначена\~у реєстрі\~ боржників.Після 24.02.2022 нараховані відсотки були списані. Також долучив копію акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 22/02/24-02 від 22.02.2024. Відповідач [PERSON] не з`явився\~у судові засідання,\~про місце,\~день та\~час слухання\~справи був повідомлени йналежним\~чином. Представник відповідача - адвокат Романишин Д.М. у судовому засіданні 17.07.2024 зазначив про те, що відповідач [PERSON] не заперечує, що він уклав кредитний договір, за яким отримв грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., однак, з умовами договору його не було ознайомлено. Фактично він отримав кредитний договір після отримання кредитних коштів. Паспорт споживчого кредиту він також не підписував, підписував лише заявку на отримання коштів. З наданих позивачем документів вбачається, що строк дії кредиту становить 30 днів, додаткові угоди про продовження строку кредиту відсутні, незрозуміло, у якому розмірі нараховувалися відсотки після 30 днів. Суми у виписці не відповідають сумам, які зазначені у реєстрі боржників. Виписку може сформувати лише первісний кредитор, тому додану позивачем виписку слід вважати неналежним доказом. Про укладення договорів факторингу відповідача не було повідомлено. Крім того, у доданому розрахунку остання лінія свідчить про те, що відповідач сплатив заборгованість по кредиту. В подальшому, 17.09.2024, представник відповідача подав заяву про завершення розгляду справи без участі відповідача та його представника, зазначив, що позов не визнають, та просять відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти позову, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, 21.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір №\~2711355759 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 8000,00 грн. строком на 30 днів (а.с.12-15). Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV3JY83. Зокрема, 21.09.2021 о 10:53:47 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно- елекомунікаційної\~системи та натиснув\~кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору ( а.с. 15,24). 21.09.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~ через АТ «Комерційний банк «Глобус» перерахувало грошові кошти в сумі 8000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка допомога», вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення від 21.09.2021 та довідкою № 1-1215 від 04.04.2024АТ «Комерційний банк «Глобус» про проведення платежу на номер картки відповідача (а.с. 25, 26). Вказаний номер картки був зазначений відповідачем у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 20.09.2021 (а.с.11). Згідно із наданим розрахунком заборгованість по договору № 2711355759 від 21.09.2021 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 33395,14 грн., яка складається: 7922,75 грн.\~-заборгованість по тілу кредиту; 25472,39 грн.- заборгованість відсоткам за користування\~кредитом (а.с. 29-30, 65, 139-142). 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а.с.40-42). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (а.с. 47). При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Пунктом 4.1. встановлено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 169 від 18.01.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 32818,29 грн. (а.с. 48-52, 54-55). Вказане також підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 271355759/ФК від 06.05.2024 про відступення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» прав вимоги за кредитним договором № 271355759 від 21.09.2021, укладеним з [PERSON] ТОВ «Таліон Плюс». (а.с.102). 05.08.2020 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 56-58). Відповідно до реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 33395,14 грн. (а.с.80). В додатковій угоді від 05.08.2020 року сторони визначили, що право вимоги до будь-кого з боржників, що передано фактору в рамках договору, підлягає поверненню від фактора клієнту, за умови отримання фактором відповідного повідомлення від клієнта. Для підтвердження факту повернення права вимоги до відповідного боржника (боржників) повідомлення від клієнта сторони підписують відповідний акт приймання-передачі. В додатковій угоді № 1 до договору від 10.08.2020 року сторони дійшли згоди викласти п. 5.2.4 Договору у наступній редакції: «Фактор в строк до 25 робочих днів з моменту відступлення фактору прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги надсилає кожному з боржників повідомлення про відступлення прав вимоги до фактора, складеного за формою, що наведена у відповідному Додатку до цього договору. Фактор самостійно повідомляє боржників про відступлення права вимоги і несе усі ризики, пов`язані із неналежним повідомленням Боржників. У будь-якому випадку, на вимогу клієнта, фактор надає підтвердження направлення фактором повідомлень Боржникам протягом десяти робочих днів, починаючи з дня отримання Фактором запиту» (а.с.60-61). 03.08.2021 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 2 від 03.08.2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, що продовжила строк договору до 31 грудня 2022 року включно (а.с.63). Додатковою угодою № 3 від 30.12.2022 року сторони продовжили строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно (а.с.64). 06.03.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 66-69). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 33395,14 грн. (а.с.77-79). 18.03.2024 позивач направив відповідачу [PERSON] лист щодо відступлення права грошової вимоги до відповідача до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та необхідності оплатити заборгованість за кредитним договором № 271355759 від 21.09.2021 у загальному розмірі 33395,14 грн, з яких: 7922,75 грн. прострочене тіло кредиту, 25472,39 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.81). Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою\~статті 95 ЦПК України\~передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором ( статті 514 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] , відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного сторін та підпису). Електронний правочин оформлюються шляхом фіксації волі його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Як вбачається з матеріалів справи, у п. 4.1 договору кредитної лінії від 21.09.2021 зазначено, що невідємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобовязується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua (а.с.14). Отже доводи представника відповідача про те, що з умовами договору відповідача не було ознайомлено та що паспорт споживчого кредиту він також не підписував, підписував лише заявку на отримання коштів є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Суд критично оцінює посилання сторони відповідача про те, що про укладання договорів факторингу відповідачане було повідомлено, позивач не надіслав на адресу відповідача письмове повідомлення про відступлення права вимоги, оскільки згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…. боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору… неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Отже, відповідач [PERSON] не мав жодних перешкод для реалізації свого\~\~зобов`язання\~\~по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному\~\~договорі і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, зокрема, тілом кредиту, яка відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача за тілом кредиту наявна заборгованість в розмірі 7922,00 грн., яка підлягає до стягнення. При цьому, суд враховує, що сторона відповідача не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок суду відповідає правововим позиціям Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору. За договором кредитної лінії № 813128875 від 20.01.2022 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 15770,00 грн. При цьому, відповідно до умов кредитного договору на період строку, визначеного в п.1.7 Договору нарахування процентів здійснюється за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% від суми заборгованості за кожен день користування ним; з 20.11.2021по 17.12.2021 відсотки нараховувалися у розмірі 1,58% за кожен день; з 22.12.2021 по 18.01.2022 відсотки нараховувалися у розмірі 2,98% за кожен день. Тому, за підрахунками суду, за договором кредитної лінії №271355759 від 21.09.2021 з відповідача [PERSON] підлягають стягенню відсотки, нараховані в період строку кредитування з 21.09.2021 по 18.01.2022 (Дисконтний період 30 днів+90 днів від дати закінчення Дисконтного періоду) на суму 10414,58 грн., з якої уже вирахувано сплачені відповідачем відсотки в сумі 4274,75 грн.( а.с.139-142). Решта суми заборгованості за відсотками за кредитом нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування, що суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Отже, вимоги позивача про стягнення процентів за період з 19.01.2022 до 08.04.2022, нарахованих поза строками дії кредитного договору, задоволенню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 7922,75 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 10414,58 грн. В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити. Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., то суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., суду надано договір про надання правничої допомоги № 22/02/24-02 від 22.02.2024 року; додаткову угоду № 4 від 06.03.2024 до договору про надання правничої допомоги № 22/02/24-02 від 22.02.2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 20.05.2024 року на суму 5000,00 грн. В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати за надану правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката із тривалістю і складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, предметом позовних вимог та значенням справи для сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу, в розмірі 2745,5 грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Також позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги на суму 18337,33 грн (54,91%) грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1330,14 грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial