Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати батьківство її померлого сина [PERSON] по відношенню дитини [PERSON] , [INFO] , включити відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] до актового запису про народження дитини, та виключити відомості про батьківство [PERSON] із актового запису про народження дитини . В обґрунтування позову зазначила, що її порушене право полягає в наступному. Вона судовим рішенням визнана бабою дитини [PERSON] . Її син , [PERSON] і відповідачка [PERSON] з вересня 2014 року проживали однією сім`єю як чоловік і жінка. Від сина [PERSON] народила [INFO] дитину, яку син не зміг зареєструвати на своє ім`я тому що на момент реєстрації народження дитини мати дитини перебувала в шлюбі з [PERSON] . А тому, [PERSON] був записаний батьком дитини. В наслідок протиправних дій [PERSON] її сину були завдані тілесні ушкодження від яких він отримав інвалідність та в подальшому помер [INFO] Вона не бажає, щоб її онук носив прізвище людини, яка винна в смерті її сина та хоче щоб дитина носила прізвище свого біологічного батька. За життя батько дитини не звертався про встановлення батьківство тому що не міг за станом здоров`я. Вважає, що це відповідає інтересам дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 129.02.2024 відкрите провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2024 із Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) витребуваний повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 09.07.2024 закрите підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду . В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась , але надала заяву, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність. Третя особа [PERSON] , яка є опікуном малолітнього [PERSON] , підтвердила, що на момент народження [PERSON] проживав з її донькою [PERSON] як чоловік і дружина. [PERSON] як батько та позивачка забирали дитину із пологового будинку. Але ж дитина була зареєстрована як [PERSON] , тому що на момент народження дитини її донька не була розлучена з чоловіком [PERSON] . Вона, окрім [PERSON] , є ще опікуном інших дітей [PERSON] , тому що [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав щодо дітей. На теперішній час позивачка та її чоловік спілкуються з онуком, вона дозволяє брати дитину на вихідні та свята, не перешкоджає спілкуванню . Рішення суду на розсуд суду. Представник третьої особи Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради проти задоволення позову заперечувала, вважає, що позивачка визнана бабою дитини. Її права не порушені, вона не позбавлена права спілкуватись із дитиною як баба. Вважає, що позивачка не має права на звернення з цим позовом, тому що вона не відноситься до кола осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства відповідно до вимог ст.128 СК України. Окрім того , запис про батька дитини внесений на підставі ст.133 СК України ( мати дитини на момент народження дитини перебувала в шлюбі з особою, яка записана батьком дитини) . За життя син позивачки мав можливість звернутись до суду для встановлення батьківства , відповідно до положень ст. 129 СК України, але не звернувся. Ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Цей строк сплив і не підлягає поновленню. Вважає , що внесення змін в актовий запис про народження дитини не відповідає інтересам дитини. [PERSON] має статус дитина, яка позбавлена батьківського піклування і перебуває під опікою своєї баби по матері [PERSON] , яка справляється зі своїми обов`язками опікуна . Зміна прізвища та по-батькові дитини ускладнить підтвердження спорідненості з іншими дітьми в цій родині. Позивачці не чинять перешкод у спілкуванні з онуком. Також звернула увагу на те, що дитина має право при досягненні повноліття сама звернутись до суду та встановити батьківство на підставі ст.128 СК України. Просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши осіб, які приймали участь в судовому розгляді, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що в період з вересня 2014 року син позивачки [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00045437646 від 10.07.2024 року Батьком дитини записаний [PERSON] . Відомості про батька зазначені згідно з актовим записом про шлюб №414 від 15.07.2005 року , складеним Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції. Рішенням Індустріального районного суду від 02.08.2023 року в справі №202/6706/22 встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] є онуком [PERSON] , [INFO] , яка є позивачкою в справі. Висновки суду ґрунтуються серед іншого, на звіті про\~походження дідусів\~та бабусь\~з ідентифікатором\~справи №\~MGT9579UA,\~за відібраними\~18.03.2023\~року у\~дитини [PERSON] ,\~зразка №\~1026-49119\~та у\~ймовірної бабусі\~ [PERSON] ,\~зразка №\~106-49118,\~відповідно до\~якого вірогідність\~спорідненості складає\~92.372817% Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2016 року [PERSON] визнано винним за ст. 128 КК України , а саме в тому що він завдав необережне тяжке тілесне ушкодження [PERSON] . Згідно з наданими копіями епікризів з історії хвороби [PERSON] він проходив стаціонарне лікування з діагнозом тяжка закрита черепно мозкова травма . Забій головного мозку 3 ступеню, перелом склепіння черепу та інше в відділенні церебральної нейрохірургії з 14.05.2015 по 24.06.2015, в неврологічному відділенні КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» з 20.11.2015 по 04.12.2015, з 09.03.2016 по 21.03.2016 року, з 08.11.2016 по 18.11.2016 , з 14.05.2019 по 24.05.2019 Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.07.2021 року [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 1368 від 12.07.2021 року. Таким чином, на підставі наданих доказів суд вважає доведеним , що [PERSON] , який є сином позивачки і який помер [INFO] є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Але ж , при вирішенні позову по суті суд виходить з того, що згідно з частинами першою, другою та\~п`ятою\~статті\~263\~ЦПК\~України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів суд виходить із наступного. Ст. 4 ЦПК України встановлює, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.13\~ч1\~ЦК України\~цивільні права\~особа здійснює\~у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За вимогами ч.1 ст. 15 ЦК України,суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України. Відповідно до норм ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, звертаючись до суду із зазначеним позовом позивачка мала б довести в чому полягає порушення її права. Позивачка звертаючись до суду, зазначила що порушене право полягає в тому, що вона як баба дитини вважає, що дитина має носити прізвище його біологічного батька , та не бажає, щоб дитина носила прізвище людини, яка винна в заподіянні тяжких тілесних ушкоджень її сину ( біологічному батьку дитини) , які вплинули на смерть сина, вважаючи, що це право підлягає судовому захисту і задоволення позову відповідає інтересам дитини. Таким чином, предметом спору є визначення походження дитини від сина позивачки, який помер. Визначення походження дитини регулюється положеннями Розділу 3 глави 12 СК України. Як уже зазначалось, судом встановлено, що дитина [PERSON] , народився від жінки [PERSON] в період, коли вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] ( сином позивачки) При реєстрації народження дитини до актового запису про народження були внесені відомості про батька [PERSON] тому що на момент народження дитини мати дитина перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі. Такий запис про батька дитини відповідає положенням ст.122 СК України, відповідно до яких дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Виходячи із положень ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Частиною 2 зазначеної статті до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до наданих фото із пологового будинку та інших доказів встановлено, що [PERSON] знав про своє батьківство з моменту народження дитини [INFO] . Актовий запис про народження дитини був складений 04.09.2015 року, в якому дитина зареєстрована на прізвище [PERSON] і [PERSON] не був записаний батьком дитини Таким чином, протягом року з дня як він дізнався що батьком дитини зареєстрований інший чоловік - [PERSON] , тобто до 04.09.2016 року він мав би звернутись до суду сам чи через представника про визнання батьківства, але у встановлений законом строк до суду з такими вимогами не звернувся.. При цьому норми СК України ,в зазначених правовідносинах не передбачають можливості поновлення строків позовної давності. За нормами Ст. 130 СК України передбачено що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду, але ж за умови, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу, тобто, якщо відомості про батька вказуються за вказівкою матері, яка не перебуває в шлюбі. В правовідносинах що розглядаються відомості про батька внесені на підставі ст.122 СК України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у\~ч.3 ст. 128\~СК Кодексу. Позивачка не відноситься до категорії осіб, що зазначені в ст.128 цього Кодексу. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що вирішення позову безпосередньо впливає на права і інтереси малолітньої дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яку було прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифіковано Україною 27.02.1991 році , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради прийшло до висновку про те що задоволення позову не відповідає інтересам дитини і не порушує прав позивача як баби дитини. Відповідно до правового висновку Верховного Суду ( Постанова від 26.01.2022 року у справі 202/5601/18 ) спір про визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто захід направлений на відновлення , визнання, порушених або ос порених прав дитини. Визнання батьківства передбачає виникнення батьківських обов`язків . При обставинах, що розглядається статус дитини не зміниться. Вона так і залишиться дитиною без батьківського піклування. Право дитини знати своє кровне споріднення також не порушено. Позивачка визнана його бабой у судовому порядку. Її права на участь у вихованні онука та захисті його інтересів (ст.257, 258 СК України) не порушене. Вона має змогу безперешкодно спілкуватись з дитиною . Право на ім`я , це особисте немайнове право фізичної особи ( ст.294 ЦК України) і фізична особа, починаючи з 16 років, може, при бажанні, реалізувати своє право на зміну прізвища, власного імені та по-батькові, а при встановлених законом умовах і з 14 років ( ст. 295 ЦК України). Таким чином , на підставі викладеного ,розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позивачка в судовому засіданні не довела порушення її права і не довела таким чином право вимоги на звернення з цим позовом, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати по справі складаються із судового збору, який сплачений позивачем при зверненні з позовом. На підставі ст.141 ЦПК України за результатами судового розгляду він покладається на позивачку.

Outcome: dismissed