Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зі змісту позовної заяви слідує, що 02 вересня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Так, позивач [PERSON] вказала, що сімейне життя між подружжям не склалось через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки між ними. При цьому сторони вже три роки проживають окремо один від одного та не спілкуються. Наразі збереження сім`ї неможливо та суперечить їхнім інтересам, на підставі\~чого позивач\~вважає за\~необхідне розірвати\~шлюб. Майнових спорів між подружжям не має. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення на адресу відповідача судових повісток про виклик до суду. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи. Так, суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 02 вересня 2006 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, що зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області за відповідним актовим записом №1356 від 02 вересня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після одруження позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Враховуючи те, що тривалий час сімейні відносини між сторонами фактично припинені, сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу, оскільки наявність шлюбу суперечить інтересам подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved