Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №200523459 від 06.05.2016 у розмірі 79\~798,43 грн., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що 06.05.2016\~між ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~та [PERSON] \~укладено угоду\~№200523459\~щодо кредитування,\~відповідно до\~умов якої\~банк надав\~позичальнику у\~користування кредитні\~кошти в\~розмірі 17522,84\~грн.,\~з встановленим\~строком користування\~з 06.05.2016\~до 20.05.2017,\~а позичальник\~зобов`язався повернути\~отримані кошти\~у встановлений\~договором строк\~та сплатити\~відсотки за\~користування кредитними\~коштами.\~20.07.2020\~ТОВ «Діджи\~Фінанс» \~набуло право\~вимоги за\~кредитними договорами,\~укладеними з\~позичальниками ПАТ\~«Банк Михайлівський»,\~на підставі\~договору №\~7_БМ\~від 20.07.2020,\~укладеного за\~результатами публічних\~торгів (аукціону)\~лоту №\~GL16N618071\~проведеного 15.06.2020.\~23.05.2016\~згідно з\~рішенням Правління\~НБУ України\~№14/БТ\~ПАТ «Банк\~Михайлівський» віднесено\~до категорії\~неплатоспроможних,\~а відповідно\~до рішення\~виконавчої дирекції\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб №812\~розпочато процедуру\~виведення ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~з ринку\~шляхом запровадження\~у ньому\~тимчасової адміністрації.\~Фактично управління\~банком перейшло\~до Фонду.\~Банк,\~правонаступником якого\~є позивач,\~виконав свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~належним чином,\~в той\~же час\~відповідач порушив\~умови кредитного\~договору щодо\~повернення кредитних\~коштів та\~сплати відсотків\~за користування\~кредитними коштами\~в повному\~обсязі та\~у визначений\~строк.\~Станом на\~16.04.2024\~загальний розмір\~заборгованості відповідача\~за кредитним\~договором становить\~52970,04\~грн.,\~з яких:\~17\~522,84\~грн.\~ заборгованість\~за кредитом;\~35\~447,2\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками.\~Крім того,\~в порядку\~ст.\~625\~ЦК України\~позивачем нараховано\~на суму\~боргу 3%\~річних у\~розмірі 4\~766,34\~грн.\~та \~інфляційні втрати\~у розмірі\~22\~062,05\~грн.\~Таким чином,\~у відповідача\~ [PERSON] \~наявна заборгованість\~перед позивачем\~у розмірі\~79\~798,43\~грн.,\~яка підлягає\~стягненню. Зважаючи на наявність судового спору щодо передачі оригіналів документів за кредитними справами, дію карантину та правового режиму воєнного стану, позивач заявив клопотання про поновлення строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи, відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України. При цьому, вказана кореспонденція скеровувалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається такою, якій вручено судове рішення. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровувала. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 06.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №200523459, відповідно до якої пропонувала банку на умовах, викладених в заяві, умовах надання та обслуговування кредитів, зазначених в заяві, зокрема, укласти з нею кредитний договір в рамках якого надати кредит в сумі, що зазначена в графі «Сума Кредиту», відкрити рахунок, що буде використовуватись в виключно в рамках кредитного договору та зарахувати суму кредиту, за виключенням утриманих комісій/плат, на рахунок. Як вбачається з заявки №200523459 від 06.05.2016, рахунок клієнта [PERSON] [NUMBER] , сума кредиту становить 17\~522,84 грн., строк кредитування 365 днів, а саме з 06.05.2016 до 06.05.2017, строк надання послуги становить 12 місяців. Також заявкою визначено розмір процентної ставки за кредитом, графік платежів. 06.05.2016 [PERSON] підписала анкету №2770855, відповідно до якої визначено тип кредиту кредит готівкою «Платинум», сума кредиту 15\~000,00 грн., строк 12 міс., мета кредиту ремонт, сума додаткових послуг 2\~522,84 грн., а також довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. У зв`язку з укладенням кредитного договору, 06.05.2016 між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «Арсенал Лайф» укладено договір добровільного страхування життя №NS200523459. 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 від 15.06.2020. За цим Договором в порядку та на умовах, що визначені в Договорі, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників божників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16. Згідно з витягом з Додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №200523459, боржником за яким є [PERSON] , строк кредитного договору 06.05.2016 до 20.05.2017, загальний залишок заборгованості становить 52\~970,04 грн., з яких: 17\~522,84 грн. заборгованість по тілу кредиту, 35\~447,20 грн. заборгованість за доходами. 19.12.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» скерувало [PERSON] претензію про сплату заборгованості за кредитним договором №200523459 від 06.05.2016. На підтвердження наявності заборгованості за кредитом позивачем надано виписки за особовими рахунками [PERSON] № [NUMBER] , № [NUMBER] за період з 23.05.2016 до 27.07.2020 за кредитним договором №200523459_КІ від 06.05.2016. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №200523459 від 06.05.2016 у розмірі 79\~798,43 грн., з яких: 17 522,84 грн. заборгованість за кредитом; 35 447,2 грн. заборгованість за відсотками, 3% річних 4 766,34 грн. та інфляційні втрати 22 062,05 грн., суд враховує наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення з відповідачки заявлених й позові сум, посилався на долучені до позову: заяву №200523459 від 06.05.2016, анкету №2770855 від 06.05.2016, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 06.05.2016, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020, та додаток № 1 до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, а також виписки за особовими рахунками. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом з тим, з наданої позивачем виписки по особовим рахункам за період з 23.05.2016 до 27.07.2020 неможливо встановити факту отримання позичальником кредитних коштів, оскільки кредитний договір між сторонами укладено 06.05.2016, а також руху коштів за період з 06.05.2016 до 23.05.2016, яку суму коштів отримала відповідач, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина сплачена не була, та чи взагалі був укладений кредитний договір. Крім того, доказів того, що вказані у виписці карткові рахунки належать відповідачу, зокрема рахунок №№ [NUMBER] , до матеріалів справи не долучено, тоді як з підписаної [PERSON] заявки від 06.05.2016 вбачається, що остання просить переказати грошові кошти за наступними реквізитами: номер рахунку одержувача: [NUMBER] , найменування банку одержувача ПАТ «Платинум Банк». Відомості про відкриття поточного рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» у матеріалах справи відсутні. При цьому, такі виписки не підписані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та обґрунтованості стягнення заявленого позивачем розміру заборгованості. Єдиним документом, що містить відомості про розмір кредитної заборгованості, є витяг з додатку №1 до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020. Водночас, такий документ складено ТОВ «Діджи Фінанс», не містить підписів уповноважених осіб ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відтак є одностороннім та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, у зв`язку із чим суд вважає такий доказ неналежним. Крім того, відсутні будь-які докази, з яких суд би мав можливість встановити з чого саме складається заборгованість за відсотками, порядок її нарахування та порядок нарахування штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення зазначеної позивачем заборгованості з відповідача [PERSON] . Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №757/1782/18 вказано, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. З огляду на те, що суд прийшов до переконання про відмову в позові повністю, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача. На підставі ст. ст. 512, 514, 526, 536, 610, 625, 626, 628, 638, 1049, 1050, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: dismissed