Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

08.11.2024 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача АТ «Полтаваобленерго» на його користь судові витрати, а саме: 1) оплата поштових послуг з направлення документів під час судового розгляду\~ 270,99 грн., 2) витрати на подані суду CD-диски 30 грн., 3) розмір судових витрат, заявлених при попередньому підрахунку, який не заперечувався відповідачем, - 7222 грн., 4) витрати, що пов`язані з явкою до суду, зокрема на проїзд в судове засідання з іншого населеного пункту (з місця проживання у с. Чечелеве до місця розташування суду у м. Кременчук), добові витрати на харчуванн та задоволення інших потреб при необхідності явки в кожне судове засідання 14400 грн., 5) витрати, що пов`язані з явкою о суду, зокрема компенсацію за відрив від звичайних занять за кожен день судового засідання 1368 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Крюківського районного суду м.\~Кременчука від 23.09.2024 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, проте відповідач чинив перешкоди у розгляді справи, що привело до його затягування на строк майже 3 роки. Тому відповідно до ч.1, ч.9 ст.141 ЦПК України суд має стягнути з відповідача на користь позивача повністю понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач АТ «Полтаваобленерго» не направив в судове засідання свого представника. Подав письмову заяву, в якій просив відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні вимог про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат в розмірі 23435,99 грн. В обґрунтування зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що поніс вказані ним витрати в ході розгляду справи. Не довів, що такі витрати були фактичними і неминучими. Враховуючи предмет позову та його ціну (400 грн.), зазначений позивачем розмір судових витрат не є розумним. Третя особа Національної комісії з регулювання енергетики та комунальних послуг не направили в судове засідання свого представника, хоча повідомлялися належним чином про місце і час розгляду справи. Заслухавши представників сторін, перевіривши обґрунтованість вимог заяви про ухвалення додаткового рішення та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом \~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу;\~2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У ст. 134 ЦПК України установлено обов`язок \~попереднього визначення суми судових витрат. Так, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У ст. 138 ЦПК України наведено визначення\~витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, та порядок їх розрахунку, відшкодування. Так, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. (ч.1 ст.138 ЦПК). Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. (ч.2 ст.138 ЦПК). Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат\~сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ч.3 ст.138 ЦПК). У ст. 140 ЦПК України наведено визначення\~витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи Так, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. (ч.1 ст.140 ЦПК). Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. (ч.2 ст.140 ЦПК). У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. (ч.3 ст.140 ЦПК). Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ч.4 ст.140 ЦПК). У ст. 141 ЦПК України наведено порядок \~розподілу судових витрат між сторонами. 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. 5. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. 6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 8. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 9. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 10. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 11. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно сторони, на яку судовим рішенням покладено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; у межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності судових витрат суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у Законі. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, заперечення іншої сторони щодо розміру зазначених судових витрат, суд установив наступне. Предметом позову зазначено захист прав споживачів, який фактично стосувався порушення права споживача [PERSON] отримати відповідь від АТ «Полтаваобленерго» на його звернення щодо проведення АТ «Полтаваобленерго» робіт біля його будинку, а не в його будинку. Тому позивач [PERSON] був звільнений від сплати судового збору. Суд вважає, що справа для сторін не має істотного значення, результат її вирішення не міг вплинути на репутацію чи умови життя позивача, не міг вплинути на отримання ним послуг постачання електричної енергії, не міг викликати публічний інтерес. Ціна позову\~за ненадання\~відповідачем відповіді\~на звернення\~позивача становила\~400\~грн., що установлено Постановою НКРЕКП 12.06.2018\~ року №375 (у редакції постанови НКРЕКП 12.08.2020 року \~№1550), якою затверджений Порядок забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання. У позові [PERSON] не просив стягнути з відповідача судові витрати із зазначенням їх розміру. Але 19.10.2021 року разом з позовом [PERSON] подав заяву, в якій повідомив, що орінтовно він очікує понести в ході розгляду справи судові витрати в розмірі 7222 грн., а відповідна заява про стягнення судових витрат буде подана ним після ухвалення судового рішення. Цей спір є черговим серед чисельних позовів [PERSON] до АТ «Полтаваобленерго», які розглядаються судами м. Кременчука та Кременчуцького району Полтавської області роками перманентно та виникли внаслідок неправильних дій саме позивача невиконання ним протягом тривалого часу обов`язку оплатити в повному обсязі використану ним електроенергію. Справа розглядалася тривалий час саме з огляду на процесуальну поведінку позивача [PERSON] , який заявляв відводи суддям, у зв`язку з чим склад суду неодноразово змінювався, а розгляд справи починався з початку. Такі дії позивача суд вважає зловживанням процесуальними правами, а також враховуючи, що спір між [PERSON] та АТ "Полтаваобленерго" виник внаслідок неправильних дій саме позивача [PERSON] , тому відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на позивача повністю судові витрати, що підтверджені ним документально незалежно від результатів вирішення спору. Документально [PERSON] підтвердив лише витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема на здійснення поштових відправлень до суду його заяв з процесуальних питань. З огляду на ціну позову 400 грн. та його предмет, який фактично стосується порушення права споживача [PERSON] отримати відповідь від АТ «Полтаваобленерго» на його звернення щодо проведення робіт АТ «Полтаваобленерго» біля його будинку, суд вважає неспівмірним ціні та предмету позову, направленими на безпідставне збагачення вказані позивачем [PERSON] судові витрати на явку до Кременчуцького районного суду Полтавської області та Автозаводського районного суду м. Кременчука та подання суду документів/доказів в зазначеному ним розмірі 23435,99 грн. Позивач [PERSON] проживає у с. Чечелеве Кременчуцького району, що межує з м.\~Кременчук. Відстань від його дому до Кременчуцького районного суду Полтавської області, Автозаводського районного суду м. Кременчука та Крюківського районного суду м. Кременчука становить декілька кілометрів, яка долається за декілька хвилин міським громадським транспортом (маршрутні таксі курсують постійно) або за час близько години пішки. У разі необхідності [PERSON] мав право заявити клопотання про проведення судового засідання із застосуванням відеоконференцзв`язку. Судом не визнавалася обов`язковою явка позивача [PERSON] у судові засідання. Більш того у судові засідання Крюківського районного суду м. Кременчука позивач [PERSON] не з`являвся, подав заяву про розгляд справи без його участі, що не заважало суду вирішити справу за наявними матеріалами, ухвалити рішення, з яким погодився позивач. В обгрунтування реальності понесення судових витрат, пов`язаних з явкою до суду, а також на подання доказів, позивач [PERSON] не подав суду жодного доказу. Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях, обов`язок доказування обставин покладається саме на сторони, які про них зазначають. (ст.81 ЦПК ). [PERSON] не довів, що зазначені ним витрати на явку в судові засідання до Кременчуцького районного суду Полтавської області та Автозаводського районного суду м.\~Кременчука та витрати на подання доказів були фактичними та неминучими, оскільки це його право, а не обов`язок з`являтися в судові засіданні. Доречі до Крюківського районного суду м. Кременчука позивач не з`являвся, подав заяву про розгляд справи без його участі, що не перешкоджало рогляду справи. А направляти до суду та іншим учасникам процесуальні документи та подані ним докази позивач мав право через систему «Електронний суд», або шляхом особистого вручення суду, іншим учасникам, що мало бути для нього безкоштовно. Не підтверджені допустимими доказами доводи позивача [PERSON] у заяві від 19.10.2021 року, в якій він зазначив попередній розрахунок судових витрат в розмірі 7222 грн., які очікував понести в ході розгляду справи, а саме витрат, пов`язаних з явкою до суду, витрат на складення процесуальних документів для звернення до суду за захистом, виготовлення їх копій, про стягнення яких він буде звертатися до суду після ухвалення рішення. Незважаючи на наведене, після розгляду справи [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених ним судових витрат, так і не подав доказів в обгрунтування фактичного понесення цих витрат в розмірі 7222 грн. А навпаки лише безумовно просив їх стягнути, посилаючись на те, що їх розмір та понесення не оспорювалися відповідачем, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам глави 8 ЦПК. При цьому у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат [PERSON] заявив додатково, що поніс витрати, пов`язані із явкою до суду, витрати на складення процесуальних документів для звернення до суду за захистом, виготовлення їх копій, окрім попередньо вказаних 7222 грн., ще на суму 270,99 грн., 30 грн., 14400 грн. та 1368 грн., але жодних доказів в обгрунтування таких вимог не подав. Позивач [PERSON] не довів належними та допустимими доказами, що поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката, не довів наявність у нього права надавати таку допомогу. А тому відповідно до ст.137 ЦПК України лише його посилання на те, що на підготовку процесуальних документів він витратив більше 200 годин не є підставою для стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень глави 8 ЦПК про судові витрати, компенсація за відрив від звичайних занять стосується лише витрат сторін, що пов`язані з явкою до суду, а не з підготовкою особисто стороною процесуальних документів. Посилання [PERSON] на невчасне надання відповідачем АТ «Полтаваобленерго» відповіді на поставлені ним питання суд не вважає таким, що впливає на розподіл судових витрат при вирішенні справи, оскільки поставлені ним питання не мали правового значення для вирішення спору судом. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п.3 ч.1\~ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. При ухвалені рішення судом першої інстанції не було вирішено питання щодо відшкодування судових витрат позивачу, оскільки така заява подана позивачем в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України після ухвалення судового рішення, що є підставою для ухвалення додаткового судового рішення за заявою позивача. Проте за наведених вище обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь судових витрат.

Outcome: dismissed