Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 31.01.2024 р. між нею та відповідачкою [PERSON] , у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідачка [PERSON] не зареєструвала своє право власності, яке в неї виникло на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 13.04.1990 р., у відповідному реєстрі. Таким чином, придбане позивачкою майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивачка є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги. Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, від представника позивачки адвоката Златі Д.С. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає.. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 31.01.2024 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] ; технічний паспорт на житловий будинок; нотаріально посвідчений договір купівлі продажу від 13.04.1990 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] ; довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] ; паспорт громадянки України [PERSON] , № [NUMBER] від 12.10.2017 р.; паспорт громадянки України [PERSON] , серія ЕО268679 від 13.02.1997 р. з ідентифікаційним номером. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 31.01.2024 позивач домовилась із відповідачкою про купівлю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала відповідачці обумовлену суму грошей, що підтверджується розпискою у договорі купівлі продажу, а відповідачка надала позивачці об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка, через деякий час, запропонувала відповідачці привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На її вимогу відповідачка повідомила, що не може це зробити, оскільки, хоча вона є власником житлового будинку, який придбала за договором купівлі продажу 13.04.1990 р., однак своє право власності не зареєструвала у відповідному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Про існування цих обставин, позивачці до укладення договору не було відомо. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 31.01.2024 р., відповідачка не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачкою майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивачка передала відповідачці обумовлену суму коштів, а відповідачка передала позивачці нерухоме майно та ключі від нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці була передана обумовлена сума грошей, а позивачці об`єкт нерухомості. Відповідачка жодного разу не висувала вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачкою, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. \~ \~ \~ \~Так, позивачка набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідачки, яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки не зареєструвала своє право власності у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved