Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

19.11.2024 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - Баришівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входять: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] . Факт належності спадкодавцю [PERSON] житлового будинку розташованого по [ADDRESS] підтверджуються свідоцтвом про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 21.12.2002 року яке зареєстровано в Баришівському БТІ та випискою з погосподарськтої книги. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька позивачки [PERSON] , померлого [INFO] ніхто не звертався. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) мати позивачки [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] шляхом спільної реєстрації та проживання за однією адресою разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В спадковому будинку мати позивачки проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті [INFO] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . При житті [PERSON] склала заповіт згідно якого будинок в якому вона проживає та все майно, яке їй належить заповіла своїй донці, позивачці по справі - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] , який вона в свою чергу фактично успадкувала але юридично не оформила після смерті свого чоловіка (батька позивачки) [PERSON] ,померлого [INFO] . Відповідно до ст.. 1270 ЦК України позивачка [PERSON] в сою чергу в шестимісячний термін звернулася до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Нещодавно звернувшись до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] позивачка [PERSON] отримала відмову. Відмову нотаріус мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 грудня 2002 року житловий будинок розташований по [ADDRESS] належить [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла мати позивачки [PERSON] шляхом проживання спадковому будинку, однак свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] видане після смерті спадкодавця в [PERSON] , померлого [INFO] . В зв`язку з вищевикладеним у нотаріуса відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я позивачки [PERSON] на житловий будинок розташований по [ADDRESS] . В зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 19.11.2024 р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 05.12.2024р. 05.12.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - Баришівської селищної ради - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 05.12.2024 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - [PERSON] - щодо розгляду справи у відсутність позивачів та їх представника. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача - Баришівської селищної ради - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, з позовним вимогами погодились у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.12.1999 р. (а.с.7). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2005 р. (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.07.1950р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с. 11). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11.02.1943 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ; [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.07.1977 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ; [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 13). Згідно заповіту складеного секретарем Веселинівської сільської ради 29.06.2002 року від імені [PERSON] вбачається, що все своє майна за життя [PERSON] заповіла своїй доньці, позивачці по справі - [PERSON] (а.с.14). Відповідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами від 21.12.2002 року вбачається, що житловий будинок розташований по [ADDRESS] належить - [PERSON] (а.с.16). Зі змісту виписки з по господарської книги від 01.08.2024 року виданої Веселинівським старостинським округом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області вбачається, що житловий будинок розташований по [ADDRESS] належить - [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до відповіді наданої на запит адвоката Куценко Н.В. від 23.10.2024 року за №27/2024 Веселинівським старостинським округом Баришівської селищної ради вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] шляхом спільної реєстрації та проживання за однією адресою разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В спадковому будинку спадкодавець [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті [INFO] (а.с.20). Листом державного нотаріуса Баришівського державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 1264/02-14 від 14.11.2024р., було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом(а.с.28). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. У ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) міститься важливе положення: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо спадкоємець подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що прийняте спадкове майно визнається власністю спадкоємця з часом відкриття спадщини. Згідно ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Крім того ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часом відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1269 ЦК України Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ст.. 1270 ЦК Укарїни передбачено, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.. 1272 ЦК Укарїни, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїммайном. А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Так згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved