Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

10.07.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання як повнолітньої доньки, оскільки вона продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дати подання позову і до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 03.09.2004 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська. Рішенням Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 09.05.2024 року шлюб між сторонам було розірвано та рішення суду набрало законної сили станом на 11.06.2024 року. Сторони є батьками двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та утримуються нею. При цьому 26 квітня 2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей було відкрито провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей. Однак, [INFO] старшій донці [PERSON] виповнилось 18 років. Як пояснила позивач, відповідно до довідки №18 від 05.07.2024, виданої деканом факультету харчових та хімічних технологій Навчально-наукового інституту «Український державний хіміко-технологічний університет» Українського державного університету науки і технологій, [PERSON] є студенткою 2 курсу денної форми навчання, зарахована на 1 курс з 01 вересня 2023 року. У довідці зазначено про навчання доньки сторін за ОКР бакалавра, тобто, як вказала позивач, терміном у 4 роки до 31 червня 2027 року. Позивач зазначила, що у зв`язку з навчанням на денній формі, донька не має змоги працевлаштуватись, доходу не отримує. Тому батько, який здоровий і працездатний, може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період її навчання. Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позов із запереченнями проти позовних вимог. Проте 02.12.2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Волинець Тетяна Вікторівна подала до суду клопотання, в якому зазначила, що повнолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, донька [PERSON] має право особисто звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на свою користь особисто. До вказаного клопотання представник відповідача долучила копію пенсійного посвідчення [PERSON] та копію рішення Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року у справі №203/1349/24. При цьому представник відповідача у письмовій заяві від 02.12.2024 року зазначила, що відповідач просить суд залишити без задоволення позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Під час судового засідання позивач підтримала у повному обсязі позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Позивач пояснила, що їх з відповідачем повнолітня донька проживає разом з матір`ю за фактичною адресою її місця проживання: [ADDRESS] , а за адресою реєстрації вона з дітьми фактично не проживає. Відповідач не дозволяє дітям проживати за адресою реєстрації: [ADDRESS] , та фактично вони проживають з нею. Позивач зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований та за останньою інформацією працює в АТ «Укрзалізниця», що було встановлено рішенням суду в іншій цивільній справі щодо стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої та неповнолітньої доньок на той час. Наразі старша повнолітня донька навчається у хіміко-технологічному університеті та не працює офіційно, потребує утримання батьків. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2024 року, цивільну справу №203/3512/24, провадження №2/0203/1464/2024, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду 12.07.2024 року. Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~187\~ЦПК\~України,\~судом\~з\~метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до відповіді від 15.07.2024 року, з Єдиного державного демографічного реєстру, відсутні відомості щодо місця реєстрації відповідача. 15.07.2024 року на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб, у відповідь на який 20.08.2024 року (передано судді 21.08.2024 року) надійшла інформація з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо місця проживання відповідача [PERSON] , який в м.\~Дніпрі не значиться зареєстрованим. Відповідно до\~відповіді від 15.07.2024\~року\~з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру,\~позивач зареєстрована\~за\~адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.08.2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання, призначене на 02.12.2024 року, з`явилась позивач. У судове засідання відповідач та його представник не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Водночас 02.12.2024 року через канцелярію суду представник відповідача подала до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача. Суд, заслухавши думку позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача та його представника. Під час судового розгляду справи по суті судом були заслухані усні пояснення позивача по суті позовних вимог, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, та 02.12.2024 року у судовому засідання було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18.07.2006 року, серії [NUMBER] . Відповідно до довідки №18 від 05.07.2024, виданої деканом факультету харчових та хімічних технологій Навчально-наукового інституту «Український державний хіміко-технологічний університет» Українського державного університету науки і технологій [PERSON] , [PERSON] є студенткою 2 курсу денної форми навчання ННІ УДХТУ УДУНТ IV рівня акредитації, зарахована на 1 курс на базі ОКР молодшого бакалавра, з 01 вересня 2023 року; форма навчання бюджетна, довідка чинна до 03.01.2025 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.08.2024 року, справа №203/1349/24, провадження №2/0203/888/2024, яке набрало законної сили станом на 20.09.2024 року, було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої та малолітньої доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період з дня подання позову 20 березня 2024 року та до досягнення повноліття найстаршою донькою [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] включно; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 05 липня 2024 року та до досягнення дитиною\~ [PERSON] , [INFO] , повноліття, а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. За змістом вказаного рішення суду судом було встановлено, що відповідач станом на 05.04.2024 року є працевлаштованим та працює в АТ «Укрзалізниця» Структурний підрозділ «Дніпровська дирекція» Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд», займає посаду електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду, та за період з квітня 2023 року по березень 2024 року загальна сума його доходу без урахування аліментів становила 173905,00 грн. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , [PERSON] отримує пенсію за віком, терміном дії: довічно, дата видачі: 27.03.2024 року. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Згідно зі статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.\~ Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.\~ Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року №759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За правилами, встановленими\~ статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина,\~які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання),\~виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові №644/3610/16-ц від 17.04.2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує. Відповідно до\~пункту 1,\~пункту 13\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~«Про перелік\~видів доходів,\~які враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів\~на одного\~з подружжя,\~дітей,\~батьків,\~інших осіб»\~від 26\~лютого 1993\~року №\~146,\~утримання аліментів\~з працівників\~провадиться з\~усіх видів\~заробітку і\~додаткової винагороди\~як за\~основною роботою,\~так і\~за роботою\~за сумісництвом,\~в тому\~числі з: 1)\~основної заробітної\~плати за\~посадовим \~окладом,\~тарифною ставкою,\~відрядними розцінками\~тощо; 2)\~усіх видів\~доплат і\~надбавок до\~заробітної плати; 3)\~грошових і\~натуральних премій; 4)\~оплати за\~надурочну роботу,\~за роботу\~в святкові,\~неробочі та\~вихідні дні; 5)\~заробітної плати,\~що зберігається\~ під\~ час\~відпустки,\~а також\~з одержуваної\~при звільненні\~компенсації за\~невикористану протягом\~кількох років\~відпустку; 6)\~ заробітної\~ плати,\~ що\~ зберігається\~ під\~ час\~ виконання\~державних і\~громадських обов`язків,\~та в\~інших випадках\~збереження середньої\~заробітної плати; 7)\~винагороди за\~загальні річні\~підсумки \~роботи \~підприємств та\~організацій; 8)\~винагороди,\~що виплачується\~штатним літературним\~працівникам газет,\~журналів,\~агентств друку,\~радіо,\~телебачення із\~фонду \~літературного гонорару,\~а також\~нештатним літературним\~працівникам,\~що підлягають\~державному соціальному\~страхуванню; 9)\~одноразової винагороди\~(відсоткових\~надбавок)\~ за\~ вислугу\~років; 10)\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~а також\~з допомоги\~по тимчасовій\~непрацездатності,\~що встановлені\~в колективних\~сільськогосподарських підприємствах; 11)\~доплат до\~допомоги по\~державному соціальному\~страхуванню,\~виплачуваних за\~рахунок підприємств,\~установ,\~організацій; 12)\~сум,\~виплачуваних для\~відшкодування збитків\~у \~зв`язку\~ з\~втратою працездатності\~внаслідок каліцтва\~або \~іншого \~пошкодження здоров`я,\~за винятком\~сум для\~відшкодування витрат\~ на\~ догляд\~ за\~ними,\~ на\~ додаткове\~харчування,\~ \~санаторно-курортне\~ \~лікування (включаючи\~оплату проїзду)\~і протезування\~потерпілих; 13)\~допомоги по\~безробіттю; 14)\~одержуваної пенсії,\~за винятком\~надбавок \~до пенсії,\~ що\~виплачуються особам\~з інвалідністю\~першої групи\~на догляд\~за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю »;\~15)\~стипендій,\~виплачуваних студентам\~ в\~період \~навчання \~у вищих\~навчальних \~закладах,\~учням \~професійних \~навчально-виховних\~закладів та\~слухачам навчальних\~закладів підвищення\~кваліфікації та\~перепідготовки кадрів; 16)\~доходів \~від \~підприємницької діяльності,\~селянських (фермерських)\~господарств,\~кооперативів,\~об`єднань\~громадян,\~а також\~доходів,\~що припадають\~ на\~частку \~платника \~аліментів \~від присадибної\~ділянки або\~підсобного господарства; 17)\~усіх видів\~заробітку,\~одержуваного адвокатами\~за роботу\~в юридичних\~консультаціях; 18)\~плати,\~отриманої за\~передачу в\~оренду земельної\~ділянки або\~земельної частки\~(паю); 19) інших видів заробітку. Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 2 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 ЦПК України, повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до пунктів 2 та 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом,\~не приховувати докази. Концепція справедливого судового розгляду, в аспекті дотримання принципу змагальності, передбачає право сторін судового розгляду знати і коментувати всі подані докази або подані пояснення, які мають суттєве значення та впливають на рішення суду таким чином, який може бути несприятливим для будь-якої із сторін; право на змагальний процес для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, як витлумачено судовою практикою, в принципі означає можливість учасників мати відповідні знання та можливість коментувати всі надані докази чи зауваження з метою впливу на рішення суду, подані навіть незалежним членом національної юридичної служби (рішення ЄСПЛ у справі Ferreira Alves (№3) v. Portugal, №25053/05, п. 35-43). Верховний Суд у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №134/18/13-ц, виходив також з того, що у пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення «Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece» №54111/07); справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (рішення «Mirolubovs and Others v. Latvia», №798/05, №103). У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) та п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» (заява №38789/04) наголошується на принципі рівності сторін \~одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У розумінні «справедливого балансу» кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява №17748/91 п. 38). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позивач довела належними та допустимими доказами те, що вона має право на присудження аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, а відповідач як батько повнолітньої дитини зобов`язаний надавати їй матеріальну допомогу, оскільки вона її потребує. При цьому суд враховує те, що сторонами не заперечується факт того, що їх повнолітня дитина, яка продовжує навчання, фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , хоча зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та за поясненнями позивача, не проживає з разом батьком. Водночас відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, в порушення принципу змагальності сторін, жодним чином не обґрунтував та не підтвердив факт того, що він не може надавати матеріальну допомогу своїй поновлітній донці, яка продовжує навчання. Тим більше, відповідачем не спростовані факти, встановлені судом, про те, що він отримує пенсію за віком, але продовжує працювати в АТ «Укрзалізниця». Також відповідач не вказав, у якому ж розмірі він може надавати матеріальну допомогу дитині, а якщо він взагалі позбавлений такої можливості, то чим це обґрунтовується. Водночас доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а зворотного суду не доведено. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Відповідно до частин 1, 2, 6, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що позивач утримує повнолітню дитину сторін, яка продовжує навчання, та потребує матеріальної допомоги, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з матір`ю обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Тому у суду наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а відповідачем не доведено зворотного. Суд, вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, враховує вимоги статті 182 СК України, а також те, що відповідач є здоровою особою, працює, повнолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю за їх фактичним місцем проживання, що не заперечується сторонами, навчається у вищому навчальному закладі. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved