Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

10 березня 2024 року заступник керівника Окружної\~прокуратури міста\~Миколаєва звернувся\~до сду\~в інтересах\~держави в\~особі Національної\~служби здоров`я\~України до [PERSON] , третя особа комунальне некомерційне підприємство Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про стягнення збитків. Свої вимоги\~мотивували тим,\~щоухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2023 у справі №489/2570/21 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч.1 ст.49 КК України. Згідно обставин справи, 25.09.2020 близько 08.05 год. водій [PERSON] керував технічно справним автомобілем «CitroenС4», р.н. [NUMBER] , та рухався у світлий час доби по сухій, чистій проїзній частині прибудинкової території будинку [ADDRESS] , здійснюючи виїзд із вказаної прибудинкової території на проїзну частину вул. Маршала Василевського із подальшим напрямком в бік вул. Пограничної. У цей же час, проїзною частиною вул. Маршала Василевського, зі сторони вул. Пограничної у напрямку до вул. Чкалова у м. Миколаєві, рухався мотоцикл «KawasakiZZR400», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Рухаючись в обраному напрямку, водій [PERSON] , в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України а саме: рухаючись в обраному напрямку, був неуважним, не відреагував на зміни дорожньої обстановки, перед виїздом з прибудинкової території будинку [ADDRESS] не впевнився, що його подальший рух буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги у русі мотоциклу «KawasakiZZR400», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався проїзною частиною вул. Маршала Василевського, внаслідок чого допустив зіткнення автомобіля «CitroenС4», р.н. [NUMBER] , з мотоциклом «KawasakiZZR400», р.н. [NUMBER] , на смузі руху останнього, в результаті чого водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому крила клубової кістки з переходом на дно вертлюгової западини зліва зі зміщенням уламків, пошкодження хрестцово - клубового зчленування, розриву лонного зчленування, поперекового перелому лівої стегнової кістки середньої нижньої треті зі зміщенням уламків, осколкового перелому лівої зовнішньої щиколотки зі зміщенням уламків, множинних саден нижніх кінцівок. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (далі КНП ММР «МЛШМД»). Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, (далі Порядок), яким передбачено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Також, відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому [PERSON] підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження, проте питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не вирішено. Згідно з довідкою, наданою КНП ММР «МЛШМД», потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП ММР «МЛШМД» з 25.09.2020 по 02.10.2020, а саме 7 ліжко-днів. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння склали 13 087,77 грн. Відповідачем у добровільному порядку витрати не відшкодовані. Посилаючись на зазначені обставини просив стягнути з [PERSON] та зарахувати до Державного бюджету України13 087,77 грн. Стягнути з ьвідповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2422, 40 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєві від 21 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача адвокат Ляшенко М.Д. в судові засідання призначені на 29.10.2024 року та на 27.11.2024 року не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Правом надання відзиву не скористався. Від представника\~ Національної\~служби здоров`я\~України надійшла письмова заява з проханням розглянути справу за відсутності їх представника. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Суд,\~вислухавши прокурора,\~дослідивши матеріали\~справи і\~оцінивши наявні\~в ній докази, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2023 у справі №489/2570/21 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч.1 ст.49 КК України. Згідно обставин справи, 25.09.2020 близько 08.05 год. водій [PERSON] керував технічно справним автомобілем «CitroenС4», р.н. [NUMBER] , та рухався у світлий час доби по сухій, чистій проїзній частині прибудинкової території будинку [ADDRESS] , здійснюючи виїзд із вказаної прибудинкової території на проїзну частину вул. Маршала Василевського із подальшим напрямком в бік вул. Пограничної. У цей же час, проїзною частиною вул. Маршала Василевського, зі сторони вул. Пограничної у напрямку до вул. Чкалова у м. Миколаєві, рухався мотоцикл «KawasakiZZR400», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Рухаючись в обраному напрямку, водій [PERSON] , в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України а саме: рухаючись в обраному напрямку, був неуважним, не відреагував на зміни дорожньої обстановки, перед виїздом з прибудинкової території будинку [ADDRESS] не впевнився, що його подальший рух буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги у русі мотоциклу «KawasakiZZR400», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався проїзною частиною вул. Маршала Василевського, внаслідок чого допустив зіткнення автомобіля «CitroenС4», р.н. [NUMBER] , з мотоциклом «KawasakiZZR400», р.н. [NUMBER] , на смузі руху останнього, в результаті чого водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому крила клубової кістки з переходом на дно вертлюгової западини зліва зі зміщенням уламків, пошкодження хрестцово - клубового зчленування, розриву лонного зчленування, поперекового перелому лівої стегнової кістки середньої нижньої треті зі зміщенням уламків, осколкового перелому лівої зовнішньої щиколотки зі зміщенням уламків, множинних саден нижніх кінцівок. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (далі КНП ММР «МЛШМД»). Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, (далі Порядок), яким передбачено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншоюособою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також, відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому [PERSON] підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження, проте питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не вирішено. Згідно з довідкою, наданою КНП ММР «МЛШМД», потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП ММР «МЛШМД» з 25.09.2020 по 02.10.2020, а саме 7 ліжко-днів. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння склали 13 087,77 грн. Відповідачем у добровільному порядку витрати не відшкодовані. Згідно з ч.ч.3, 7 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Також, відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2023 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яку в апеляційному порядку, у передбачений законом строк не оскаржено, через що остання набрала законної сили. Таким чином, вказаною ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва підтверджено факт вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. У пункті 8 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2018 № 410, передбачено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» (далі - Закон) держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних інших медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. У п.1 ч.1 ст.2 Закону дається визначення програми медичних гарантій як програми, що визначає перелік та обсяг медичних послуг (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Також, вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410 затверджено Порядок укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Відповідно до вимог цього Порядку між Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ) та закладами охорони здоров`я укладаються договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, на виконання яких кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. Звідси, витрати КНП ММР «МЛШМД», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, сплачено НСЗУ за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до укладеного між КНП ММР «МЛШМД» та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій 2020 року № 0925-Е420-Р000. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому [PERSON] підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження, проте питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину не вирішено. Згідно з довідкою, наданою КНП ММР «МЛШМД», потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП ММР «МЛШМД» з 25.09.2020 по 02.10.2020, а саме 7 ліжко-днів. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння склали 13 087,77 грн. Відповідачем у добровільному порядку витрати не відшкодовані, тому їх необхідно стягнути з [PERSON] та зарахувати до Державного бюджету України. Таким чином, послуги закладу охорони здоров`я, у якому проходив стаціонарне лікування потерпілий [PERSON] , пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок Державного бюджету України. Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Право звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачено також ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Європейський суд з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» висловив таку позицію: «…сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави…». Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з Відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст.131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 906/506/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18. Відповідно до наданої інформації НСЗУ, заходи досудового врегулювання спору не вживалися та остання не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави із цивільним позовом Окружної прокуратури міста Миколаєва, що підтверджується листом від 18.12.2023 № 43836-16-23. З урахування вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог, з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved