Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Почаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 6123487800:02:001:0468, що розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області та земельну ділянку площею 0,1910 га, кадастровий номер 6123487800:02:001:0467, що розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області. 04 грудня 2024 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог та просила встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини разом, який помер [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] .. Позивачка постійно піклувалася та доглядала [PERSON] , купувала ліки та інші засоби для покращення його здоров`я. Останніх п`ять років опікувалася, матеріально забезпечувала спадкодавця, який через похилий вік та тяжкі хвороби був у безпорадному стані, вела господарство, користувалася спільним майном, а отже прийняла спадщину. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина на все належне майно, а саме: право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га., яка розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області, право власності на земельну ділянку площею 0,1910 га., яка розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в с.Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області. Відповідно до матеріалів спадкової справи та на підставі заповіту, посвідченого Старопочаївською сільською радою 01.11.2011 за реєстровим №12, спадкоємцем за заповітом на визначене майно померлого [PERSON] , а саме на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,42 га, яка розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,40 га, яка розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області; житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] є позивачка. До складу спадщини, які не охоплені заповітом також входять: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 6123487800:02:001:0468, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1910 га., цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 6123487800:02:001:0467, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 06.07.2021 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно. Однак, їй було відмовлено, оскільки, заповітом не охоплено повний склад спадщини. За таких обставин, вона вимушена звернутися до суду про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно. Ухвалою судді від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04 грудня 2024 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог. В судовому засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Галіяш В.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивачки, підтвердила що [PERSON] останні п`ять років до смерті [PERSON] проживала в його будинку, допомагала по господарству, обробляла город, здійснила поховання [PERSON] та його дружини [PERSON] , поставила їм на могилі пам`ятник. Допитана в якості свідка [PERSON] підтвердила що [PERSON] останні п`ять років до смерті [PERSON] проживала в його будинку, робили з чоловіком ремонт, обробляли город. [PERSON] та його дружина [PERSON] ставились до [PERSON] як до рідної дочки. Вона здійснила поховання [PERSON] . Розглянувши матеріали справи судом встановлено. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24 листопада 2020 року. З Акту обстеження на факт проживання від 29.10.2024 вбачається, що [PERSON] останні 5 років без реєстрації проживала з [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Почаїв, де проживає по теперішній час. Заповітом від 01.11.2011 спадкоємцем за заповітом на визначене майно померлого [PERSON] , а саме на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,42 га, яка розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,40 га, яка розташована на території Почаївської міської ради Кременецького району Тернопільської області; житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем Старопочаївської сільської ради Лисак Т.В. 01.11.2011. 06.07.2021 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно. До складу спадщини, які не охоплені заповітом також входять: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 6123487800:02:001:0468, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1910 га., цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6123487800:02:001:0467, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Однак, їй було відмовлено, оскільки, заповітом не охоплено повний склад спадщини. За таких обставин, рекомендовано звернутися до суду. Щодо встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293, частиною шостою статті 294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, такий вирішується в порядку позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачці необхідно для підтвердження факту прийняття спадщини, що дасть їй можливість здійснити право на спадкування майна за заповітом після смерті [PERSON] .. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.01.2019 у справі №484/747/17 зазначив, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Враховуючи, що згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачкою факту постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування. З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці, які б прийняли у встановленому порядку спадщину, відсутні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч.1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved