Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі позивачка), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом з [PERSON] (далі відповідачка) про відшкодування моральної шкоди, завданої порушення особистих немайнових прав у розмірі 5\~000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на даний час вона працює вихователем в ясельній групі « [INFO] » НВК «Дзвіночок» на посаді, яку до неї обіймала [PERSON] . Ще до того, як вона приступила до виконання своїх обов`язків 29 червня 2024 року відповідачка в соціальній мережі «Viber» в батьківському чаті групи «Бджілка» розмістила інформацію наступного змісту: «дівчата, [PERSON] звільнилася… на її місце поставили нову … ДУРУ. Знаю її особисто. Треба нам усім зібратися і написати заяву що ми проти неї. Я директорці дзвонила, пояснила, вона сказала, що перевірить інформацію. Ця екс вихователька… алкашка, грубіянка, її звідусіль пруть з роботи, працювала у СІЗО. Це моя сусідка і я не хочу їй довіряти дитину». Позивачка зазначає, що у вказаному повідомленні мова йшла про неї. Вказані у повідомленні образливі слова є суб`єктивними оціночними судженнями, жодних фактів, які можна було б спростувати, у повідомлені не наведено. Дані судження щодо її розумових здібностей, відношення до вживання алкогольних напоїв, манери спілкуватися та трудової діяльності є образливими для неї та такими, що спрямовані на формування у батьків дітей, які відвідують ясельну групу, негативної думки про неї та руйнацію її репутації, відповідно порушують її права на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Відповідно посилаючись на положення статей 23, 201, 280, 299 ЦК України просить стягнути на її користь з відповідачки в якості компенсації моральної шкоди 5\~000 грн., оскільки поширені негативні судження взялися нізвідки, без будь-яких видимих підстав для створення їй негативного образу та з метою її звільнення. Представник відповідачки подав відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачка не визнає та у задоволенні позову просить відмовити, посилається на положення статей 23, 1167 ЦК України, що регулюють питання відшкодування моральної шкоди, вказує на те, що позивачкою не надано жодного письмового доказу на підтвердження факту спричинення моральної шкоди діями відповідачки, вини, причинно-наслідкового зв`язку. Надані в якості доказів скріншот з месенджера «Viber», де висловлено умовні оціночні судження, оформлені з порушенням вимог до письмових доказів, оскільки не завірені належним чином і не вказано де знаходяться оригінали доказів, відповідно дані докази є недопустимими. Також зазначає, що якби навіть і можна було взяти ці докази до уваги, то інформація, яка в них міститься, жодним чином не підтверджує факт заподіяння позивачці моральних страждань та їх обсягу, що може підтверджуватися висновками експертів у галузі психології. Крім того зазначає, що не надано доказів погіршення самопочуття та здоров`я позивачки, заподіяння її діловій репутації шкоди, порушення її нормальних життєвих зв`язків, а також не вказано чому обрано стягнення грошових коштів способом компенсації порушеного права. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити його повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, при цьому позивачка пояснила, що раніше вона працювала у СІЗО, далі її прийняли на роботу до школи «Дзвіночок» в ясельну групу на посаду вихователя. 29 червня 2024 року в чаті батьків ясельної групи у месенджері «Viber» з`явилася публікація відповідачки, яка містила образливі висловлювання про неї, текст яких наведено в позові. З цього приводу їй довелося виправдовуватися перед батьками дітей з її групи, даними висловлюваннями було заподіяно шкоду її діловій репутації, що вимагало від неї додаткових зусиль. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представник відповідачки подав заяву про розгляд справи без їх участі в якій просить у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов. Заяви та клопотання учасників справи Представником позивачки було заявлено клопотання про допит позивачки в якості свідка, яке судом задоволено. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, відповідачці визначено строк для подання зустрічного позову, відзиву на позов та заперечень, а позивачці визначено строк для подання відповіді на відзив. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи \~ \~ \~ \~Заслухавши вступне слово позивачки та її представника, допитавши позивачку в якості свідка та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, позивачка до 20 червня 2024 року працювала в ДУ «Новгород-Сіверська УВП №31» з якої звільнилася за власним бажанням на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (а.с. 14-15). Наказом №к/43-к від 28 червня 2024 року позивачку було прийнято на посаду вихователя в дошкільному підрозділі Новгород-Сіверської початкової школи «Дзвіночок» Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (а.с. 16). 29 червня 2024 року о 19 год. 54 хв. в батьківському чаті у месенджері «Viber», учасником групи « [PERSON] » було опубліковано повідомлення наступного змісту «Привіт усім. Дівчата, [PERSON] звільнилася… на місце поставили нову … ДУРУ. Знаю її особисто. Треба нам усім зібратися написати заяву що ми проти її. Я директорці дзвонила, пояснила, вона сказала, що перевірить інформацію. Ця екс вихователька… алкашка, грубіянка, її звідусіль пруть з роботи, працювала у СІЗО. Це моя сусідка і я не хочу їй довіряти дитину». Як вбачається, після вказаної публікації інші учасники батьківського чату висловлювалися про те, що не бажають, аби позивачка була «у дітей» та домовилися написати з цього приводу заяву директору навчального закладу (а.с. 6-9). Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивачка дала показання про те, що вона має педагогічну освіту. 28 червня 2024 року було видано наказ про призначення її вихователем до ясельної групи школи «Дзвіночок» з 01 липня 2024 року. Згодом її матір повідомила їй, що про неї говорять образливі речі. Далі її сусідка [PERSON] , яка також працює у дитсадку вказаної вище школи, прислала їй скріншоти з батьківського чату в месенджері «Viber», в якому спілкуються батьки ясельної групи в якій вона була призначена вихователем, де містилися образливі висловлювання на її адресу. Також батьки її групи повідомили їй про опубліковані образи. Дані образливі висловлювання були опубліковані відповідачкою, яка живе в [ADDRESS] , на якій проживають і її батьки. В будинку останніх зареєстровано її місце проживання, хоча фактично вона живе за іншою адресою. Після того їй стало соромно та незручно, вона навіть планувала звільнитися з роботи, а матір однієї дитини, що навчається в її групі, приходила до неї щоб поговорити і з`ясувати чи обґрунтованими є відповідні образливі висловлювання, у зв`язку з чим вона мусила виправдовуватися. Через опубліковані образи вона постійно хвилювалася, приймала заспокійливі ліки. Також вказала, що з відповідачкою вони знайомі, однак жодних неприязних стосунків між ними не було, всі твердження, які містяться в публікації, є безпідставними. Відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною шостою статті 55 Конституції України\~передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року та пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію. Згідно частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статей\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди (пункт 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною четвертою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно частини п`ятої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути:\~1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня\~2022 року в справі №477/874/19). Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як з`ясовано судом відповідачкою в соціальній мережі «Viber» в батьківському чаті групи «Бджілка» було поширено суб`єктивні оціночні судження, що містили образливі висловлювання на адресу позивачки, зокрема щодо її розумових здібностей, відношення до вживання алкогольних напоїв, манери спілкуватися та трудової діяльності. Тим самим позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі, гідності та ділової репутації, як вихователя ясельної групи Новгород-Сіверської початкової школи «Дзвіночок». Стосовно тверджень представника відповідачки про те, що надані позивачкою як докази скріншоти з месенджеру «Viber» не посвідчені належним чином суд враховує наступне. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом з`ясовано, що вказані вище скріншоти як додатки до позовної заяви були подані до суду через систему «Електронний суд» та відповідно підписані цифровим підписом представника позивачки, у зв`язку з чим суд вважає їх допустимими доказами, які оформлені належним чином. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка, які було заподіяно моральну шкоду внаслідок публікації відповідачкою в соціальній мережі суб`єктивних оціночних суджень, що містили образливі висловлювання на її адресу, має право на стягнення з відповідачки грошових коштів в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що він залежить від характеру\~правопорушення,\~глибини душевних\~страждань,\~а також\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~мають враховуватися\~вимоги розумності\~та справедливості. Розмір відшкодування\~моральної шкоди\~не повинен\~бути більшим,\~ніж достатньо\~для розумного\~задоволення потреб\~потерпілої особи,\~та не\~повинен приводити\~до її\~безпідставного збагачення. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги всі обставини даної справи, характер та\~обсяг інформації\~образливого характеру,\~поширення якої негативно вплинуло на ділову репутацію позивачки та заподіяло їй моральних страждань, з урахуванням засад розумності, справедливості та співмірності суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачки на користь позивачки в якості відшкодування моральної шкоди 2\~000 грн. Отже, позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати Оскільки позов підлягає задоволенню частково у розмірі 40% від заявлених позовних вимог, при цьому позивачкою здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп., а відповідачкою судові витрати не здійснювалися, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки в якості компенсації судових витрат необхідно стягнути 387 грн. 58 коп. (968 грн. 96 коп. х 40%). На підставі викладеного,

Outcome: partial