Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до досягнення останньою двадцяти трьох років, або припинення навчання. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що Відповідач являється батьком позивачки. Він перебував у шлюбі з її матір`ю [PERSON] . Позивачка проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її забезпеченні, відповідач проживає окремо за іншою адресою. Після закінчення школи позивачка вирішила вступити до Криворізького національного університету, на денну форму навчання, на платну основу, де і продовжує навчання. Через навчання [PERSON] не може працювати та утримувати себе фінансово, а тому потребує матеріальної допомоги. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що згоден з позовом частково та має можливість сплачувати аліменти, але не частину, як просить позивач, а 1/8 частину заробітку та доходів кожного місяця, оскільки є інвалідом, в зв`язку з чим, потребує додаткових затрат. Просить розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як слідує з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, батьком [PERSON] є відповідач по справі, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно довідки № 01/33-86 від 12 квітня 2024 року, встановлено, що [PERSON] є студенткою Криворізького національного університету, денної форми навчання, навчається на платній основі. [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. Через навчання [PERSON] не може працювати та утримувати себе фінансово, а тому потребує матеріальної допомоги. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України. Згідно приписів ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки, це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, так як було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Як вбачається із ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також, суд враховує положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження (Постанова Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15). Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Також, суд при вирішенні питання щодо розміру аліментів, приймає до уваги те, що позивач до суду не надала будь-яких належних та допустимих доказів на обґрунтування позову щодо стягнення з відповідача аліментів, а саме в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку або доходу. Окрім цього, суд при вирішенні питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, приймає до уваги те, що відповідач визнав позов позивача частково, а саме у розмірі 1/8 частини, оскільки є інвалідом у зв`язку з чим потребує постійного лікування . Отже, суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов до висновку про те, що повнолітня донька відповідача, яка навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, не працює та не має інших доходів, які б були достатніми для належного забезпечення її навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, при цьому обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку або доходу щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 05.06.2024 і до закінчення або припинення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судових витрат при подачі позову про стягнення аліментів, а також враховуючи те, що відповідач не звільняється від сплати судового збору як інвалід 3 групи, а тому суд вважає що судові витрати у виді судового збору необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial