Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

12.12.2023р. Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів»звернулося\~до Суворовського\~районного суду\~м.Одеси\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 25 вересня 2019 року [PERSON] подала до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір № 3134199456 між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею, як позичальником. За загальними умовами вказаного кредитного договору позичальник [PERSON] отримала кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язалася повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. 13.12.2022 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20221213, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та боржниками. Відповідно до реєстру боржників, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 48224,37 грн., з яких: 19776,45 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 5,59 грн.\~сума заборгованості за річними відсотками; 18421,27 грн.\~сума заборгованості за щомісячними відсотками; 10021,06 грн.\~сум заборгованості за пенею. Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором позики № 3134199456 від 25.09.2019 року не виконує. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором позики № 3134199456 від 25.09.2019\~ року в загальній сумі 48224,37 грн., а також судовий збір у сумі 2684,00 грн. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заяву про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із особистим підписом [PERSON] . Також, до суду 25.11.2024 року та 26.11.2024 року надійшли заяви на електронну пошту, згідно яких [PERSON] просить суд відкласти розгляд справи, що додатково свідчить про її обізнаність про дату розгляду справи, оскільки вона через свою хворобу ще не повернулась в Україну, та продовжує перебувати за кордоном. Як визначено п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України,суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження та робота судів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового розгляду. Пунктом 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» визначено, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів із метою неухильного дотримання процесуальних строків. Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2)поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5)значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік). Враховуючи неодноразову неявку відповідача у судове засідання, у зв`язку із чим суд відкладав розгляд справи багаторазово, розумність строків розгляду справи, справа перебуває у провадженні суду один рік, особистий підпис [PERSON] на рекомендованому повідомленні, яке повернулося до суду в підтвердження вручення судової повістки на 26.11.2024 року, що ставить під сумнів її перебування за кордоном, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті, на підставі наявних у ній доказів. Також суд вважає за необхідне зазначити, що подаючи на електронну пошту неодноразово клопотання про відкладення розгляду справи, відповідач не була позбавлена можливості таким же шляхом подати до суду відзив на позовну заяву, або письмові пояснення, однак таким право не скористалась. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив, що 25 вересня 2019 року [PERSON] підписала заяву\~про отримання кредиту з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір № 3134199456 між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею, як позичальником. Паспорт споживчого кредиту також містить підпис [PERSON] . З копії договору № 20221213 від 13 грудня 2022 року про відступлення прав вимоги встановлено, що ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги за кредитними договорами № 3134199456 від 25 вересня 2019 року. Відповідно\~до розрахунку\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ 3134199456 від 25 вересня 2019 року за період з 25.09.2019 року по 13.12.2022 року, заборгованість [PERSON] становить 48224,37 грн. з яких: 19776,45 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 5,59 грн.\~сума заборгованості за річними відсотками; 18421,27 грн.\~сума заборгованості за щомісячними відсотками; 10021,06 грн.\~сум заборгованості за пенею. Суд констатує, що відповідач жодним чином не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості. Матеріали справи також містять довідку (Виписку за рахунком), яку суд вважає належним та допустимим доказом по даній справі, із врахуванням висновків Верховного Суду викладених в постанові від\~14.07.2020\~року по\~справі №\~367/4970/13-ц,\~постанові від\~08.07.2020\~року по\~справі №464/4985/15-ц, постанові від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц, постанові від 20.10.2020р. по справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882 св20), які враховуються судом, на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачкою. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступного висновку. До поданої заяви відповідачем було подано пенсійне посвідчення № [NUMBER] про призначення [PERSON] інвалідності ІI групи. Відповідно до п.9 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору, у відповідності до п.9 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У постанові ВСУ від 01.03.2017 року у справі №6-152цс17 зроблено настпений висновок, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).\~Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, витрати зі сплати судового збору понесені позивачем мають бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved