Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 21.01.2023 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та [PERSON] , на підставі Заявки на пролонгацію від 20.01.2023 до договору позики №555180056011001, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір кредитної лінії № 555180056011002 (пролонгація), відповідно до якого сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання позичальника [PERSON] по погашенню заборгованості за попереднім Договором №555180056011001 в сумі 10695,00 грн. на строк 15 днів під проценти. При цьому позичальник зобов`язується повернути Кредит у строки, що визначені договором та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору. 18 грудня 2023 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 18/12-2023, за яким до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №555180056011002 від 21.01.2023 року. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, відповідач свого зобов`язання щодо повернення наданих йому коштів належним чином не виконував, а тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за договором № 555180056011002 від 21.01.2023 року, в сумі 23748,60 грн., судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9000 грн. Ухвалою суду від 30.05.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 02.08.2024 представником відповідача - адвокатом Зачепіло З.Я. було надано відзив на позовну заяву, якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути витрати на правову допомогу з позивача, з огляду на таке. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору, погодження відповідачем умов кредитування та надання кредиту, оскільки зазначення персональних даних не підтверджує проходження відповідачем верифікації та ідентифікації за відсутності копій документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію особи відповідача Надана в якості доказу копія кредитного договору №55180056011002 від 21.01.2023 в електронному вигляді з факсимільним відтворенням печатки, коли матеріали справи не мають доказів письмової згоди на використання факсимільного відтворення підпису. Також, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику - не надано випуску по картковому рахунку, розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо). Крім того, доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Також, не надано детального розрахунку за складовими кредитної заборгованості зокрема за процентами в сумі 10615,00 грн. із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою. ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» було нараховано відсотки поза строками дії договору та відступило право вимоги процентів у значно більших розмірах позивачу, при цьому, підстав такого розрахунку не наведено. Витяг з реєстру боржників не передбачений договором факторингу, до того ж наданий витяг не підписаний сторонами, а сформований самим позивачем, тому у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача. Надані докази не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Наданий розрахунок заборгованості складений самим кредитором і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції і не є документом первинного бухгалтерського обліку. 19.08.2024 представником позивача було подано письмові пояснення, у якому він зазначив, що ідентифікація відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, наявною в матеріалах справи. Відповідач не заперечує що всі відомості вказані в Заявці-Анкеті є коректними. Одноразовий ідентифікатор був направлений на номер телефону зазначений ним в заяві-анкеті , даний номер також вказаний самим відповідачем у відзиві на позовну заяву. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача були використані для укладення договору від його імені відповідачем не надано. Кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем був укладений в електронній формі, адже без отримання відповідачем смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і парою, кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг бути укладений. З розрахунку заборгованості як первісного кредитора і фактора чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Контррозрахунку відповідачем не надано. Нарахування процентів здійснювалось в межах строку кредитування визначеного та погодженого сторонами договору. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором в добровільному порядку. Позивач та первісний кредитор не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». Видача кредиту відбулася шляхом здійснення бухгалтерських проводок в системі кредитодавця без видачі готівкових або безготівкових коштів позичальнику. Відтак, надання первинних бухгалтерських документів не є можливим, оскільки такі не існують і не могли існувати взагалі. Матеріали справи містять докази оплати договору факторингу, акт приймання-передавання реєстру боржників та реєстр боржників, підписаний обома сторонами. Зазначений представником відповідача розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи, завищеним та необґрунтованим. Враховуючи викладене представник позивача просив задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі, у задоволення вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу відмовити або суттєво зменшити її розмір. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Надав клопотання про розгляд справи без його участі З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, доводи сторін, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 21.01.2023 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та [PERSON] , на підставі Заявки на пролонгацію від 20.01.2023 року до договору позики №555180056011001, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір кредитної лінії № 555180056011002 (пролонгація), відповідно до якого сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання позичальника [PERSON] по погашенню заборгованості за попереднім Договором №555180056011001 в сумі 10695,00 грн. на новий заявлений строк кредитування 15 днів, в казаний в п. 3.4 під проценти. Заявлений строк кредитування складає 45 календарних днів. Відповідно до п. 2.2 Договору попередній договір пролонгується на новий термін 15 днів, вказаний в п.3.4., на підставі заявки на пролонгацію та сплати Позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою в сумі 0 грн. та оплати у повній сумі процентів за пролонгацію 0 грн. не пізніше 20.01 2023 року. Як вбачається з п. 3.2. договору кредит позичальнику надається шляхом погашення кредитодавцем заборгованості за попереднім договором та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим договором, в розмірі, що дорівнює непогашеній заборгованості за попереднім договором. Відповідно до п. 3.3., 3.4., 3.6., датою повернення кредиту є 06.03.2023, строк кредитування складає 45 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику відповідно до п. 3.2. договору. Заявлений строк кредитування складає 15 календарних днів з 21.01.2023 по 04.02.2023. Згідно з п. 3.8. нарахування процентів здійснюється на суму кредиту, якою фактично користується позичальник, таке нарахування здійснюється щоденно, починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в наступних розмірах: стандартна процентна ставка 990,00% річних (2,71% на день) за кожен день користування кредиту (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою. Знижена процентна ставка 511.00% річних (1.40% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених в п.п. 5.4.2 цього договору). Пільгова процентна ставка % річних (% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п. 5.4.1. цього договору). Як вбачається з пп. 3.9.1. та пп. 3.9.2. за користування кредитом протягом заявленого строку 15 днів з 21.01.2023 по 04.02.2023 за зниженою процентною ставкою 511.00% річних (1.40% в день) з наступного дня після закінчення періоду нарахування пільгової процентної ставки та до -04.02.2023 останнього дня заявленого строку користування кредитом та з 1 дня дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту 21.01.2023 по 04.02.2023 останній день заявленого строку користування кредитом. За користування кредитом понад заявлений строк протягом наступних 3- календарних днів користування кредитом з 05.02.2023 і до 06.03.2023 останнього дня строку кредитування за стандартною процентною ставкою 990.00% річних (2.71% в день). Відповідно до положень п. 4.1., 4.2.4 договору договір з позичальником укладається в електронній формі за допомогою ІТС кредитодавця через сайт кредитодавця. Договір було укладено в електронній формі в особистому кабінеті внаслідок отримання відповіді про прийняття пропозиції про укладення цього договору яку було надано позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Який надсилався кредитодавцем електронним повідомленням на мобільний телефонний номер позичальника па позичальник використовуючи одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС коду здійснив підписання договору, пропозиції про його укладення, шляхом введення отриманого одноразового ідентифікатору у спеціально відведене віконце на сайті кредитодавця (а.с. 6-18). Відповідно до довідки про ідентифікацію по договору №555180056011002 від 21.01.2023 клієнт [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , з яким укладено договір №555180056011002 від 21.01.2023 ідентифікований ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», акцепт договору підписано одноразовим ідентифікатором «4740» 20.01.2023, номер телефону « [NUMBER] » (а.с. 19). Згідно з довідкою по договору позики № 555180056011002 від 21.01.2023, за період з 21.01.2023 по 04.02.2023 нараховано проценти у розмірі 149,73 грн за день, 06.02.2023 було нараховано проценти у розмірі 2685,41 грн., з 07.02.2023 по 06.03.2023 проценти нараховувались у розмірі 290,08 грн. за день. Всього сума заборгованості становить 23748,60 грн. (а.с. 24-25). Відповідно до розрахунку заборгованості загальна заборгованість за кредитним договором становить 23748,60 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту - 10695,00 грн, заборгованості по відсоткам - 13053,60 грн. (а.с. 26). 18.12.2023 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу №18/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Київська торгово - інвестиційна компанія» відступає ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» приймає належні ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за договорами вказаними у реєстрі боржників, визначених у додатках до договору, про що також був складений акт прийому - передачі реєстру боржників та платіжною інструкцією №793 від 27.12.2023 (а.с. 27-29). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року, від ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до [PERSON] (№ п/п 18784) за договором № 555180056011002 від 21.01.2023 року (а.с. 30-31). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст.638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. В силу ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Із положень ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» виходить , що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Як передбачено ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). За змістом указаних норм права сторони вправі укласти договір в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх його істотних умов. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Докази у справі вказують на те, що [PERSON] уклав договір кредитної лінії в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи товариства. Для укладення договорів [PERSON] здійснював ідентифікацію в цій системі та надав відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) товариства. Сторони здійснювали обмін електронними повідомленнями про досягнення згоди з усіх істотних умов договору позики та підписували цей договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був відправлений на номер відповідача. Належність цього номеру мобільного телефону [PERSON] ним не спростована та не заперечується. Доказів вчинення правочину іншою особою з використанням його ідентифікаційних даних відповідачем не надано. Отже, з цього можна зробити висновок, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного договору кредитної лінії. У відзиві на позов представник відповідача заперечує проти позовних вимог з підстав відсутності у справі належних та допустимих доказів перерахування грошових коштів відповідачу у розмірі, визначеному в договорі та зазначає, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинним документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Суд не погоджується із вказаними твердженнями представника відповідача, оскільки чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Як вбачається з п. 3.2. договору кредит позичальнику надається шляхом погашення кредитодавцем заборгованості за попереднім договором та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим договором, в розмірі, що дорівнює непогашеній заборгованості за попереднім договором. Крім того, надана стороною позивача довідка по договору позики № 555180056011002 від 21.01.2023 є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем у цій справі. Відповідно до витягу з виписки з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від (а.с.33), основним видом діяльності ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» є «надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення, н.в.і.у. (основний)» та «інші види грошового посередництва». Отже, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не є надавачем платіжних послуг в розумінні закон України «Про платіжні послуги». До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг. Оскільки ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не є банківською установою, то воно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів та формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. При цьому, відповідач не спростував належними та допустимими доказами розмір заборгованості та не надав власного розрахунку. Представник відповідача, заперечуючи отримання коштів відповідачем від ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не подав суду жодного доказу на спростування цих обставин. Натомість, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти та за весь час користування кредитними коштами відповідач жодного разу не здійснив погашення заборгованості по кредитному договору. Щодо заперечень представника відповідача про відсутність у позивача права вимоги до відповідача, суд зазначає таке. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, після укладення договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» у спірних правовідносинах змінився кредитор і позивач набув право вимоги до відповідача. Твердження представника відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обставини переходу права вимоги за договором № 555180056011002 від 21.01.2023 від ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» до позивача (відсутність вимоги за договором у первісного кредитора, доданий витяг з реєстру боржників, що не передбачений умовами договору факторингу) спростовуються матеріалами справи. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» вправі заявити до [PERSON] вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором кредитної лінії. Судом встановлено, що умови зазначеного договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість за договором кредитної лінії (пролонгація) № 555180056011002 від 21.01.2023 року, яка становить 23748,60 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10695,00 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 13053,60 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 15 лютого 2024 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АО «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги №15-02/2024. Згідно витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги від 09 квітня 2024 року адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» правничу допомогу по цивільній справі за позовом ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до платіжної інструкції №422780050 від 16.04.2024 позивачем було проведено оплату за вищезазначеним договором на суму 36000,00 грн. (а.с. 39-41). Вартість правничої допомоги, згідно заявики на надання юридичної послуги №5 з детальним описом виконаних робіт, становить 9000,00 грн. (а.с. 42). В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості. Крім того, відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 9000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved