Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

У вересня 2024 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.02.2024 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №3000020426, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах передбачених цим кредитним договором. Відповідно до умов договору кредит видається на суму 20400 грн., цільове використання кредиту на рефінансування (погашення заборгованості позичальника перед кредитором першої черги АТ «ОТП Банк» за кредитним договором №2000389353 від 04.12.2012 року), з фіксованою процентною ставкою 40% річних, дата остаточного повернення кредиту 24.02.2029 року, кредит погашається ануїтетними платежами рівними частинами протягом всього строку дії договору. Договір укладений шляхом приєднання [PERSON] до публічного договору про дистанційне обслуговування та електронну взаємодію та підписання кредитного договору удосконаленим електронним підписом. Оскільки банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі шляхом переказу коштів на рахунок клієнта, а відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 12.07.2024 виникла заборгованість в сумі 23 499,01 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 20 400,00 грн., заборгованості за відсотками 3 099,01 грн. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, суду пояснила, що перебуває у скрутному матеріальному становищі та не має можливості погасити усю кредитну заборгованість. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.02.2024 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №3000020426, на підставі якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах передбачених цим кредитним договором. Відповідно до умов договору кредит видається на суму 20 400 грн., цільове використання кредиту загальні споживчі цілі, на рефінансування (погашення заборгованості позичальника перед кредитором першої черги АТ «ОТП Банк» за кредитним договором №2000389353 від 04.12.2012 року), дата остаточного повернення кредиту 24.02.2029 року, кредит погашається ануїтетними платежами рівними частинами протягом всього строку дії договору (п.1.1 договору). Пунктом 1.2 договору встановлена фіксована процентна ставка 40% річних до повного виконання боргових зобов`язань. Крім того сторони підписали Додаток №1 до вказаного коредитного договору (Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, загальні витрати за кредитом), а також паспорт споживчого кредиту та Додаток №1 до нього (орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту). Вказані документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису відкритого ключа. Позивачем до позову також додано копію меморіального ордеру №30277391 від 24.02.2024, з якого вбачається, що позивачем на рахунок відповідача на виконання умов договору перераховано кошти у розмірі 20 400 грн. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором №3000020426, що підтверджується меморіальним ордером №40723487 від 24.02.2024 та не заперечувалося відповідачем. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, правильність якого перевірена судом та не заперечувалась відповідачем, вбачається наступне: заборгованість відповідача за кредитним договором №3000020426 станом на 12.07.2024 становить 23 499,01 грн., і складається із заборгованості за тілом кредиту 20 400,00 грн., заборгованості за відсотками 3099,01 грн. Згідно зі ст. 525 ЦК Україн одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, враховуючи, що відповідачем порушувалося зобов`язання з повернення коштів та сплаті відсотків за користування ними, що встановлені умовами договору, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.\~141\~ч.\~2\~п.\~1\~ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. За такого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Outcome: approved