Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

17.01.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю адвоката Мужик Назара Тарасовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача як правонаступника акціонерного товариства «Альфа банк» заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту №500823007 від 21.10.2019 року у розмірі 243931,94 грн., з яких 175897,67 грн. заборгованості за кредитом та 68034,27 грн. заборгованості по відсоткам з урахуванням того, що строк кредитного договору не закінчився (закінчується 21.10.2026 року), а вимогу про дострокове повернення коштів відповідачем через неналежне виконання зобов`язання позивач пред`явив 04.07.2023 року. В обгрунтування позову було зазначено, що 21.10.2019 року між АТ «Альфа банк» та відповідачем було укладено угоду про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк» №500823007, відповідно до якого АТ «Альфа банк» надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 215488,88 грн., які відповідач не повернув під час дії договору зі сплатою належних відсотків відповідно до графіку розрахунків, що змусило позивача звернутися до суду з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань з боку відповідача після направлення відповідачу досудової вимоги з боку позивача. Ухвалою судді від 27.02.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, наданий час сторонам у справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.46). 15.03.2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки він не отримував від позивача досудової вимоги, а її подання є обов`язковим, оскільки кредитний договір між сторонами не закінчився, що вказує, що він зможе погасити заборгованість до закінчення строку дії договору (а.с.51-52). Ухвалою суду від 30.09.2024 року було вирішено перейти до розгляду даної справи зі спрощеного позовного провадження на загальне позовне провадження через зміну законодавства для визначення справ, які можуть слухатися у спрощеному позовному провадженні, що відбулося під час слухання даної справи, призначено підготовче провадження (а.с.54). 24.10.2024 року засобами Електронного суду на адресу суду надійшла заява з боку представника за довіреністю позивача адвоката Рудницького Ю.І. про розгляд справи за відсутності представника позивача та підтримку заявлених позовних вимог у повному обсязі (а.с.63-65). Ухвалою суду від 24.10.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті, встановлено, що справа слухається на підставі позовної заяви та відзиву на неї (а.с.66). У судовому засіданні 02.12.2024 року відповідач та представник відповідача просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, додатково повідомивши, що відповідач згоден оплатити заявлені вимоги, однак виключно в разі, якщо вони будуть зафіксовані, оскільки до нього надходять дзвінки осіб, які представляються представниками позивача та просять сплатити відповідні кошти на невідомі відповідачу рахунки. Окремо сторона відповідача зупинилася на тому, що АТ «Альфа-банк» не існує, а позивач не може бути належним правонаступником вказаного банку. Позивач раніше в особі свого представника подав заяву про розгляду справи за його відсутності та підтримку заявлених позовних вимог, про день, час та місце судового засідання при розгляді справи по суті був повідомлений належним чином засобами Електронного суду (а.с.88-91). Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши позовну заяву та відзив не неї, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного. 21.10.2019 року відповідач акцептував публічну пропозицію на укладення договору про комплексне банківське обслуговування в АТ «Альфа-банк» №500823007 (а.с. 4, 6), надавши свою згоду на отримання в АТ «Альфа-банк» кредитування його рахунку в межах встановленого кредитного ліміту позивачем під час користування кредитними коштами позивача, враховуючи особисте клопотання відповідача про перекредитування у позивача за кредитному договору №501076806 від 23.10.2018 року (а.с.8). Кредитні відносини між АТ «Альфа-банк» та відповідачем тривали увесь період дії договору та до 04.07.2023 року, коли позивач направив вимогу відповідачу щодо дострокового повернення боргу через непогашення поточних платежів з березня 2022 року. Позивач як кредитор відповідача на підставі рішення загальних зборів АТ «Альфа банк» від 12.08.2022 року, якими були внесені в єдиний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року, припинив нараховувати платежі відповідачу у липні 2023 року, коли і відбувся фактичний перехід вимоги до відповідача у стан простроченого з направленням його на стягнення у примусовому порядку. Погоджуючись з вимогами позивача щодо необхідності повернення відповідачем суми тіла кредиту та нарахованих процентів, які нараховувалися саме за користування кредитними коштами позивача, суд вважає що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, спираючись на дані доданого до позову розрахунку заборгованості в межах строку дії договору між сторонами, який станом на час звернення до суду не закінчився та продовжує діяти (а.с.11). Позиція сторони відповідача не грунтується на вимогах укладеного договору, оскільки досудова вимога до нього була направлена позивачем 04.07.2023 року, її не отримання не є підставою вважати, що він не був повідомлений про дострокове розірвання договору, оскільки повідомлення було направлено за адресою відповідача, вказаному у договорі. Крім цього, він допустив не виконання договору з березня 2022 року та наявність воєнного стану не можна вважати підставою для невиконання договору, оскільки суду не було надано підстав зміни майнового стану чи інших доказів, які вплинули на стан відповідача. Щодо того, що договір ще не закінчився та відповідач зможе погасити заборгованість до його закінчення, то вказана позиція відповідача суперечить вимогам як укладеного договору, так і діючого законодавства, оскільки порушення виконання вимог укладеного договору є безумовною підставою для позивача для звернення до суду із позовом про стягнення усієї заборгованості за кредитним договором, що має місце в даній справі. Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. Також суддя зазначає, що із правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині четвертій\~статті 263 ЦПК України\~вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відносно даної справи, суд погоджується з тим фактом, що після направлення 04.07.2023 року вимоги до відповідача договірні відносини щодо нарахування процентів та інших штрафних санкцій, як і договору в цілому, між сторонами припинилися. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач, направивши повідомлення-вимогу від 04.07.2023 року про дострокове стягнення кредиту та нарахованих процентів, змінив строк дії та умови кредитного договору, припинивши його на майбутнє. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3658,98 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved