Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова 02.08.2024 в системі «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається, зокрема, на те що, 30.10.2010 позивач та відповідач уклали шлюб, про що складено актовий запис №2228, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 30.10.2010, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Наразі шлюб між ними не розірвано, але ним подано позов до Київського районного суду м. Харкова, справа №953/3299/24. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач, останнім часом, з 2022 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини. Так, відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2024, розгляд вказаної справи\~ визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 23). Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 25). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Бачіашвілі М.О. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 26.11.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява адвоката Бачіашвілі М.О. про розгляд справи без участі, в які просить розглянути справу без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 48-49). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином. Судом на адресу відповідача направлялись судові повістки та SMS-повідомлення про необхідність його явки в судове засідання (а.с. 30, 35, 43, 46), проте, поштове повідомлення повернуто на адресу суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.10.2010, [PERSON] та [PERSON] 30.10.2010 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №2228 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 5-6). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.11.2014, [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки Житлового кооперативу «БРЕСТ-1» від 08.04.2024, [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї дві людини [PERSON] (син), 2014 року народження (а.с. 8). Згідно копії Витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 06.04.2024 №97, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», мобілізаційного розпорядження командувача військ оперативного командування « [INFO] » від 26.03.2024 №502/2/1/3/1567дск, вважати такими, що прибули з 06.04.2024 зарахувати до списків особового складу військової частини [NUMBER] та всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення (продукти для приготування їжі в польових умовах) з 07.04.2024 Нижчепойменованих військовослужбовців рядового та сержантського складу призначити на посаду «КУРСАНТ» навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, шпк «СОЛДАТ», ВОС-100, встановити оклад за посадою 2470 грн.: молодший сержант [PERSON] , 2767714336, призваний [INFO] . Відповідно Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та вимог доручення Міністра оборони України від 16.01.2024 №183/уд виплачувати з 06.04.2024 щомісячну премію відповідно до тарифних розрядів за посадою у розмірі 590%; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років для осіб офіцерського складу та осіб рядового, сержантського та старшинського складу; надбавку за вислугу років на військовій службі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням (а.с. 20). Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини, на теперішній час, не досягнуто. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог статей 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Вимогами ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Згідно ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до положень ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, дані про особу відповідача, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved