Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У березні 2024 року представник заявника [PERSON] - адвокат Підреза Ірина Василівна, яка діє на підставі ордеру про надання правової допомоги серії АВ № 1122295 від 18.03.2024, звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт: - що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) відноситься до членів сім`ї свого цивільного чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ; - що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік і дружина (подружжя) без реєстрації шлюбу з січня 2001 року по день його смерті [INFO] ; - перебування [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на утриманні померлого годувальника - цивільного чоловіка [PERSON] . Вимоги заяви мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] з 2001 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ). [PERSON] проходив військову службу у в/ч [NUMBER] . Згідно з витягом із наказу командира в/ч [NUMBER] від 19.12.2022 року №326 [PERSON] було звільнено з військової служби по стану здоров`я. [INFO] [PERSON] помер. Згідно з витягом із протоколу №3035 від 05.09.2023 року 11 Регіональної військово-лікарської комісії захворювання [PERSON] атеросклеротичний міокардіосклероз, яке призвело до смерті пов`язано з проходженням військової служби. Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, перебування на утриманні зазначили, що заявниця [PERSON] не може реалізувати своє право на отримання грошового забезпечення та інших пільг, які мала б отримати як член сім`ї померлого військовослужбовця - цивільного чоловіка [PERSON] , у зв`язку з відсутністю свідоцтва про шлюб, оскільки [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували шлюб офіційно, хоч і проживали протягом тривалого проміжку часу однією сім`єю, як чоловік та дружина. Так з 2001 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] , мали спільний побут, бюджет, піклувалися один про одного. Заявниця перебувала на утриманні у [PERSON] , який був військовослужбовцем, адже [PERSON] самостійного доходу не мала. [PERSON] переказував кошти [PERSON] на її особистий рахунок. Заявниця зазначає, що встановлення даного факту необхідно для того, щоб отримати разову грошову допомогу після смерті чоловіка військовослужбовця. Відповідно до ухвали суду від 01.04.2024 відкрито провадження у справі. 24 квітня 2024 року [INFO] направив до суду пояснення на заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні. У заяві зазначається, [INFO] заперечує проти задоволення вимог заявниці, оскільки останні є безпідставними та не підтверджуються жодними документами. Крім того, просить замінити [INFO] на належну заінтересовану особу, а саме на [INFO] ,оскільки 14.07.2021 року [INFO] став структурним підрозділом [INFO] і не може бути стороною по справі, так як являється лише структурним підрозділом юридичної особи. 30 квітня 2024 року Міністерство оборони України направило до суду пояснення на заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні. У заяві зазначається, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення вимог заявниці. Статтею 3 Сімейного кодексу України установлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання членом сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Міністерство оборони України вказує, що заявниці необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат на придбання майна в інтересах сім`ї. Ведення спільного господарства заявницею не підтверджено. Також заявницею не надано доказів взаємного утримання житла. Таким чином, заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та перебування на його утриманні, а тому представник Міністерства оборони України просив відмовити у задоволенні заяви. Відповідно до ухвали суду від 30.04.2024 залучено до участі у справі [INFO] . 21 травня 2024 року [INFO] направив до суду пояснення на заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні. У заяві зазначається, [INFO] заперечує проти задоволення вимог заявниці, оскільки останні є безпідставними та не підтверджуються жодними документами. Відповідно до ухвали суду від 13.08.2024 задоволено клопотання представника заявника [PERSON] - адвоката Підрези І.В. про виклик свідків [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] . У судове засідання, призначене на 05.12.2024, представник заявниці Підреза І.В. не з`явилася, надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без участі заявниці та її представика. З огляду на неможливість свідків прибути повторно до суду просить справу розглядати на підставі наявних в матеріалах справи доказів, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце якого повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні пояснення на заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, відповідно до яких останні заперечували проти задоволення заяви, просили відмовити у її задоволенні за недоведеністю. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні, яке було призначено на 24.09.2024, показала, що вона являється рідною дочкою заявниці [PERSON] . Померлий [PERSON] проживав разом з нею та її матір`ю з 2001 року до дня своєї смерті. Між ними виникли відносини притаманні сім`ї, вона вважала його вітчимом. Про наявність родичів у [PERSON] їй невідомо. Мати [PERSON] ніде не працювала, це було їх спільне з [PERSON] рішення, останній її повністю утримував за власні кошти. Після того як у [PERSON] опухли ноги та він перебував у лікарні в м. Калинівка, її мати постійно здійснювала догляд та була біля нього. Після смерті [PERSON] . [PERSON] похоронила його та провела поминальні обіди, пам`ятник на могилі [PERSON] ще не встановлено. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] з 2001 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ). [PERSON] проходив військову службу у в/ч [NUMBER] . Згідно з витягом із наказу командира в/ч [NUMBER] від 19.12.2022 року №326 [PERSON] було звільнено з військової служби по стану здоров`я. [INFO] [PERSON] помер. Згідно з витягом із протоколу №3035 від 05.09.2023 року 11 Регіональної військово-лікарської комісії захворювання [PERSON] атеросклеротичний міокардіосклероз, яке призвело до смерті пов`язано з проходженням військової служби. Згідно з копією довідки КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради Вінницької області, пацієнт [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КП «Калинівська ЦРЛ» КМР на лідках хірургічного та травматологічного профілю з 26.12.2022р. по [INFO]. Догляд за ним здійснювався медичним персоналом відділення та громадянкою [PERSON] . Відповідно до копії Акту обстеження матеріально-побутових умов та довідок, наданих Сальницьким старостинським округом Калинівської міської ради [PERSON] та [PERSON] спільно проживали та вели спільне господарство за адресою [ADDRESS] , з 2001 року по день його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 293 ч. 1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України та п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою встановлення факту спільного проживання заявника [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та перебування на його утриманні є необхідність реалізації її прав, а саме звернення до відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з метою реалізації права на отримання статусу члена сім`ї військовослужбовця, відтак такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству й тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для неї значення. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення зазначеного факту, і, як було встановлено в судовому засіданні, не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Разом з тим, під час судового розгляду заявником не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, що заявниця з [PERSON] постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин. Суд не бере до уваги надані заявницею фотознімки,оскільки з них неможливо ідентифікувати хто на них зображений та в який час вони були зроблені. Крім того, суд враховує позицію Верховного Суду, відповідно до якої сам факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20; від 30.06.2022 року у справі № 694/1540/20). Наявність у заявниці особистих медичних документів [PERSON] , копії яких наявні у матеріалах справи не є достатніми та належними доказами на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Вказані докази можуть лише свідчити про характер близьких особистих взаємовідносин між ними. Показання свідка [PERSON] не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). Щодо перебування на утриманні. Положення ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають такі визначення члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Суд вважає за можливе взяти до уваги роз`яснення наведені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно яких перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Таким чином, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім постійної допомоги померлого. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, може бути встановлено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування утриманця. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Заявницею на підтвердження перебування її на постійному утриманні надано виписку по картковому рахунку за період з 01.03.2022 по 31.12.2022, з якої вбачається, що померлий [PERSON] перераховував на рахунок [PERSON] кошти, однак у призначенні платежу не зазначено будь якої інформації, яка б давала підстави вважати, що ці кошти призначені на забезпечення їх сумісного побуту. Крім того вказана виписка не дає підстав вважати, що заявниця [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] . Трьохразове перерахування коштів у сукупному розмірі 4000,00 гривень не свідчить про перебування [PERSON] на систематичному (постійному) та повному утриманні [PERSON] у період, про який зазначає заявниця. Крім того, матеріали справи не містять доказів наявності у [PERSON] доходів, за рахунок яких він мав можливість утримувати іншу особу. Враховуючи, що надані заявницею докази суд визнає недостатніми та такими, що не підтверджують факт її перебування на утриманні [PERSON] з 2001 року по день смерті [PERSON] , заява в цій частині також не підлягає задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявником не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також перебування заявниці [PERSON] на утриманні [PERSON] , тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на заявника. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed