Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

20.09.2024 року до суду надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач в особі свого представника за посадою просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором №500605597 про надання особистого кредиту від 20.07.2017 року, укладеним між відповідачкою та акціонерним товариством «Альфа-банк», на суму 31621,82 грн., з яких 28629,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 2992,50 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. Розрахунок заборгованості здійснений станом на 20.12.2021 року. Також позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 3028,00 грн. та 9200,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у АТ «Альфа-банк», вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 26.09.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.33). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.35), відповідачка вказану ухвалу отримала у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.36). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відзив з боку відповідачки не подавався. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 20.07.2017 року на підставі акцепту публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» відповідно до оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №500605597 відповідачка надала свою згоду на отримання в АТ «Альфа-банк» кредиту розміром 20000,00 грн. з процентною ставкою 12,99% за користування вказаними коштами строком дії до 20.07.2021 року (а.с.5-6). З метою отримання кредиту відповідачка отримала у першого кредитора кредитну картку строком на три роки та відкрила відновлювальну кредитну лінію для її обслуговування (а.с.7). Під час користування кредитом відповідачка допустила порушення умов укладеного договору щодо вчасної оплати відповідних платежів, що підтверджується випискою по рахунку відповідачки за період з 20.07.2017 року до 20.12.2021 року, наданої позивачем (а.с.19-22) та розрахунком заборгованості по отриманому кредиту (а.с.23). Позивач набув право вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу №4 від 20.12.2021 року, укладеним між ним та АТ «Альфа-банк» (а.с.11-15) з відповідним витягом договорів щодо боржників на підставі додатку до вказаного договору щодо та акту приймання-передачі реєстру боржників (а.с.16-17). Право вимоги до позивача від первинного кредитора перейшло після сплати ним 12878944,00 грн. як визначено в п.п.4.2 договору факторингу №4 від 20.12.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №34291 від 20.12.2021 року (а.с.18). Суд погоджуючись з набуттям позивачем права вимоги до відповідачки, вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки фактично у відповідачки перед первинним кредитором не існує боргу, а відповідно немає боргу і перед позивачем. По-перше, вказаний факт підтверджується тим, що первинний кредитор продовжував нарахувати відповідачці відсотки після закінчення строку дії договору 20.07.2021 року. За вказаний період первинний кредитор до 20.12.2021 року нарахував відповідачці процентів у сумі 2986,71 грн. (а.с23), яка складається із 560,75 грн. (з 20.07.2021 до 19.08.2021 року) 557,19 грн. (з 20.08.2021 до 19.09.2021 року), 629,00 грн. (з 20.09.2021 року до 19.10.2021 року), 623,60 грн. (з 20.10.2021 року до 19.11.2021 року), 574,83 грн. (з 20.11.2021 року до 19.12.2021 року) та 41,34 грн. (20.12.2021 року). При цьому у період з 20.07.2021 року права первинного позивача були забезпечені виключно ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки строк договору сплинув на той час. Відповідно із розміру процентів, заявлених до стягнення у сумі 2992,50 грн. повинні бути вираховані 2986,71 грн., які первинний кредитор не мав права нараховувати. Тому дійсний розмір заборгованості за вирахуванням незаконно нарахованих процентів склав 5,79 грн. По-друге, первинний кредитор у вказаний період нараховував на незаконно ним нараховані проценти оплати з боку відповідачки які у вказаний період склали 1454,59 грн. (а.с.23), з яких 240,45 грн. (з 20.07.2021 до 19.08.2021 року) 275,94 грн. (з 20.08.2021 до 19.09.2021 року), 263,26 грн. (з 20.09.2021 року до 19.10.2021 року), 242,79 грн. (з 20.10.2021 року до 19.11.2021 року), 430,50 грн. (з 20.11.2021 року до 19.12.2021 року) та 1,65 грн. (20.12.2021 року). Відповідно вказана сума не тільки повністю покриває залишок нарахованих процентів у розмірі 5,79 грн., а і її залишок у розмірі 1448,80 (1454,79-5,79) грн. повинен бути вирахований із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 28629,32 грн. (а.с.16), у зв`язку з чим після вірного розрахунку процентів заборгованість по тілу кредиту складає 27180,52 грн. (28629,32-1448,80). По-третє, первинний кредитор нараховував відповідачки комісію (у розрахунку зазначена як комісія РКО) по договору, оскільки питання оплати комісій визначено у акцепті пропозиції первинного кредитора на укладення угоди про надання особистого кредиту №500605597. Вважати встановлення комісії належним способом оплати за договором не можна, оскільки розмір комісії встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту відповідачкою інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за комісією не підлягає стягненню з відповідачки. Відповідачка саме в результаті оплати за комісією сплатила первинному кредитору 20968,92 грн. за період з 20.07.2017 року до 19.12.2021 року. Відповідно її борг за кредитом за вирахуванням вказаної суми склав 6211,60 грн. (27180,52-20968,92) По-четверте, первинний кредитор поза межами дії договору застосував до відповідачки овердрафт у період з 20.07.2021 року до 20.12.2021 року у розмірі 4079,90 грн., хоча знов таки після 20.07.2021 року мав право у зв`язку із закінченням дії договору виключно на застосування ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно сума боргу повинна зменшитися на вказану суму і скласти 2131,70 грн. (6211,60-4079,90) Нарешті, по-п`яте, не зрозуміло, нарахування у прострочене тіло кредиту у період 20.11.2021 року до 19.12.2021року безвідносно інших нарахувань у період з 20.07.2021 року до 19.11.2021 року такого платежу у розмірі 10717,01 грн., хоча відповідачка по самому тілу кредиту, як вбачається із розрахунку погасила у вказаний період 10120,02 грн. Вказаний платіж ані нормами матеріального права, ані нормами укладеного між сторонами договору не передбачений, тобто є незаконним, а відповідно відповідачка має не борг, а переплату перед первинний кредитором. Таким чином, заборгованість у неї перед первинним кредитором взагалі відсутня. Слід зазначити, що у виписці про рахунку (а.с.19-22) зазначено, що витрати по рахунку відповідачки за період з 20.07.2017 року до 20.12.2021 року склали 155002,91 грн., а надходження 141982,62 грн., тобто з урахуванням незаконно нарахованої комісії, платежів після припинення строку дії договору 20.07.2021 року, відповідачка не тільки погасила усе тіло кредиту, а за кожний з 4 річних періодів дії кредиту сплатила первинному кредитору навіть більше, ніж погодженні у договорі 12,99% від 20000,00 грн., що на рік складає 2598,00 грн. процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі статей 137, 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed