Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 25 липня 2021 року відповідачем в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» було подано Заявку на отримання кредиту № 5115927. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введені якого остання підтверджує прийняття умов кредитного договору № 5115927 від 25 липня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному сайті. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 гривень. Відповідачем умови договору належним чином не виконані. 11 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги за кредитним договором № 5115927 від 25 липня 2021 року. Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 12Т сума заборгованості відповідача становить 71850 гривень, що складається з: - 15000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 54000 гривень - заборгованість за відсотками; - 2850 гривень - заборгованість за комісійними винагородами. Відповідачу було направлено позивачем повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» з інформацією про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 71850 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа позовну заяву з додатками отримала, пояснення щодо позову у встановлений строк до суду не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 липня 2021 року відповідачем в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» було подано Заявку на отримання кредиту № 5115927. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при введені якого остання підтверджує прийняття умов кредитного договору № 5115927 від 25 липня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному сайті. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 гривень. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернула. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У матеріалах справи міститься копія кредитного договору № 5115927 від 25 липня 2021 року та паспорт споживчого кредиту, з яких вбачається, що ці документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Таким чином, вбачається, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась з ними. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. ТОВ «Мілоан» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 15000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 52104661 від 25 липня 2021 року. Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернула. Встановлено, що відповідно до кредитного договору від 25 липня 2021 року відповідач має повернути ТОВ «Мілоан» 15000 гривень. 11 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги за кредитним договором № 5115927 від 25 липня 2021 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в загальному розмірі 71850 гривень, що складається з: - 15000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 54000 гривень - заборгованість за відсотками; - 2850 гривень - заборгованість за комісійними винагородами. Пунктом 1.5.1. кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 2850 гривень, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом: 9000 гривень, які нараховуються за ставко 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Розрахунок суми заборгованості відповідача по кредитному договору наданий суду і відповідає вимогам закону. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти та проценти і комісія в добровільному порядку товариству не повернуті, наявні правові підстави для стягнення із відповідача суми заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 71850 гривень. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 01 квітня 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М. укладено договір про надання правової допомоги № 42649746. Крім того, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Білецького Б.М., додаткова угода № 003733409864 від 10 травня 2024 року, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 10 травня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 10 травня 2024 року. Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вбачається, що стороною позивача не надано суду доказів надання правничих послуг саме адвокатом, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.

Outcome: approved