Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивачка зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, відмінність поглядів на життя у шлюбі. Фактичні шлюбні відносини припинені вже давно, не ведуть спільного господарства, мають різні бюджети. Між подружжям втрачені почуття любові та поваги один до другого. Позивачка просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу просить залишити їй дошлюбне прізвище, та стягнути з відповідача понесені судові витрати - судовий збір. Позивачка позов підтримала. Пояснила, що між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, вони конфліктують, відповідач не зважає на її інтереси, не поважає її права на власність. Почуття любові до відповідача відсутнє, вони не проживають як сім`я тривалий час. Примирення між ними не можливе, шлюб наразі є лише формальним, тому надання строку для примирення вони не потребують. Додала, що відповідач відносно неї вчиняє домашнє насильство, словесно ображав в присутності дитини, перекривав воду в будинку, вигнав її з дитиною з будинку, замінив замок у вхідних дверях. Вона вимушена була жити в сусідів. Також, було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, а також обмежувальний припис. Тому позивачка просить суд розірвати шлюб, оскільки шлюб суперечить її інтересам. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що в кожній сім`ї виникають суперечки та непорозуміння, і це не є причиною для розірвання шлюбу. Небажання розірвати шлюб обґрунтовує можливістю зберегти сім`ю. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Обставини, встановлені при розгляді справи, позиція сторін. Шлюб між сторонами зареєстрований 24.07.1992 р. Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 932. Позивачка пояснила суду, а відповідач не надав чітких заперечить щодо того, що відповідач не поділяє життєві цінності позивачки, неодноразово застосовував насильство щодо позивачки. Сторони не проживають як сім`я, про що вони пояснили. Сторони мають різні характери, різні погляди на життя; позивачка не бажає надалі проживати разом з відповідачем. Відповідач переконаний, що в сім`ї все гаразд, і не вбачає проблем у тому, що він, для прикладу, перекрив водопостачання до будинку, адже вважає, що у цьому разі позивачка могла б принести воду до хати відром. Відповідач також не вважає проблемою ту обставину, що він замінив замок у дверях та не надав позивачці чи дитині новий ключ, а зробив це наступного дня, адже як пояснив відповідач «він же забезпечив доступ до будинку, і не має значення що наступного дня». У той же час позивачка надала суду терміновий заборонний припис стосовно кривдника, яким є [PERSON] , який вчинив психологічне домашнє насильство відносно [PERSON] , під час якого ображав нецензурними словами та погрожував в присутності неповнолітнього сина [PERSON] . Також, суду було надано рішення Рівненського міського суду від 05.09.2024 року (справа № 569/16541/24) про видачу обмежувального припису відносно відповідача. Відповідно до довідки, виданої КЗ «Денний центр соціально-психологічної допомоги» постраждала особа [PERSON] зверталася в заклад для отримання допомоги, як особа, яка систематично зазнає домашнього насильства. Положення законодавства. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таким чином збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Отже, примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Висновки суду. У частинах першій, другій та п`ятій\~статті 263\~ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд сприяв реалізації прав сторін, а також тому, щоб позивачка подала суду належні і допустимі докази на підтвердження своєї правової позиції; а відповідач надав докази на підтвердження своєї правової позиції. Позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Позивачка в категоричній формі заявила, що не бажає ні примирення, ні подальшого проживання з відповідачем. Позивачка не проявляє до відповідача ні симпатії, ні почуття любові. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на життя. В судовому засіданні не були здобуті докази того, що сторони проявляють турботу одне про одного; проявляють почуття любові та взаємоповаги; мають на меті спільно вирішувати ті чи інші проблемні ситуації; мають бажання підтримувати одне одного. Пояснення відповідача щодо своєї незгоди на розірвання шлюбу переважно ґрунтувалися на припущенні, що незначні непорозуміння не можуть бути підставою для розірвання шлюбу, та що такі непорозуміння бувають у всіх сім`ях. Відповідач не вбачає проблем у тому, що він позбавив позивачку та їх дитину доступу до житла, доступу до водопостачання. Відповідач не зміг пояснити суду, чим були виправдані такі його дії, а також не заявив про те, що він жалкує з приводу таких дій. Зазначена поведінка відповідача по відношенню до позивачки та своєї дитини явно суперечить нормам моралі. Суд дійшов висновку, що сім`я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. З огляду на вищезазначені обставини справи суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 року у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України». Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. При розгляді справи позивачка надала переконливі докази того, що шлюб суперечить її інтересам. Надані позивачкою докази на підтвердження підстав для розірвання шлюбу є більш вагомі та переконливі поряд з поясненнями відповідача про те, що його поведінка не суперечить нормам моралі і є прийнятною у сімейних стосунках. Тому, виходячи з положень ст. ст. 110,\~112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. І у даному випадку вони складають суму 1211\~грн.\~20 коп. (сплата судового збору), та повинні бути стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved