Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

16 листопада 2023 року позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до відповідача 1 [PERSON] , відповідача 2 [PERSON] , відповідача 3 [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 06 листопада 2019 року між нею, позикодавцем, та відповідачем 1 [PERSON] , позичальником, було укладено договір позики грошей, відповідно до пункту 1.1 якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцеві у строк до 06 листопада 2023 року. Так, 15 листопада 2019 року [PERSON] було написано розписку, в якій вiн підтвердив отримання від [PERSON] 20 000 (двадцять тисяч) доларів США та обов`язок повернути їх в порядку та на умовах, передбачених договором позики грошей від 06 листопада 2019 року, укладеного між ними. Пункт 2 договору позики грошей від 06 листопада 2019 року передбачає нарахування відсотків у розмірі 15 % (п`ятнадцять) відсотків річних, які позичальник сплачує позикодавцю кожного року не пізніше 6 листопада в розмірі за весь попередній рік. При несплаті відсотків у встановлений договором строк ці відсотки додаються до тіла позики і подальші відсотки нараховуються на цю збільшену суму позики. Так, станом на 15 листопада 2022 року сума позики становила 25 163 (двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три) доларів США, що позичальник підтвердив, підписавши додаток до договору позики 15 листопада 2022 року. Таким чином, станом на 15 листопада 2023 року заборгованість за договором позики грошей від 06 листопада 2019 року становить: основний борг - 25 163 (двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три) доларів США, 15 % річних від суми позики - 3 774 (три тисячі сімсот сімдесят чотири) доларів США, разом 28 937 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот тридцять сім) доларів США. Крім того, 06 листопада 2019 року між [PERSON] та дружиною позичальника [PERSON] та його товаришем [PERSON] були укладені договори поруки, якими було забезпечено виконання зобов`язань за договором позики грошей від 06 листопада 2019 року. Так як позичальник у встановлений строк, а поручитель після прострочення позичальника взятих на себе зобов`язань не виконали та коштів позивачу не повернули, вона змушена звертатися до суду із позовом про стягнення із них заборгованості. За таких обставин позивач просить стягнути солідарно відповідачів основний борг у розмірі 25 163 доларів США, 15 % річних від суми позики у розмірі 3 774 доларів США та понесені судові витрати (а.с. 2-5). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.28). Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с.29-30). 27 листопада 2023 року позивачем усунуто недоліки (а.с. 32-35). Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 36-37, 63, 96, 100). Ухвалою суду від 14 березня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 113-114). Ухвалою суду від 25 липня 2024 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором відмовлено у повному обсязі (а.с. 220-222). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення по даній справі не заперечувала, а також просила клопотання про залишення без розгляду окремих позовних вимог залишити без розгляду. Відповідач 1 та відповідач 2 у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У судове засідання відповідач 3 не зявився, але подав до суду заяву про відкладення розгляду даної справи, оскільки на даний час він проживає у Німеччині і найближчим часом повернутися в Україну не зможе. Відповідно будь-яких матеріалів по даній справі від суду не має. Тому просить суд відкласти розгляд даної справи і надати йому можливість ознайомитися зі справою в електронній формі (а.с. 288). Вирішуючи заяву відповідача 3 про відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 44 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно частини першої статті 240 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених\~частиною другою\~статті 223 цього Кодексу. Частинами першою-другою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з ряду підстав. У відповідності з частиною третьою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідач 3, заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, не надає жодних доказів про поважність причин неявки до суду та про перебування за межами України. Суд вважає, що відповідач 3 не вчинив активних дій з метою реалізації процесуальних прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України. Враховуючи неодноразову неявку в судове засідання відповідача 3, якого належно повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача 3 про відкладення розгляду справи. Суд констатує, що сторона відповідача 3 мала можливість в межах строку розгляду справи по суті скористатись процесуальними правами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії; подавати докази в межах строку розгляду справи по суті; брати участь у судових засіданнях; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, тощо. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для відкладення судового засідання, а тому приходить до переконання про розгляд справи по суті в судовому засіданні 28 листопада 2024 року за відсутності належним чином повідомлених відповідачів. Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору. В силу приписів частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із основних принципів (засад) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, суд враховує, що частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що, в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань цивільного судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка відповідачів не визнавалась судом обов`язковою у даній справі, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 344/21604/23. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилися в судове засідання без поважних причин та не повідомили про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подали, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 28 листопада 2024 року прийнята відповідна ухвала (а.с. 293). Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 листопада 2019 року між [PERSON] , Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником, укладено договір позики грошей. Відповідно до умов даного договору, Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцеві у строк до 06 листопада 2023 року (пункт 1). У пункті 2 договору позики грошей від 06 листопада 2019 року передбачено нарахування відсотків у розмірі 15 % (п`ятнадцять) відсотків річних, які Позичальник сплачує Позикодавцеві кожного року не пізніше 6 листопада в розмірі за весь попередній рік. При несплаті відсотків у встановлений договором строк ці відсотки додаються до тіла позики і подальші відсотки нараховуються на цю збільшену суму позики (а.с. 6-7, 10, 17-18, 21, 49-50, 53, 65, 67). 15 листопада 2019 року [PERSON] дав розписку про те, що отримав від [PERSON] кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США 00 центів та зобов`язувався повернути їх в порядку та на умовах, передбачених договором позики грошей від 06 листопада 2019 року (а.с. 8-9, 19-20, 51-52, 66). Згідно додатку до договору позики, станом на 15 листопада 2022 року сума позики становить 25 163 (двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три) доларів США, 15 % річних від суми позики за період з 15 листопада 2022 року по 15 листопада 2023 року складає 3 774 (три тисячі сімсот сімдесят чотири) доларів США, що позичальник [PERSON] підтвердив, зазначивши, що згідний з розрахунками та підписавши даний додаток до договору позики (а.с. 10, 53). 06 листопада 2019 року між [PERSON] , Позикодавцем, та [PERSON] , Поручителем, було укладено договір поруки, за умовами якого основне зобов`язання: зобов`язання Поручителя перед Позикодавцем солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов`язань, відповідно до договору позики щодо повернення наданої боржнику позики та всіх платежів, передбачених договором позики на умовах та в порядку, визначених договором. Поручитель поручається всім належним йому майном та грошовими коштами перед Позикодавцем боржника за виконання ним своїх зобов`язань, що випливають з договору позики грошей від 06 листопада 2019 року, а саме: погашення суми позики в розмірі 20000,00 доларів США разом із нарахованими відсотками у вказаний у договорі позики термін; інші виплати, належні позикодавцеві і такі, що випливають з договору позики, в тому числі штраф, пеня, відшкодування завданих збитків та інші (а.с. 11-12, 22-23, 54,67-68). 06 листопада 2019 року між [PERSON] , Позикодавцем, та [PERSON] , Поручителем, укладено договір поруки, згідно умов якого основне зобов`язання: зобов`язання Поручителя перед Позикодавцем солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов`язань, відповідно до договору позики щодо повернення наданої боржнику позики та всіх платежів, передбачених договором позики на умовах та в порядку, визначених договором. Поручитель поручається всім належним йому майном та грошовими коштами перед Позикодавцем боржника за виконання ним своїх зобов`язань, що випливають з договору позики грошей від 06 листопада 2019 року, а саме: погашення суми позики в розмірі 20000,00 доларів США разом із нарахованими відсотками у вказаний у договорі позики термін; інші виплати, належні позикодавцеві і такі, що випливають з договору позики, в тому числі штраф, пеня, відшкодування завданих збитків та інші (а.с. 13-14, 24-25, 55-56, 68-69). Позивачем долучено до матеріалів справи докази скріншоту із застосунку вайбер розмови з відповідачем [PERSON] та [PERSON] стосовно повернення боргу (а.с. 71, 77-82, 170-181). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] на праві приватної власності належить гараж, земельна ділянка та квартира (а.с. 204-213). У відповідності\~зі статтею\~15\~Цивільного кодексу\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до статті 524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Стаття 533 Цивільного кодексу України передбачає, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у\~зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом.\~ Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.\~Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта,\~крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України;\~у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою\~статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 06 листопада 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем 1 [PERSON] був укладений договір позики грошей, за умовами якого позикодавець передала у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався повернути їх позикодавцеві у строк до 06 листопада 2023 року. Також 15 листопада 2019 року [PERSON] надав розписку про те, що отримав від [PERSON] кошти у розмірі 20\~000,00 доларів США 00 центів та зобов`язався повернути їх в порядку та на умовах, передбачених договором позики грошей від 06 листопада 2019 року. Договір позики й розписки підтверджують боргове зобов`язання та містять умови отримання відповідачем 1 у борг грошей від позивача з зобов`язанням їх повернення. У строк, вказаний у договорі, кошти відповідачем 1 позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач 1 ухиляється від сплати боргу за договором позики. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У пункті 2 укладеного договору позики грошей від 06 листопада 2019 року сторони встановили нарахування відсотків у розмірі 15 % (п`ятнадцять) відсотків річних, які відповідач 1 сплачує позивачу кожного року не пізніше 6 листопада в розмірі за весь попередній рік. При несплаті відсотків у встановлений договором строк ці відсотки додаються до тіла позики і подальші відсотки нараховуються на цю збільшену суму позики. Відповідачем 1 був підписаний додаток до договору позики, в якому сторони визначили,що станом на 15 листопада 2022 року сума позики становить 25 163 (двадцять п`ять тисяч сто шістдесят три) доларів США, 15 % річних від суми позики за період з 15 листопада 2022 року по 15 листопада 2023 року складає 3 774 (три тисячі сімсот сімдесят чотири) доларів США. [PERSON] підтвердив правильність проведеного розрахунку, підписавши даний додаток до договору позики. Судом встановлено та перевірено розрахунок заборгованості, який є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Будь-яких\~доказів (висновок\~спеціаліста тощо),\~які б\~спростовували проведений\~позивачем розрахунок\~заборгованості за\~вказаним договором,\~суду не\~представлено таданих на його спростування матеріали справи не містять. У відповідності\~до статті\~553\~Цивільного кодексу\~України,\~за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов`язання\~боржником.\~ Порукою\~може забезпечуватися\~виконання зобов`язання\~частково або\~у повному\~обсязі.\~ Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлені правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою. Так, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає\~перед кредитором\~у тому\~ж обсязі,\~що і\~боржник,\~включаючи сплату\~основного боргу,\~процентів,\~неустойки,\~відшкодування збитків,\~якщо інше\~не встановлено\~договором поруки.\~ Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що у договорах поруки, укладених між сторонами, визначено, що відповідальність поручителя і позикодавця є солідарною. Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України,\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що відповідачі вжили заходи для належного виконання зобов`язання за укладеними договорами, у зв`язку з чим порушення зобов`язання визнається судом таким, що сталося з вини відповідачів, а тому позовні вимоги є обґрунтованими\~та підлягають задоволенню у повному обсязі. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, не надано доказів виплати заборгованості за укладеним договором позики, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Таким чином, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 06 листопада 2019 року у розмірі 25\~163 (двадцять пять тисяч сто шістдесят три) долари США та заборгованість за договором позики від 06 листопада 2019 року у виді 15 % річних від суми позики у розмірі 3774 (три тисячі сімсот сімдесят чотири) долари США. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції від 16 листопада 2023 року, позивачем сплачено судовий збір за даним позовом у розмірі 10493,80 грн (а.с. 27). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в рівних частках з кожного відповідача у розмірі 3497,94 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 513, 526, 530, 614, 629, 1046, 1048, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved