Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

У липні 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, що 04.05. 2013 року [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №631, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06.06.2024 року Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Під час шлюбу в позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач зазначив, що протягом останніх років шлюбні відносини між ним та відповідачем суттєво погіршилися через різні погляди на життя, подружні відносини та цінності, що унеможливлює подальше ведення спільного господарства й побуту. Разом із тим, із початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України відповідач переважну частину часу проживає за кордоном, а позивач разом із їх сином - в м. Києві, що свідчить, у свою чергу, про те, що кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Позивач та відповідач спільного сімейного життя не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, а шлюб існує між ними лише формально. Примирення та збереження шлюбу між позивачем та підповідачем є неможливим та недоцільним із підстав, викладених вище. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/30836/24-ц. 21.11.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надала. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04.05.2013 року між громадянином України [PERSON] , [INFO] та громадянкою України [PERSON] , [INFO] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 631. Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 05.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, відповідний актовий запис № 1650, сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, сумісне життя не склалося. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. За приписами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved