Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований такими обставинами. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Спільне життя сторін не склалося, [PERSON] переїхала, залишивши сина проживати разом із батьком. Вже більше двох років мати не відвідувала дитину. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини, мати не надає дозвіл на виїзд з дитиною на відпочинок, на навчання за кордон. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні батька. В обгрунтування позову позивач зазначає, що 20.02.2019 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/13244/18 [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та неповнолітньої [PERSON] [INFO] . Під час розгляду справи представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причину неявки не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність та відзив не подавала. Представник Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли у зв`язку із особистими немайновими правами, обов`язками батьків та дітей, та в зв`язку із обов`язком батьків утримувати дитину а тому регулюються Главою 13, 15 СК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а. с. 5). Із характеристики [PERSON] , наданої 25 вересня 2023 року вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Як зазначає позивач, відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Із довідки № 35 від 22.09.2023 року, наданої в. о. директора ясла-садок № 16 «Чайка» вбачається, що дитина відвідує вказаний заклад дошкільної освіти з 01.09.2020 року по теперішній час. До дошкільного закладу дитину приводять та забирають тільки батько та бабуся - [PERSON] . За весь час відвідування дошкільного закладу мати дитини - [PERSON] в садочку не з`являлась (а. с. 8). Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї (ч. 1 ст. 5 СК України). Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (стаття 3 СК України). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною першою статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, не приймає участь у її вихованні. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). 24 липня 2024 року органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (а. с. 54-57). Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21). Висновок органу опіки та піклування ґрунтується на тому, що мати дитини з дитиною не проживає та не спілкується, місце її проживання невідомо, дитина її не знає. В обґрунтування висновку органом опіки та піклування зазначено про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.02.2019 року по справі № 523/13244/18 [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та неповнолітньої [PERSON] [INFO] . Аналогічні доводи про наявність рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав відносно інших її дітей заявлялись і позивачем в обґрунтування позовних вимог. Із відкритого джерела, а саме, із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 15.07.2019 року заочне рішення від 20.02.2019 року скасовано, справу призначено до нового розгляду. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 04.03.2020 року відмовлено у задоволенні позову Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських справ та стягнення аліментів. Таким чином, висновок органу опіки та піклування від 24.07.2024 року № 2925/01-20 ґрунтується на недостовірній інформації, а тому суд з ним не погоджується та не приймає до уваги. Матеріали справи також не містять відомостей про застосування до [PERSON] заходів попередження та впливу про необхідність змінити ставлення до дитини. Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно свого сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності (ст. 8 Конвенції). Європейський суд з прав людини в справі «Хант проти України» зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав належить залишити без задоволення, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, а позбавлення батьківських прав матері відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме найкращих інтересів самої дитини. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі частки від доходів відповідача, суд вважає, що вказані позовні вимоги належить задовольнити частково. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що на час розгляду справи судом малолітній [PERSON] проживає разом із батьком, що дає підстави останньому звертатися до суду із позовом про стягнення з матері дитини аліментів. Разом із цим, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у [PERSON] трьох неповнолітніх дітей - 2007, 2009, та 2011 року народження, щодо яких відповідача батьківських прав не позбавлено, а тому вважає достатнім, справедливим та таким, що буде відповідати інтересам всіх неповнолітніх дітей відповідача стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.

Outcome: partial