Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

На розгляд суду передано цивільну справу за вказаним позовом із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, стягнути з неї на його користь аліменти на утримання дитини, позбавити відповідачку батьківських прав щодо її дитини. Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 12.11.2015 у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції, Актовий запис №3540, та є рідними батьками дівчинки [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що відповідачка ухилилася від виконання батьківських обов`язків, не бере матеріальної участі в утриманні дитини. Дитина проживає разом із відповідачем. В ході підготовки справи до судового розгляду Виноградівська міська рада Закарпатської області як орган опіки та піклування подала до суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав щодо двох її дітей. Відповідачка відзиву не подала. У судове засідання на судовий розгляд справи учасники справи не з`явилися. Позивач письмово клопотав про розгляд справи без його участі на підставі наведених у позовній заяві доводів та поданих письмових доказів. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Позов підтримує, просить задоволити. Відповідачка не з`явилася на судовий розгляд справи, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення. Подала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без її участі. Заявила, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Із Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області до суду надійшла письмова заява, у якій третя особа просить розглядати справу без участі її представника. Судовий розгляд справи в силу ст.ст.280-282 ЦПК України проведено на підставі наявних у справі доказів (заочний розгляд). Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши подані на їх підтвердження письмові докази, ознайомившись із змістом Висновку органу опіки та піклування при Виноградівській міській раді Закарпатської області, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, суд вирішив наступне. Суд встановив, що позивач та відповідачка зареєстрували шлюб 12.11.2015 у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції, Актовий запис №3540, та є рідними батьками дівчинки [PERSON] , [INFO] . Зі слів позивача, що не заперечено відповідачкою, відповідачка проживає окремо, шлюбні відносини зіпсувалися, відповідачка не хоче йти на примирення. Відповідачка ухилилася від виконання батьківських обов`язків, не бере матеріальної участі в утриманні дитини. Дитина проживає разом із відповідачем. За змістом висновку Виноградівської міської ради Закарпатської області, відповідачка проживає у с.Велика Копаня, Берегівського району, куди переїхала жити разом із співмешканцем. Вона намагалася відновити контакт із дитиною, силою забирала її із садочка в м.Хуст, однак це негативно відображається на дитині. Тому дитиною не спілкується, категорично відмовилася від оформлення соціального супроводу сім`ї. Позивач стверджує, що домовленість про участь відповідачки у матеріальному утриманні дитини між ними відсутня. Відповідачка не бере участі у матеріальному утриманні дитини. Правовідносини, що виникли, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд пересвідчився, що позивач прийняв виважене та остаточне рішення про розірвання шлюбу, має на це достатню підставу, а тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зі слів позивача, відповідачка є здоровою працездатною людиною, має змогу працювати, така не обтяжена обов`язками із забезпечення умов життя, навчання та виховання неповнолітніх чи малолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб. Тому у цій частині позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у розмірі, який просить позивач. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у їх сукупності, суд переконався, що відповідачка свідомо ухилилася від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення життя, здоров`я та виховання своєї дитини, щодо якої має батьківські права та обов`язки. Вже з грудня 2022 відповідачка не спілкується з дитиною, не навідує її, не займається забезпеченням її життя, розвитку, не піклується про її здоров`я. У справі не встановлено обставин, що б свідчили про об`єктивні та непереборні перешкоди у виконанні матір`ю батьківських обов`язків. Такий стан речей має тривалий характер, триває більше року. Вирішуючи спір у даній частині суд враховує також Висновок органу опіки та піклування. Тому, суд вирішив, що вимога позову про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дитини є обґрунтованою, підлягає задоволенню, та не суперечить інтересам дитини, а навпаки слугуватиме підставою для її додаткового соціального захисту. Позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини буде не лише мірою відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, а й відповідатиме найкращим інтересам дитини, яка позбавлені як батьківського піклування так і відповідного статусу, який дає підстави для надання дітям соціального захисту. Отже, суд знаходить позовні вимоги в цілому обґрунтованими, є законні підстави для їх задоволення. Позов слід задовольнити у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на відповідачку. Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення аліментів, за яку звільнений від сплати судового збору, та із двома іншими немайновими вимогами, за які мав сплатити по 1211,20 грн за кожну, і які сплатив. Тому з відповідачки на його користь слід стягнути 2422,40 грн судових витрат. Крім того з відповідачки на користь держави слід стягнути 1120,20 грн судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved