Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Представник позивача, адвокат Ряснянська І. С., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що 26 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 919, а [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] . 28 січня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, а відповідачка змінила прізвище на [PERSON] . 02.03.2022 року відповідачка виїхала на територію республіки Польща разом із донькою, де [PERSON] перебуває по теперішній час. Однак, перебуваючи за кордоном між відповідачем та її донькою склалися неприязні стосунки, тому дитина категорично не бажала проживати за кордоном, вважаючи своєю домівкою Україну. Таким чином конфліктна ситуація між матір`ю та дитиною призвела до того, що мати відправила [PERSON] в Україну на виховання та проживання до позивача. Так наприкінці січня 2024 року донька сторін переїхала на постійне місце проживання до батька, з яким проживає по теперішній час та повертатись до матері у Польщу категорично не бажає. Натомість, з батьком та його цивільною дружиною дівчинка має теплі, дружні відносини, що ґрунтуються на любові та повазі одне до одного, а також дитина хоче жити та виховуватись у родині батька. [PERSON] навчається наразі в Криворізькій гімназії № 126 Криворізької міської ради у 7-Д класі. Батько приділяє належну увагу вихованню та навчанню дівчинки, піклується про доньку, матеріально її забезпечує. Так позивач одноособово займається утриманням дочки та її вихованням. Встановлення факту самостійного виховання та перебування дитини на утриманні неповнолітньої дочки необхідне йому для призначення неповнолітньої донці соціальних пільг. На підставі переліченого просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним доньки, [PERSON] , [INFO] . Не погоджуючись із поданим позовом представник відповідачки, адвокат Брюховецький М. М., вказував, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2015 році дитина, [PERSON] , [INFO] , залишилася мешкати разом із матір`ю, спору про місце мешкання якої не було, як й домовленостей щодо місця постійного проживання дитини. Вказував, що на утримання доньки з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти. Зазначав, що на початку березня 2022 року у зв`язку з військовими діями на території України відповідачка разом з донькою виїхали за кордон, де у дитини виник конфлікт з місцевими мешканцями та поліцією, внаслідок чого для уникнення проблем було вирішено, що дитина повернеться на деякий час до України. Жодних домовленостей між сторонами про визначення місця постійного проживання дитини із батьком не було. Заперечувала, що позивач самостійно утримує доньку, оскільки відповідачка регулярно пересилає кошти на банківську картку дитини. Крім того кошти перераховувались також на картки матері відповідачки, [PERSON] , а також брата відповідачки, [PERSON] , з метою купівлі необхідних речей для доньки [PERSON] . Крім того відповідачка спілкується з донькою телефоном та у .міру можливого намагається її виховувати та цікавиться її життям. Окрім коштів, які вона пересилає дитині, вона також купує їй подарунки на свята, тому відповідачка не ухиляється від виховання доньки. Між сторонами договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, не було укладено, спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування не визначались, місце проживання дитини із батьком не було визначено. За таких обставин позивач не довів, що мати дитини не здійснює прав та не виконує обов`язків щодо своєї доньки, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. У відповіді на відзив представник позивача, [PERSON] , підтримуючи позовні вимоги [PERSON] , вказувала, що стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів спростовується відомостями сайту «Автоматизована система виконавчих проваджень» та «Єдиний реєстр боржників», де відсутня інформація про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] . Вказувала, що додані до відзиву квитанції на грошові перекази не підтверджують здійснення переказу на рахунок позивача, не зважаючи на те, що саме він здійснює догляд та утримує доньку, [PERSON] . Таким чином матеріали справи не містять доказів, що відповідач приймає участь в утриманні дитини. Суд вказує, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; Відповідно до Додатку № 5 «Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, вбачається, що особи, які мають право на відстрочку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» подають документи, що підтверджують право на відстрочку такі як: свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України). На підставі викладеного вмотивування вбачається, що вирішення даного спору також стосується інтересів позивача, як військовозобов`язаного, внаслідок чого судом було залучено ухвалою суду до справи в якості 3-ї особи [INFO] . Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Мартинова Н. Ю., в судовому засіданні просили суд задовольнити поданий позов повністю, підтримуючи наведені у заявах по суті доводи. При цьому в суді вказували, що до початку війни сторони мешкали разом, хоча були вже розлучені. Натомість, на початку війни [PERSON] разом із донькою виїхала до Польщі, де майже два роки вони мешкали. Однак наприкінці 2023 року стосунки між [PERSON] та донькою суттєво погіршились, що стало приводом для того, що мати направила дитину саму до України із водієм. [PERSON] з січня 2024 року фактично самостійно виховує та утримує свою доньку, [PERSON] , оскільки матеріально мати дитини в цьому не допомагає, а з донькою [PERSON] майже не спілкується. На теперішній час між сторонами виник спір щодо виховання дитини, що стало приводом звернутись до суду із таким позовом. Додавали, що донька виховується батьком, живе у його родини, де їй створені необхідні умови для розвитку та навчання. Донька сторін бажає надалі проживати у родині батька та не збирається повертатися у Польщу. Ані відповідачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Брюховецький М. М., до судового засідання не з`явились, будучи повідомленими про час місце розгляду справи належним чином, надавши заяву представника відповідачки з проханням провести розгляд справи за їх відсутності, заперечуючи при цьому проти задоволення вимог [PERSON] . Представники Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради, [PERSON] , у судовому засіданні, посилаючись на висновок виконкому від 20.11.2024 року, залишила вирішення спору на розсуд суду. Представники [INFO] до судового засідання не з`явились повторно з невідомих суду причин, будучи повідомленими про час місце розгляду справи належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності представників третьої особи. Суд, вислухавши учасників процесу, які зявились, допитавши малолітню [PERSON] та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що з 26 листопада 2010 року до 2 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року, яке набуло чинності 2 березня 2015 року, що підтверджується копією рішення суду по справі № 212/11407/14-ц, внаслідок чого прізвище відповідачки було змінено на [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 465 від 19 квітня 2011 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . На підставі копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] на імя [PERSON] вбачається, що остання 2 березня 2022 року виїхала до Польщі, яка за інформацією Державної прикордонної служби України від 12 вересня 2024 року на територію України не поверталась. На підставі акту від 18.07.2024 року, складеного представниками ТОВ «УЮТ-2011» вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку [PERSON] , [INFO] , фактично мешкає з січня 2024 року в квартирі [ADDRESS] разом із батьком, [PERSON] , та [PERSON] . При цьому спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної в місті ради 20.09.2024 року здійснили виїзд за адресою: [ADDRESS] , склавши акт обстеження умов проживання дитини та встановивши, що зазначеною адресою проживають: [PERSON] з донькою, [PERSON] , [INFO] , та цивільною дружиною, [PERSON] , де створені для проживання та виховання дитини задовільні умови, [PERSON] має окрему кімнату, обладнану усім необхідним. За інформацією з Криворізької гімназії № 126 КМР від 18.07.2024 року № 100 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 7-Д класі вказаного навчального закладу. Згідно із актом обстеження житлових умов [PERSON] , [INFO] , складеного працівниками Криворізької гімназії № 126 від 18.07.2024 року, вбачається, що дитина мешкає по [ADDRESS] , де у дитини наявна окрема кімната, обладнана усім необхідним, разом із батьком, який приділяє належну увагу виховання та навчанню [PERSON] , піклуючись про доньку та матеріально її забезпечуючи. Крім того відповідно до інформації, отриманою органом опіки та піклування у Криворізької гімназії № 126 від 04.09.2024 року відносно [PERSON] , вбачається, що дитина зарекомендувала себе позитивно, виховується у неповній родині, батьком [PERSON] . При цьому після початку війни [PERSON] з матір`ю виїхали до Польщі, а взимку 2024 року мати відправила доньку автобусом до України, де [PERSON] проживає по мкр. [ADDRESS] разом із батьком та його цивільною дружиною, [PERSON] . Вказували, що батько належним чином займається вихованням доньки, стежить за успішністю навчання, допомагає їй із заняттями, виконує функцію моральної підтримки. При цьому батько працює, маючи стабільний дохід, забезпечуючи доньку усім необхідним. Стосунки батька та доньки доброзичливі, а [PERSON] відгукується про батька з ніжністю й повагою. На підставі ч. 1, 2 ст. 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Так дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Допитана у судовому засіданні [PERSON] , [INFO] , вказувала суду, що бажає жити разом із батьком та не бажає повертатись до матері у Польщу. Зазначала, що до війни її батьки мешкали разом, хоча були розлучені. Однак на початку війни вона із матір`ю виїхали за кордон, щоб убезпечити себе від збройної агресії РФ. Вказувала, що у Польщі у неї із матір`ю стосунки погіршились, аж до того, що вона вирішили повернутись до батька в Україну, бо з [PERSON] у неї постійно виникали конфлікти на побутовому рівні. Так вона зі згоди матері за допомогою водія перетнула кордон України та повернулась мешкати до батька, де мешкає у його родині до теперішнього часу, навчаючись у школі. Зазначала, що фактично батько її одноособово утримує та виховує, піклуючись про неї та забезпечуючи її усім необхідним. Натомість, мати не надає їй необхідної уваги, бо спілкується із нею вкрай рідко. Так востаннє [PERSON] телефонувала їй два місяці потому, а їх розмови здебільшого зводяться до зальних фраз. Додавала, що мати не утримує її, не надаючи їй належного забезпечення, оскільки висилає їй кошти лише на кишенькові витрати, 100 грн. або 200 грн. на місяць. Стверджувала, що коли вона перебувала у Польщі, то її також утримував батько, який пересилав їй кошти на картку. Вказувала, що рідні [PERSON] не надають їй допомоги взагалі. Підтримувала вимоги батька повністю. Відповідно до рішення від 20 листопада 2024 року № 1064 виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради вбачається, що, враховуючи витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі від 15 листопада 2024 року № 25, виконком Покровської районної в місті ради, як орган опіки та піклування, вирішив затвердити висновок за яким, враховуючи, що мати дитини не позбавлена батьківських прав та в міру сил бере участь у вихованні та утриманні дитини, вважав питання підтвердження самостійного виховання [PERSON] та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , залишити на розсуд суду. Суд при цьому відкидає посилання представника відповідачки на скріншот з інтернету щодо поведінки українських підлітків, оскільки він не доводить своє відношення до даної справи та до [PERSON] зокрема. Також суд вказує, що численні копії чеків про переказ грошових коштів, долучених представником відповідачки до справи не доводить участь [PERSON] в утриманні [PERSON] , оскільки їх зміст не перекладений на державну мову, стосується переказів грошових коштів стороннім особам, зокрема, матері та брату [PERSON] , від яких, як стверджувала малолітня [PERSON] , жодної матеріальної допомоги за час перебування в Україні протягом 2024 року вона не отримувала. Крім того суд відкидає посилання представника [PERSON] на наявність примусового стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин суду не було надано стороною відповідачки, а з відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників вбачається відсутність виконавчих проваджень про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання спільної для сторін доньки. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. На підставі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На підставі ч. 5 ст. 150 СК передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За ч. 1 ст. 151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 2, 3 ст. 157 СК той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі ст. 141 СК встановлюється рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180, ч. 1 ст. 181 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини відповідно до ч. 8 ст. 7 СК та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства». Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням органу опіки та піклування відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК. Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. При цьому доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Враховуючи, що [PERSON] не ставить питання визначення місця проживання малолітньої дитини разом із ним або питання участі матері у її вихованні чи утриманні, а заявляє вимоги про встановлення факту самостійного виховання ним та утримання такої дитини, то вказане свідчить, що [PERSON] фактично просить суд встановити даний факт для підтвердження наявності у нього підстав для відстрочки за ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Між тим за наявності спору між сторонами щодо обсягу виконання ними батьківських обов`язків з утримання та виховання спільної для них доньки, суд вважає можливим вирішити даний спір між ними в позовному провадженні. Таким чином суд вказує, що незважаючи на проживання матері окремо від дитини, це не впливає на обов`язок [PERSON] піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також на її обов`язок утримувати малолітню [PERSON] до досягнення нею повноліття. Натомість, на підставі встановлених судом обставин справи вбачається, що [PERSON] не в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини. Так судом було враховано встановлені судом обставини справи, за якими малолітня [PERSON] фактично з січня 2024 року постійно мешкає із батьком зі згоди матері, яку [PERSON] фактично самостійно утримує та виховує, оскільки спілкування малолітньої [PERSON] із [PERSON] неналежне та носить епізодичний характер, менш ніж один за на місяць, чого є недостатньо для участі матері у вихованні доньки, незважаючи на те, що [PERSON] не перешкоджає відповідачці у спілкуванні із донькою. Крім того у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] фактично одноосібно утримує свою доньку, [PERSON] , оскільки доказів утримання спільної для сторін дитини з боку матері суду не було надано. Отже, існування таких обставин свідчить про те, що в суді було підтверджено самостійне виховання [PERSON] саме її батьком. Таким чином, враховуючи встановлені судом на теперішній час обставини, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, для надання батьку більших повноважень з приводу виховання малолітньої [PERSON] , на переконання суду слід задовольнити позовні вимоги останнього, встановивши факт самостійного виховання та утримання [PERSON] його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved