Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

02 березня 2023 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «КБ «НАДРА», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання кредитних зобов`язань виконаними, визнання не дійсним договору про відступлення прав вимоги та звільнення майна з-під застави. В обґрунтування позову зазначено, що 19 листопада 2007 року між позивачкою та ВАТ КБ «НАДРА» було укладено кредитний договір № 8/2007/840-к/1620Н, за умовами якого позичальник отримала від позикодавця 396\~841 грн., що складає 71\~253 доларів США, зі строком повернення не пізніше 12.11.2032 р., зі сплатою 12,49% річних. Того ж дня, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 8/2007/840-к/1620Н від 19 листопада 2007 року, між позивачкою та ВАТ КБ «НАДРА» було укладено договір іпотеки № 1620Н/1, за яким передано в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . З грудня 2007 р. по вересень 2009 р. позивачка регулярно сплачувала щомісячні внески на погашення кредиту. На вимогу позивачки було пораховано залишок кредитного боргу, який вона пізніше сплатила. Після грудня 2009 р. позивачка жодного разу не сплачувала кошти по кредитному договору. В листопаді 2020 р. позивачка дізналась що ПАТ «КБ «НАДРА» нараховував платежі по вищевказаному кредитному договору і далі, навіть після погашення позивачкою боргу, та без повідомлення продав борг ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір № GL3N216867 про відступлення прав вимоги, за яким право вимоги до позивачки за кредитним договором №\~8/2007/840-к/1620Н від 19 листопада 2007 року, який забезпечується договором іпотеки № 1620Н/1 від 19 листопада 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Зазначає, що вказаний договір є недійсним, оскільки позивачку не було повідомлено про зміну кредитора та вказаний договір суперечить ЦК України, що є підставою для визнання недійсним такого договору. Враховуючи викладене позивачка просила суд визнати кредитні зобов`язання виконаними, визнати не дійсним договір про відступлення прав вимоги та звільнити майно з-під застави. (т.1 а.с.1-2) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2023 року вказана позовна заява була залишена без руху. (т.1\~а.с.13-14) 15 березня 2023 року позивачкою було усунуто недоліки позовної заяви, надано документ підтверджуючий сплату судового збору. (т.1 а.с.16-18) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (т.1 а.с.19-20) Підготовче засідання 05 квітня 2023 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 25 квітня 2023 року. (т.1 а.с.25) 20 квітня 2023 року від представника відповідача ТОВ «ФК\~«Довіра та\~гарантія» надійшов\~відзив на\~позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. (т.1 а.с.33) В підготовче\~засідання 25\~квітня 2023\~року з`явились\~позивачка та\~в режимі\~відеоконференції представник\~відповідача ПАТ\~«КБ «НАДРА», відповідач ТОВ\~«ФК «Довіра\~та гарантія»\~ в підготовче засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному підготовчому засіданні було ухвалено долучити відзив до матеріалів справи, продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та оголосити перерву до 16 травня 2023 року. (т.1 а.с.53-54) 26\~квітня 2023\~року від\~представника відповідача ПАТ «КБ «НАДРА» надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка жодними доказами не підтвердила погашення нею кредитної заборгованості. Позивачкою не наведено підстав для визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним. Вважає, що права позивачки не порушені, укладення оскаржуваного договору не виключає її право на оскарження кредитного договору. (т.1 а.с.57-69) 16 травня 2023 року від позивачки надійшло клопотання про витребування доказів. (т.1 а.с.92-93) Підготовче засідання 16 травня 2023 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 08 червня 2023 року. (т.1 а.с.96) Підготовче засідання 08 червня 2023 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 05 липня 2023 року. (т.1 а.с.106) В підготовче засідання 05 липня 2023 року сторони по справі не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному підготовчому засіданні було ухвалено долучити відзив до матеріалів справи та відмовити у задоволенні клопотання позивачки про витребування доказів. Оскільки всі дії з підготовки справи до судового розгляду були виконані ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня\~2023 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 16 серпня 2023 року. (т.1 а.с.а.с.110, 111) В судове засідання 16 серпня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 11 вересня 2023 року. (т.1 а.с.117) В судове засідання 11 вересня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та надходженням від позивачки клопотання про відкладення, розгляд справи було відкладено на 04 жовтня 2023 року. (т.1 а.с.127) В судове засідання 04 жовтня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 15 листопада 2023 року. (т.1 а.с.131) 04 жовтня 2023 року від позивачки надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з вимушеним тривалим проходженням лікування. (т.1 а.с.133-134) 14 листопада 2023 року від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів по справі. (т.1 а.с.138-139) В судове засідання 15 листопада 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 11 грудня 2023 року. (т.1 а.с.148) В судове засідання 11 грудня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 16 січня 2024 року. (т.1 а.с.163) Судове засідання 16 січня 2024 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 07 лютого 2024 року. (т.1 а.с.168) В судове засідання 07 лютого 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 01 березня 2024 року. (т.1 а.с.172) В судове засідання 01 березня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 25 березня 2024 року. (т.1 а.с.178) В судове засідання 25 березня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні ухвалою суду від 25 березня 2024 року позов [PERSON] до ПАТ «КБ «НАДРА», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання кредитних зобов`язань виконаними, визнання не дійсним договору про відступлення прав вимоги та звільнення майна з-під застави було залишено без розгляду. (т.1 а.с.а.с.185, 186-187) Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року про залишення позову без розгляду скасовано, а справу направлено до суду для продовження розгляду. (т.1 а.с.220-224) В судове засідання 05 серпня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 20 серпня 2024 року. (т.1 а.с.238) В судове засідання 20 серпня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13 вересня 2024 року. (т.1 а.с.244) 06 вересня 2024 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» надійшла заява про долучення доказів. (т.1 а.с.247-248) 12 вересня 2024 року від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів та виклик свідків. (т.2 а.с.4) Судове засідання 13 вересня 2024 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні. У зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 07 жовтня 2024 року. (т.2 а.с.8) В судовому засіданні 07 жовтня 2024 року за участю представника відповідача ТОВ «ВІН ФІНАНС» та в режимі відеоконференції позивачки та представника відповідача ПАТ «КБ «НАДРА» було ухвалено долучити додаткові докази до матеріалів справи, відмовити у задоволенні клопотання про виклик свідків, розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку сторін по справі щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 08 листопада 2024 року. (т.2 а.с.14-16) В судове засідання 08 листопада 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та надходженням від позивачки клопотання про відкладення, розгляд справи було відкладено на 29 листопада 2024 року. (т.2 а.с.21) 28 листопада 2024 року від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів. (т.2 а.с.27) 29 листопада 2024 року за участю в режимі відеоконференції позивачки було ухвалено долучити докази до матеріалів справи та завершено розгляд справи по суті. Позивачка в судовому засіданні підтримала доводи викладені в позовній заяві та просила її задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 8/2007/840к/1620Н, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 71\~253 доларів США з цільовим використанням для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 19.11.2007 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] , для придбання у власність квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.6-8) В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 19 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 1620Н/1, за умовами якого остання передала в іпотеку, а ВАТ КБ «Надра» прийняв в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.9-10) [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору № 8/2007/840к/1620Н від 19 листопада 2007 року, внаслідок чого утворилася заборгованість за цим кредитним договором. Позивачка 02 червня 2023 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 червня 2023 року (актовий запис № 78). При укладанні шлюбу позивачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». (т.1 а.с.142) 29 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» (надалі Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» (Новий кредитор) укладено договір № GL3N216867 про відступлення прав вимоги, за яким Первісний кредитор 29.04.2020 передав Новому кредитору, а Новий кредитор прийняв у власність права вимоги до позичальника за Кредитним договором. (т.1 а.с.34-37) Станом на 29 квітня 2020 року за кредитним договором обліковувалася заборгованість у розмірі 91\~584 доларів США 58 центів, що у еквіваленті складає 2\~477 225 грн. 51 коп.: основний борг 70 761 доларів США 45 центів (еквівалент 1\~913 991 грн. 08 коп.); відсотки 20 823 долари США 13 центів (еквівалент 563 234 грн. 43 коп.). Заборгованість позичальника саме у такому розмірі визначена ПАТ «КБ «НАДРА» на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором, що відображено у Додатку № 1 до Договору № GL3N216867 про відступлення прав вимоги від 29 квітня 2020 року. (т.1 а.с.38) До Нового кредитора перейшли права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги та згідно ст.512 ЦК України ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є Новим кредитором у зазначеному зобов`язанні. Відповідно до ст.2 Договору № GL3N216867 від 29.04.2020 р. Новий кредитор набув усі права за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення і рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежів за гарантією (якщо така видавалася). Права кредитора за Основними договорами перейшли до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане банку відповідно до умов Основних договорів. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником і виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора і його заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 № 6-122цс13. Частиною 1 ст.516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора за кредитним договором № 8/2007/840-к/1620Н від 19 листопада 2007 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] . Положеннями ст.24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведене інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають у державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п.3 Договору № GL3N216867 від 29.04.2020 р. Новий кредитор/іпотекодержатель зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення прав вимоги за Основними договорами протягом 5 (п`яти) днів з дня набрання чинності цим Договором (щодо відступлених Прав вимоги за договорами іпотеки (іпотечними договорами) та кредитними договорами, які забезпечені іпотекою) у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним Основним договором. Банк повідомляє про укладення цього Договору шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на веб-сайті Первісного кредитора із дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації, яка містить банківську таємницю, та захисту персональних даних. Сторони погоджуються, що, відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України, Новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв`язку із неповідомленням або несвоєчасним/неналежним повідомленням Боржників про відступлення Прав вимоги за Основними договорами на підставі цього Договору, у зв`язку із чим виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами на користь Первісного кредитора, у тому числі надходження на користь Первісного кредитора грошових коштів в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, до моменту повідомлення відповідного із Боржників про відступлення Прав вимоги на підставі цього Договору вважається належним виконанням відповідним із Боржників зобов`язань за Основними договорами. Банк, відповідно до умов п.3 Договору, повідомив про укладення цього Договору шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на веб-сайті Банку із дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації, яка містить банківську таємницю, та захисту персональних даних. Відповідно до п.12 Банк зобов`язується сприяти Новому кредитору у внесенні змін до відповідних державних реєстрів у зв`язку з укладанням цього Договору. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постановах 07.11.2018 у справі №\~488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 23.02.2021 у справі № 359/3373/16-ц, оспорювання ланцюга договорів купівлі-продажу майнових прав (або інших правочинів) не є ефективним способом захисту, тому що не призведе до поновлення прав Позивача. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір про відступлення прав вимоги № GL3N216867 від 29.04.2020 р. є правомірним правочином. Договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що за приписами ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Приймаючи дане рішення, суд виходить з диспозитивності та рівності сторін процесу, що сторони користуються рівними правами на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести перед судом ті обставини на які вона посилається. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснення (реалізації) свого права повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права, виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у ст.16 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду неоднорозово звертає увагу на те, що законодавство України, складаючись з окремих законодавчих актів, становить єдину цілісну систему. Тому законодавчий акт та його окремі положення мають застосовуватись не окремо, а в сукупності як з іншими положеннями того ж законодавчого акта, так і з положеннями інших законодавчих актів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до правових висновків Великої палати Верховного Суду та усталеної судової практики, наявність невиконаного основного зобов`язання, існування чинного договору іпотеки, умови якого позивачем не оспорюються, права позивача не порушено, оскільки іпотека виникла на предмет іпотеки, заборона на предмет іпотеки також накладена на предмет іпотеки для забезпечення прав іпотекодержателя, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого майна. Заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги не впливають і не можуть вплинути на права позивача щодо права на предмет іпотеки (постанова ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 ). Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Верховний Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність. Судом встановлено, що позивачка має невиконанні зобов`язання перед відповідачем - ТОВ «ФК «ВІН ФІНАНС», як правонаступником, за кредитним договором № 8/2007/840-к/1620Н. Отже, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема, порушення її прав, як споживача фінансових послуг, а також належність обраного спосіб захисту\~яким чином визнання договору відступлення прав вимоги, сприятиме ефективному відновленню прав позивачки. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема заставою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, установлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572 ЦК України). За приписом ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, установлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. При цьому у ст.575 ЦК України наведено окремі види застав та вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є особливим видом застави, за яким виконання зобов`язань забезпечується виключно нерухомим майном. Іпотека регулюється не лише загальним законодавством - ЦК України, Законом України від 02.10.1992 № 2654-XII «Про заставу», а й спеціальним - Законом № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV). Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У частині 1 ст.12 Закону № 898-IV зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У частинах 1 та 3 ст.33 цього Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка не зазначила, яким чином буде поновлено її право, враховуючи, що основне зобов`язання за договором № 8/2007/840-к/1620Н від 19.11.2007 р. нею не виконано. Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №\~800/301/16). Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. В судовій практиці (постанова Верховного суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18) Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц). Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»). У визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станкевич проти Польщі»). Отже, у цій справі позивачка обрала неналежний спосіб захисту її права, а відтак, позов задоволенню не підлягає. Позовні вимоги про визнання кредитних зобов`язань виконаними та звільнення майна з-під застави також не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили факт виконання позивачкою зобов`язань за кредитним договором. Відтак, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed