Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10.04.2024 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, посилалася на такі обставини: [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті Другою Полтавською державною нотаріальною конторою 12 червня 2012 року було заведено спадкову спаву №298/2012 на підставі заяви чоловіка [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь дочки померлої [PERSON] . Зазначає, що 11.03.2024 року вона звернулася із заявою до Першої Полтавської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на належну їй частку спадщини за законом, а саме: -земельну ділянку загальною площею 0,25 га, місце розташування: с. Старі Санжари, Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323485001:01:001:0071, що належить спадкодавцеві [PERSON] та співвласнику [PERSON] ; -земельну ділянку загальною площею 0,20 га, місце розташування: с. Старі Санжари, Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323485001:01:001:0070, що належить спадкодавцеві [PERSON] та співвласнику [PERSON] ; -житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , успадкований у власність [PERSON] та [PERSON] . Однак їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки частки та розміри земельних ділянок та частки на житловий будинок не визначені, а також не зареєстровано право власності на житловий будинок. Просила визнати за нею право власності на \~частку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] , а саме: -на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, місце розташування: с. Старі Санжари, Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323485001:01:001:0071; -на земельну ділянку загальною площею 0,20 га, місце розташування: с. Старі Санжари, Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323485001:01:001:0070; - на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.05.2024 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 03.06.2024 року (а.с.63-64). Ухвалою суду від 03.07.2024 року витребувано докази, запропоновано позивачці надати докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с.100-101). Ухвалою суду від 30.07.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків (а.с.141-142). 09.09.2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.10.2024 року (а.с. 168-169). Ухвалою суду від 07.10.2024 року витребувано докази (а.с.186). Ухвалою суду від 24.10.2024 року витребувано докази (а.с.207). Ухвалою суду від 06.11.2024 року задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.220). В судове\~засідання позивачка\~не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.179-180, 194-195, 213-214, 269), надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 181). Представник відповідача Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду (а.с.172, 189, 255). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог п.п.1, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с. 175-176, 196, 216-217, 256-257). Представник відповідачки [PERSON] адвокат Фісун Є.Е. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 272-273). Представник третьої особи Першої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду (а.с.173, 197, 215, 252). Надавши заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду (а.с.177). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення у вступному слові представника відповідачки [PERSON] адвоката Фісуна Є.Е., дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено\~в судовому\~засіданні,\~відповідно до\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] \~(а.с.115),\~ [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище якої [PERSON] ) (а.с.115). [PERSON] згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.110) померла [INFO] . Право на спадкування одержують відповідно до ст.ст.1223, 1261 ЦК України спадкоємці за законом першої черги, яким є позивачка в силу ст.1261 ЦК України. Відповідно до\~ст.1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Та згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з довідки, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради №2/1141 від 08.06.2012 року, [PERSON] , була зареєстрована до дня смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті з нею були зареєстровані: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] (а.с.110 на звороті). 12.06.2012 року з заявою про відмову від спадщини на користь дочки померлої [PERSON] до нотаріальної контори звернувся [PERSON] , чоловік померлої [PERSON] (а.с.108 на звороті 109). Таким чином, позивачка, яка постійно проживала разом з спадкодавцею на час відкриття спадщини, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Так, 27.02.2015 року та 02.02.2016 року [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної частки (паю), посвідченого сертифікатом, розміром 2,90 умовних кадастрових гектарів, грошові заощадження з належними відсотками, виплатами, компенсаціями, що знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 119, 121 на звороті). А 11.03.2024 року державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Вербецькою Т.М. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , а саме: на частку будинку [ADDRESS] , а також на частки земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0071 та земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0070, оскільки власниками вказаного майна є [PERSON] та [PERSON] , однак їх частки у вказаному майні не визначені та право власності на будинок не зареєстровано (а.с.128 на звороті - 130). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом заповітом від 21.07.1999 року, спадкоємцями майна вказаного в заповіті померлої [PERSON] [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з: житлового будинку з господарськими будовами і приватизованої земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] та приватизованої земельної ділянки площею 0,48 га, належить померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Старосанжарської сільської ради народних депутатів Новосанжарського району Полтавської області 16 квітня 1999 року (а.с.30). Отже судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] та відповідачка [PERSON] успадкували післі смерті [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки. Згідно з довідкою Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №12238 від 10.11.2023 року (а.с.39), станом на 31.12.2012 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 67 за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . При цьому підставою виникнення права власності на вказаний будинок зазначено свідоцтво право власності, видане виконкомом Старосанжарської сільської ради від 16.04.1999 року. Як вбачається із свідоцтва про право власності на жилий будинок, наявного у матеріалах спадкової справи №291, на майно померлої [INFO] [PERSON] (а.с.231 на звороті), останній належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо об'єкту інвентаризації: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складають будівлі та споруди, рік побудови 1954-1985 (а.с. 31-37). Реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відсутня (а.с.136). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331\~ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Згідно з п. 23 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносяться свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріальними конторами, а також заповіти з нотаріальними написами про право на спадщину. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином,\~оскільки за\~змістом зазначених\~нормативних актів\~виникнення права\~власності на\~житлові будинки,\~споруди не\~залежало від\~державної реєстрації\~цього права,\~а право\~власності на\~нерухоме майно\~було оформлене\~в передбаченому законом порядку, до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд вважає, що спадкодавець набула права власності та житловий будинок на законних підставах. Щодо належності [PERSON] земельних ділянок, судом встановлено таке. Згідно з\~державним актом\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії ПЛ\~№201198\~від 04.09.2009\~року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0071, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області (а.с.19). У вказаному Державному акті співвласником земельної ділянки зазначена [PERSON] . Згідно з\~ державним\~актом на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ПЛ №201199\~від 26.08.2005\~року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0071, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області (а.с.262). У вказаному Державному акті співвласником земельної ділянки зазначена [PERSON] . Вищезазначена інформація підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 5323485001:01:001:0071 (а.с.21-24). Крім того, [PERSON] мала на праві власності: земельну ділянку площею 0,20 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0070, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована в [ADDRESS] , права на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №201197 від 04.09.2009 року (а.с.20). У вказаному Державному акті співвласником земельної ділянки зазначена [PERSON] . Та згідно\~з \~державним актом\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії ПЛ\~№201196\~від 26.08.2005\~року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0070, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована в [ADDRESS] (а.с.261). У вказаному Державному акті співвласником земельної ділянки зазначена [PERSON] . Вищезазначена інформація\~також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.25-29). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] належали: земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 5323485001:01:001:0071, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області; земельна ділянка, площею 0,20 га, кадастровий номер 5323485001:01:001:0070, цільове призначення\~для будівництва\~та обслуговування\~жилого будинку\~і господарських\~будівель,\~що розташована\~в [ADDRESS] \~та житловий\~будинок з\~господарськими будівлями,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом заповітом (а.с.30), згідно з якого іншою співвласницею спадкового майна померлої [PERSON] є відповідачка [PERSON] . Однак,\~позивачка позбавлена\~можливості отримати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом після\~смерті [PERSON] ,\~оскільки частки у майні (земельні ділянки та житловий будинок) співвласників не визначені, а також не зареєстровано право власності на житловий будинок. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.229 на звороті), а отже до спадкових відносин мають застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Так, згідно з частиною першою статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Зі змісту заповіту, посвідченого 23 грудня 1986 року секретарем\~виконавчого комітету Решетниківської сільської ради народних депутатів, зареєстрованого в реєстрі за №40, вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] порівну. (а.с. 230) Таким чином, частки [PERSON] та [PERSON] , які є спадоємицями після смерті [PERSON] , є рівними і складають по у спадковому майні після померлої [PERSON] . Отже, за життя [PERSON] дійсно належала частина земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0071, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Старі Санжари Новосанжарського району Полтавської області; частина земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер земельної ділянки 5323485001:01:001:0070, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована в [ADDRESS] та частина житлового будинку\~з господарськими\~будівлями,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] , що є спадковим майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікованих\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільного права може бути визнання права. Враховуючи, що [PERSON] за життя була співвласницею спірного будинку та земельних ділянок, право власності на таке майно було набуте спадкодавцем на законних підставах, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті, а позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно, права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на частину: земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323485001:01:001:0071, земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5323485001:01:001:0070, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України та

Outcome: approved