Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача виплачені їй на виконання умов попереднього договору оренди земельної ділянки грошові кошти в сумі 30 000,00 гривень, що складаються з суми виплачених позивачем коштів в сумі 20 000,00 грн. і штрафу в сумі 10 000,00 грн. та судовий збір. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що між ним та відповідачем 05.04.2016 було укладено попередній договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого сторони зобов`язались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що перебувають в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до Державних актів, що знаходяться на території Першотравенської сільської ради, Нещерівської сільської ради, Обухівської міської ради, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем [PERSON] документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку пай, укласти договір оренди даної земельної ділянки. До укладення основного договору позивач на виконання зобов`язання за попереднім договором оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього виплатив позивачу грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. за 2016 рік, в сумі 10 000,00 грн. за 2017 рік. В 2022 році позивач виявив, що відповідач набула право власності на земельну ділянку внаслідок приватизації сільськогосподарських угідь, що перебувала у користуванні позивача та направлений їй проект основного договору оренди не підписав та не повернув, а натомість в порушення умов попереднього договору передала земельну ділянку в оренду іншому суб`єкту господарювання. З огляду на викладені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с. 85-86). 18.07.2024 на адресу суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована наступним. Саме з моменту укладення договору оренди між відповідачем та ТОВ «Роза-Л» права позивача можна вважати порушеними. Позивач стверджує, що про порушення свого права він довідався лише у 2022 році. У той же час позивач не довів існування обставин, які перешкоджали б йому дізнатися про укладання відповідачем договору оренди з ТОВ «Роза-Л» щодо земельних ділянок та що він об`єктивно не міг довідатись про порушення свого права раніше. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності просить відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у позовних вимогах, застосувавши строк позовної давності. Відповідач у судовому засіданні підтримала думку свого представника, просила відмовити у позовних вимогах. Також зазначила, що вона ніяких коштів у 2016 році не отримувала, так як попередній договір оренди земельної ділянки був укладений з її чоловіком.\~\~ Вислухавши представника позивача, представника відповідача, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ч .ч.\~1,\~2,\~5\~ст.263\~ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено,\~що 05.04.2016\~між ПАТ\~«Обухівське» як\~орендарем та\~ [PERSON] ,\~як орендодавцем,\~укладено попередній\~договір оренди\~земельної ділянки\~№ 145,\~відповідно до\~п.1\~якого сторони\~зобов`язуються після\~завершення процесу\~розпаювання та\~приватизації сільськогосподарських\~угідь,\~що знаходяться\~в постійному\~користуванні ПАТ\~«Обухівське» відповідно\~до державних\~актів:\~на території\~Першотравенсьскої сільської\~ради згідно\~державного акта\~на право\~постійного користування\~землею серія\~ІІ-КВ\~№ 003262;\~на території\~Нещерівської сільської ради\~згідно державного\~акта на право\~постійного користування землею серія ІІ-КВ\~№003263;\~на території\~Обухівської міської\~ради згідно\~державного акта\~на право\~постійного користування\~землею серія\~ІІ-КВ\~003264,\~але не\~пізніше 30\~календарних днів\~з моменту\~отримання майбутнім\~орендодавцем документа,\~який підтверджує\~виникнення права\~власності на\~земельну ділянку,\~укласти договір оренди земельної\~ділянки (далі - Основний договір). Відповідно до\~п.\~2\~зазначеного договору,\~майбутній орендар\~ПАТ «Обухівське»,\~до дати\~укладення Основного\~договору,\~зобов`язується за\~цим договором\~виплачувати майбутньому\~орендодавцеві [PERSON] \~щорічно до\~31\~грудня винагороду\~у розмірі\~10\~000,00\~гривень,\~з якої\~вираховуються податки\~згідно Податкового\~кодексу України.\~За умовами\~зазначеного попереднього\~договору оренди\~майбутній орендодавець\~з моменту\~отримання документа,\~який підтверджує\~виникнення права\~власності на\~земельну ділянку\~зобов`язаний протягом\~п`яти днів\~надати майбутньому\~орендареві оригінал\~та копію\~документа,\~який підтверджує\~виникнення права\~власності на\~земельну ділянку\~з кадастровим\~номером та\~площею.\~Проект Основного\~договору готує\~майбутній орендар\~та надає\~майбутньому орендодавцю\~на ознайомлення\~а майбутній\~орендодавець після\~узгодження умов\~Основного договору\~зобов`язаний ознайомитись\~з проектом\~основного договору,\~підписати його\~та повернути\~майбутньому орендареві\~протягом п`яти\~днів.\~Сторони домовились\~і погоджуються,\~що в\~разі,\~якщо одна\~із сторін\~ухиляється від\~укладення Основного\~договору,\~то друга\~сторона має\~право звернутись\~до суду\~з вимогою\~про укладення\~Основного договору.\~Сторона,\~яка необґрунтовано\~ухиляється від\~укладення Основного\~Договору повинна\~відшкодувати іншій\~стороні прямі\~збитки завдані\~простроченням в\~укладенні Основного\~договору або\~його не\~укладення.\~У разі\~порушення однією\~зі сторін\~обов`язків,\~зазначених у\~п. 1, 2. 4, 6 цього договору, вона сплачує іншій стороні протягом 5 (п`яти) календарних днів штраф в розмірі 10 000,00 (десяти тисяч) гривень. Умовами попереднього договору передбачено, що після його підписання, майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яка буде отримана у власність, до дати укладення Основного договору. Згідно наданих позивачем відомостей про нарахування винагороди та квитанцій про їх виплати, [PERSON] за 2016 рік нараховано до виплати 10000,00 грн., з яких виплачено 8050,00 грн. та утримано 1800,00 грн. ПДФО та 150,00 грн. військового збору; за 2017 рік нараховано [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , до виплати 10 000,00 грн., з яких виплачено 8050,00 грн. та утримано 1800,00 грн. ПДФО та 150,00 грн. військового збору. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано 03.07.2018 передачу орендодавцем [PERSON] згідно договору оренди в строкове платне володіння та користування ТОВ «Роза-Л» земельної ділянки розміром 3,5728 га, кадастровий номер 3223110100:06:004:0030, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 19.02.2021 відповідач підписала з ТОВ «Роза-Л» додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 27.06.2018р. із строком оренди в 17 років з орендною платою в 5 тис. грн.. Відносини,\~пов`язані\~з орендою\~землі,\~регулюються Земельним\~кодексом України,\~Цивільним кодексом\~України,\~Законом України\~«Про оренду\~землі» (в\~редакції,\~яка діяла\~на час\~виникнення спірних\~правовідносин),\~а також\~іншими нормативно-правовими\~актами,\~прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)\~попереднім є\~договір,\~сторони якого\~зобов`язуються\~протягом певного\~строку (у\~певний термін)\~укласти договір\~в майбутньому\~(основний\~договір)\~на умовах,\~встановлених попереднім\~договором.\~Законом може\~бути встановлено\~обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Відповідно до ч.2 ст. 635 Цивільного кодексу України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» визначено порядок укладення договору оренди землі. Зокрема, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 22 серпня 2018 року (Справа № 401/3856/16-ц) визначила, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України). Отже основною істотною умовою попереднього договору є строк (термін) укладення сторонами основного договору. За приписами ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В той же час в п.16 Договору між сторонами вказано, що договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами і припиняє дію з моменту підписання сторонами Основного договору, а отже сторонами не досягнуто домовленості щодо строку (терміну) укладення основного договору, що є основною істотною умовою, оскільки визначення певного строку укладення основного договору є необхідною умовою для договорів цього виду. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, оскільки сторонами не досягнуто домовленості щодо строку укладення основного договору, суд приходить до висновку, що такий договір є неукладеним. Оскільки попередній договір є неукладеним, то до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного) правочину та він не може бути визнаний дійсним. При цьому судом встановлено, що земельна ділянка відповідача на момент укладення попереднього договору між сторонами, перебували в постійному користуванні ПАТ «Обухівське», відповідач могла набути на неї права після завершення процесу розпаювання, про що було відомо позивачу під час укладання попередніх договорів з відповідачем, а отже попередній договір укладався сторонами без визначення реального строку виконання і впевненості у реальному настанні правових наслідків, що обумовлені ним. Не можуть вважатись видані позивачем відповідачам суми авансом, оскільки попередні договори не є попередніми договорами купівлі-продажу земельних ділянок, а є, як вбачається із змісту позову позивача, попередніми договорами оренди земельної ділянки. При цьому суд враховує, що попередній договір не являється майновим, тобто не передбачає передачу майна, його оплати і т.д., із такого договору виникає єдине загальне для сторін зобов`язання укладення у майбутньому договору на умовах, що погоджені сторонами. Проте, як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020, № 369/10789/14-ц, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення. Як вбачається з матеріалів справи та з`ясовано під час судового засідання, відповідачка [PERSON] не отримувала кошти від ПАТ «Обухівське» за 2016 рік, так як кошти в сумі 10000,00 грн. було нараховано на [PERSON] . Про факт отримання даних коштів відповідачці не відомо, в матеріалах справи (а.с.9 зворотній бік) відсутній підпис [PERSON] про отримання коштів ним особисто. Таким чином, позивач просить стягнути кошти у розмірі 10000 грн., які були отримані не відповідачем, а її чоловіком [PERSON] , який як вказано у позовній заяві помер. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів, самого факту смерті [PERSON] , та те, що відповідач прийняла спадщину, після його смерті. Тому, підстави для задоволення позову про стягнення коштів з відповідача по договору від 05.04.2016 року, в якому вона не була стороною, відсутні, а позов в цій частині не підлягає до задоволення. Зважаючи на те, що судом визнано попередній договір таким, що є неукладеним, а позивач на його виконання перерахував відповідачу кошти, які вона отримала від ПАТ «Обухівське» у розмірі 10 000 грн., суд вважає за необхідне стягнуті вказані кошти з відповідача на користь позивача, оскільки вони були отримані по неукладеному правочину. Зважаючи на те, що попередній договір визнано судом неукладеним, сума штрафних санкцій не підлягає до стягненню. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності, суд зауважує таке. Відповідно до\~ст.\~267\~ЦК України\~позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього (наприклад,\~постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Позивачу стало відомо про порушення умов попереднього договору в грудні 2022 року в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. В цьому випадку терміном спливу загальної позовної давності у три роки є грудень 2025 року. Відтак, застосування строків позовної давності у цій справі є безпідставним. Представник відповідача [PERSON] , незважаючи на заперечення проти аргументів представника відповідача про дотримання строку позовної давності, не зміг спростувати їх належними доказами в судовому засіданні. Так, твердження, що спір має тривалий характер і розпочався з 2016 році, а також те, що позивачі були ознайомлені із матеріалами кримінального провадження в 2022 році, і позивачі повинні були цікавитися станом свого «майна», не підтверджуються належними доказами. Представником позивача надано докази про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження в грудні 2022, тобто в межах 3-річного строку звернення до суду. Таким чином, суд приходить до висновку про дотримання позивачем строку позовної давності. Відповідно до\~статей 12,\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно РОЗМІРУ задоволених вимог. Оскільки позов задоволено на 33,33 % (10 000,00 грн. х 100 : 30 000,00 грн.), судовий збір слід стягнути в розмірі 1009,00 грн. (3028,00 х 33,33 : 100).

Outcome: partial