Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Представник позивача 24.04.2024 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 17.05.2019 року позивачка уклала шлюб з громадянином Республіки Польща [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану в місті Стараховіце, Республіка Польща, актовий запис №2611011/00/АМ2019/974767, про що видано свідоцтво AD №6846507. Від даного шлюбу подружжя не має спільних дітей, майнові спори також відсутні. Після не тривалого спільного проживання відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Причиною тому стала розбіжність характерів, різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, інші життєві цінності. Внаслідок чого подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. З моменту припинення спільних відносин позивачка жодного разу не бачила відповідача, він до неї не приїжджав, про наявність нерухомості в Україні, яка б належала відповідачу, їй також не відомо. За таких обставин [PERSON] вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить шлюб розірвати, не надаючи строк для примирення. \~Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, доручено компетентному суду Республіки Польща вручити відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї документами та допитати його стосовно позовних вимог (а.с.26-28). \~ \~ \~ \~ 29.11.2024 року на електронну адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.53). 07.08.2024 року до на електронну адресу суду від відповідача надійшов лист, згідно якого він не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.50). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Розгляд справи\~проводився без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 17.05.2019 року між [PERSON] та громадянином Республіки Польща [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану в місті Стараховіце, Республіка Польща, актовий запис №2611011/00/АМ2019/974767, про що видано свідоцтво AD №6846507, що підтверджується завіреною копією офіційного перекладу з польської мови скороченої виписки з акту про одруження серії AD №6846507 (а.с.15-18). Від даного шлюбу подружжя не має спільних дітей. Шлюбні стосунки між сторонами припинені внаслідок різних поглядів на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, ведення спільного господарства. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, а тому шлюб носить формальний характер. Майновий спір між ними відсутній. Кожен з подружжя живе своїм окремим життям та власними інтересами. Таким чином, подальше збереження сім`ї суперечить їх інтересам. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України (далі СК України), п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (ст. 13 цього Закону). Питання правовідносин між Україною і Республікою Польща у справах цивільного та кримінального характеру врегульовані «Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» від 24 травня 1993 року, який був ратифікований 04 лютого 1994 року та набрав чинності 14 серпня 1994 року. Враховуючи зазначене вище, підстави недійсності шлюбу, зареєстрованого 19 травня 2019 року між [PERSON] та громадянином Республіки Польща [PERSON] , зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану в місті Стараховіце, Республіка Польща, актовий запис №2611011/00/АМ2019/974767, - відсутні. Статтею 20 цього Договору визначено, якщо відповідно до положень цього Договору порушення справи належить до компетенції органів обох Договірних Сторін, а клопотання про порушення справи подано до органу однієї з них, то компетенція органу іншої Договірної Сторони виключається. При цьому, відносини між Україною і Республікою Польща у спорах щодо розірвання шлюбу передбачені статтею 26 цього Договору, яка передбачає, що розірвання шлюбу проводиться згідно із законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи (пункт 1 статті 26 цього Договору). У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї договірної сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи (пункт 3 статті 26 цього Договору). Згідно пункту 4 статті 26 цього Договору в справах про розірвання шлюбу, у випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін. Відтак, оскільки шлюб між сторонами у даній справі є «міжнародним/іноземним», отже спір щодо розірвання такого шлюбу є різновидом спору з «іноземним» елементом і регулюється насамперед міжнародним договором України. Із огляду на приписи відповідного міжнародного договору (Договір про правову допомогу між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» від 24.05.1993 року) компетенція судів з вирішення справ про розірвання шлюбу в даному випадку є альтернативною, як це обумовлено статтею 26 цього Договору. У той же час, право вибору суду однієї з Договірних держав фактично належить тому із подружжя, хто першим (раніше за іншого з подружжя) ініціював судовий процес щодо розлучення, що прямо встановлено у статті 20 цього Договору, а відтак дана справа підсудна судам загальної юрисдикції України. За змістом ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3\~ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України\~ документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. Протягом тривалого часу сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість розладу між ними та остаточний розпад сім`ї. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що непорозуміння між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб слід розірвати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved