Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Директор Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю "КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР" Мостовенко\~О.І., звернувся до суду з позовом\~до [PERSON] та просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором №392437 від 20 жовтня 2020 року у розмірі 82712,20 грн. Одночасно позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати з оплати судового збору та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги\~обгрунтовує тим,\~що 20\~жовтня 2020\~року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (надалі первісний кредитор ТОВ «Слон кредит») та [PERSON] (надалі\~відповідачка) укладено договір про надання споживчого кредиту № 392437, відповідно до якого кредитодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 36875 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит у строк до 20 жовтня 2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 25 % річних за перший день користування кредитом та 85% річних за усі наступні дні користування кредитом. Первісний кредитор свої зобов`язання за умовами кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти. 26 листопада 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу №26-11/2021, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» (фактору) права грошової вимоги до боржників, в тому числі до заборгованості відповідачки. В подальшому ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 392437 від 20 жовтня 2020 р., укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачкою. Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 392437 від 20 жовтня 2020 року, станом на 08 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі - 82712,20\~грн,\~з яких:\~заборгованість за\~кредитом (за\~тілом кредиту)\~-\~28435,42\~грн;\~заборгованість за\~відсотками на\~дату відступлення\~права вимоги\~ 39443,62\~грн;\~заборгованість за\~нарахованими відсотками\~згідно договору\~кредиту \~14833,16\~грн. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про її виклик (а.с.65) в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.11\~ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 20\~жовтня 2020\~року між ТОВ «Слон кредит» та відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту № 392437 (а.с.4-5). Відповідно до пункту 1.3. договору, сума кредиту складає 36875,00 грн. Строк кредиту 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 20 жовтня 2023 року (включно) (п.1.4. договору). Пунктом 1.5. договору передбачено, що тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 29500 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити, якої надані споживачем товариству в будь-який спосіб; у розмірі 7500 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору (п. 2.1.). Пунктом 3.2. Кредитного договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до п. 8.11, 8.12. договору підписанням цього Договору Споживач підтверджує, що свій примірник укладеного Договору він отримав. Всі додатки до цього Договору підписані Сторонами є невід`ємною частиною Договору. Як убачається, вищевказаний кредитний договір містить підписи кредитодавця та позичальника. Також, 20 жовтня 2020 року відповідачкою підписано заяву-анкету, паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 392437 (а.с. 7-8, 9). 20 жовтня 2020 року ТОВ «Слон кредит» перерахувало відповідачці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту, що підтверджується платіжною інструкцією №3556 (а.с.9 зворот). 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 392437 від 20 жовтня 2020 р., укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачкою (а.с.13-14). Також до цього договору додано акт приймання реєстру боржників від 26 листопада 2021 року, реєстр боржників в якому було відображено відомості щодо заборгованості відповідачки за договором № 392437 та витяг з реєстру боржників та (а.с.15 зворот, 16-17, 18). 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 392437 від 20 жовтня 2020 р., укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачкою (а.с.19-21). Відповідно до п. 5.4. договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до\~статті 625 ЦК України) за договорами позики (Кредитними договорами) (в тому числі за періоди що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (кредитних договорів). До цього договору також додано реєстр боржників, в якому було відображено відомості щодо заборгованості відповідачки за договором № 392437 та витягом з реєстру боржників (а.с.22-24, 25) Згідно з витягом з реєстру боржників до Договору № 10-03/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 392437 від 20 жовтня 2020 року у загальному розмірі 67879,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 28435,42 грн; заборгованість за відсотками 39443,62 грн. (а.с.25). Відповідно до\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша\~статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша\~статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зі змісту договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року укладеним між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт капітал» вбачається, що за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників (п. 2.3. договору факторингу №26-11/2021). За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається (п. 2.4. договору факторингу №26-11/2021). Укладанням цього договору клієнт гарантує, що йому належить право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, а також гарантує, що строк платежу за рахунками за договорами про надання фінансових послуг настав (п.п.4 в. 3.1. договору факторингу №26-11/2021). Як встановлено судом із долученого до матеріалів справи реєстру боржників до договору факторингу №26-11/2021, клієнт відступив факторові право вимоги заборгованості до боржників клієнта на умовах передбачених договором факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року, в якому значиться, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №392437 від 20 жовтня 2020 року складає 40729,06 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 28435,42 грн; заборгованість за відсотками 12293,64 грн. (а.с.16-17). Аналогічна сума заборгованості за даним кредитним договором також значиться у витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року, де вказано, що клієнт відступає факторові право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених Договором факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року, в тому числі до відповідачки за кредитним договором № 392437 від 20 жовтня 2020 року у загальному розмірі 40729,06 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 28435,42 грн; заборгованість за відсотками\~ 12293,64 грн. (а.с.18). На підтвердження суми позовних вимог, до матеріалів позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, який складений представником позивача, де значиться, що станом на 08 квітня 2024 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором складає - 82712,20\~грн.,\~з яких:\~заборгованість за\~кредитом (тілом\~кредиту)\~-\~28435,42\~грн;\~заборгованість за\~відсотками на\~дату відступлення\~права вимоги\~ 39443,62\~грн та\~заборгованість за\~нарахованими відсотками\~згідно договору\~кредиту \~14833,16\~грн. (а.с.12). З матеріалів позову вбачається, що 26 листопада 2021 року новий кредитор ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому 10 березня 2023 року ТОВ «Коллект Центр», набули право грошової вимоги до відповідачки за укладеним кредитним договором виключно в розмірі 40729,06 грн., оскільки саме такий розмір заборгованості був обумовлений між первісним кредитором «Слон кредит» та новим кредитором. Однак, оскільки представник позивача звернулася з позовом до суду з вимогою стягнути з відповідачки 82712,20 грн., тобто на 41983,14 грн. більше від суми, на яку ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки 41983,14 грн. задоволенню не підлягають. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12- 97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у\~статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Вищевказані правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п.2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 №566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Згідно вимог частин 3 та 4\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, розрахунок заборгованості, на який посилається представник позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві та а отже,\~не є\~належним доказом\~наявності заборгованості.\~Зазначений розрахунок\~з зазначенням\~конкретних розмірів\~заборгованості,\~є документом,\~що створений\~самим позивачем та\~є внутрішнім\~документом фінансової\~установи, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. З цих\~підстав,\~оскільки представником позивача не доведено належними та допустимими доказами необхідність стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №392437 від 20 жовтня 2020 року в розмірі 41983,14 грн., адже, як свідчать матеріали справи, вказана сума не була погоджена сторонами при укладенні договору факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року, а також, що вказана заборгованість не підтверджена первинними документами, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 214 Цивільного процесуального кодексу України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Враховуючи, що всупереч умовам кредитного договору та наведеним нормам закону відповідачка порушила строки та порядок погашення заборгованості за кредитом, наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40729,06 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 28435,42 грн; заборгованість за відсотками 12293,64 грн., Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено наступне. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: -розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. -розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 02 січня 2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було укладено договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 (а.с.36 зворот). Відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Пунктом 2 договору передбачено обов`язки адвокатського об`єднання. Відповідно до п.3.1.4. договору клієнт приймає на себе наступні зобов`язання: оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору. Відповідно до п.4.1. вартість послуг узгоджується сторонами формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. До вказаного договору долучено прас-лист, у якому детально розписано види послуг та їх вартість (а.с.38). Згідно заявки на надання юридичної допомоги №135 від 01 березня 2024 року, підписаної сторонами за договором №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» між сторонами було визначено наступний обсяг роботи та його вартість: надання усної консультації з вивчення документів - 4000,00 грн.; підготовка пропозицій - 1000,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 12000,00 грн. (а.с.40). Аналогічна інформація викладена і у витягу з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 08 березня 2024 року, які долучені до позовної заяви (а.с.41). Крім того, у позовній заяві також міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого, витрати на професійну правничу допомогу складатимуть 17000,00 гривень. Аналізуючи докази, надані представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, їх відповідності критерію реальності адвокатських послуг та співмірності складності справи, враховуючи, що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому сама справа не є складною і з приводу спірних правовідносин існує усталена судова практика. Зважаючи на принцип співмірності, наданої АО «Лігал Ассістанс» правничої допомоги із заявленим розміром судових витрат, витрачений час на надання цієї допомоги, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає розмір витрат по оплаті послуг за надання правничої допомоги у сумі 6000,00 грн. Крім того, позивачем були понесені також витрати зі сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. за подання позовної заяви. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1\~781,91 грн.( 40729,06 грн. х 3028,00 / 82712,20 грн.). Враховуючи вищенаведене\~у відповідності\~до ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідачки\~на користь\~позивача слід\~стягнути 6000,00\~грн.\~витрат на\~правничу допомогу,\~а також\~1\~491,04\~грн. судового збору. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed