Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До суду 22.10.2024 надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування поданого позову [PERSON] зазначає, що 02.07.2021 відповідачка [PERSON] отримала у нього в борг грошові кошти в сумі 50000 грн, які зобов`язалась повернути до 02.10.2021. На підтвердження факту отримання коштів відповідачкою складено письмову розписку. Разом з тим, до цього часу остання не виконала взятих на себе грошових зобов`язань та ухиляється від їх виконання, грошові кошти не повертає, на звернення позивача не реагує. Відтак, [PERSON] змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить стягнути з відповідачка [PERSON] заборгованість за вказаним договором позики, що складається із суми позики 50000,00 грн, процентів 29619,18 грн, що нараховані від дати укладення позики до дати звернення позивача до суду із вказаним позовом, а також інфляційних збитків 18450,00 грн та 3 % річних у сумі 4964,38 грн, що нараховані від встановленої дати виконання договору позики до дати звернення позивача до суду із вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву не скористалася. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 25.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 28.11.2024 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 02.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого [PERSON] отримала у борг грошові кошти у сумі 50000 грн, які зобов`язалась повернути до 02.10.2021. На підтвердження дійсності укладення договору позики та отримання грошових коштів за ним відповідачкою складено письмову розписку. Процента ставка у договорі позики від 02.07.2021 не зазначена, проте позивачем нараховано проценти за користування відповідачкою грошовими коштами відповідно до положень ст. 1048 ЦК України співвідносно рівню облікової ставки Національного Банку України за період з дати укладення договору 03.07.2021 до дати звернення із позовом до суду 21.10.2024. Водночас, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, грошові кошти за Договором залишаються не повернутими [PERSON] , на звернення позивача щодо повернення боргу остання не реагує. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням договору позики, отриманням на його виконання грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (правовідносини з договору позики). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини другої\~статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 02.07.2021 між ним та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого [PERSON] отримала у борг грошові кошти у сумі 50000 грн, які зобов`язалась повернути до 02.10.2021. Оскільки строк виконання зобов`язання за договором позики настав, відповідачка зобов`язання за договором не виконала, а тому з неї підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 50000,00 грн. Водночас, щодо стягнення процентів за позикою в сумі 29619,18 грн, що нараховані позивачем від дати укладення позики до дати звернення позивача до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне. Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору чи, відповідно, договору позики, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів, якщо такі були нараховані. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Зважаючи на зазначену вище позицію ВП ВС, суд розцінює дії позивача щодо нарахування процентів за користування позикою на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України поза межами погодженого сторонами строку дії договору, як неправомірні, оскільки фактично наділяють кредитора правомочністю застосовувати штрафні санкції до боржника (є мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань боржником за договором). Відтак, суд приходить до висновку, що в цій частині позов [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з останньої проценти за користування позикою за період дії договірних правовідносин, а саме з 02.07.2021 по 02.10.2021. Згідно даних Офіційного інтернет-представництва НБУ облікова ставка НБУ склала з\~ 02.07.2021\~по 22.07.2021\~(20\~днів)\~ 7,5\~%\~річних,\~з 23.07.2021\~по 09.09.2021\~(49\~днів)\~ 8\~%\~річних,\~з 10.09.2021\~по 02.10.2021\~(24\~дні) 8,5 % річних. Отже, проценти за позикою\~ від 02.07.2021 року складають 1021,92 грн., а саме: (50000х7,5%):365х20днів/100 + (50000х8%):365х49днів/100 + (50000х8,5%):365х24дні/100 = 1021,92 грн. Окрім того, щодо нарахованих позивачем від встановленої дати виконання договору позики до дати звернення позивача до суду із вказаним позовом інфляційних збитків 18450,00 грн та 3 % річних у сумі 4964,38 грн суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також цією нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідачки інфляційних збитків та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, також підлягають до часткового задоволення, а саме за період з дати настання виконання договору 03.10.2021 до 23.02.2022 включно. Згідно проведених судом розрахунків інфляційні збитки позивача за вказаний період з врахуванням суми заборгованості 50000 грн становлять 2 652,97 грн. Розрахунок здійснено за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Звідси, індекс інфляції за вказаний період становить: IIc (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.05305931 Відтак, інфляційне збільшення складає 50 000,00 x 1.05305931 - 50 000,00 = 2 652,97 грн. Відповідно, 3 % річних, які підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача за вказаний період складають 591,78 грн (50 000,00 x 3 % x 144 дні прострочення/365/100). Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов договору позики від 02.07.2021 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із [PERSON] на користь [PERSON] , суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідачки, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі в частині стягнення основної суми боргу, проте часткового задоволення в частині стягнення відсотків за користування грошовими коштами та штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України у зв`язку із невідповідністю розрахунків позивача вимогам чинного законодавства. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики, із врахування наведених вище положень законодавства та проведених судом розрахунків, у загальному розмірі 54266,67 грн, що складається із 50000,00 грн основної суми боргу, 1021,92 грн процентів, а також 2652,97 грн інфляційних збитків та 591,78 грн 3 % річних. Розподіл судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, з останньої на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме 637,93 грн., (54266,67*1211,20/103033,56).

Outcome: partial