Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 червня 2024 року звернувся до суду з цією заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2011 року до 08 квітня 2024 року, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON] . Дитина проживає з ним за адресою реєстрації: [ADDRESS] , перебуває на його повному утриманні, мати дитини, відповідачка по справі, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, проживає окремо, не цікавиться психологічним станом та здоров`ям дитини. Син бажає проживати саме з ним. Оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні сина, то метою встановлення цього факту є захист прав та інтересів дитини, зокрема, самостійно обирати вид та форму навчального закладу, декларувати та реєструвати місце проживання дитини, отримання соціальної допомоги як особі, яка самостійно виховує дитину. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав та надав пояснення про те, що з дружиною, відповідачкою по справі, проживали у шлюбі 13 років, [INFO] в них народився син [PERSON] , відповідачка не працювала, займалася домогосподарством. В лютому 2024 року вона покинула його та сина, переїхала проживати в м. Охтирку Сумської області, подала позов до Краснопільського районного суду Сумського району про розірвання їх шлюбу, який було задоволено. З того часу син проживає разом з ним, відповідачка матеріальної допомоги на його утримання не надає, з сином не спілкується, не приймає участі в його вихованні. Дитина виявляє бажання проживати з ним, оскільки с. Славгород Сумського району перебуває на прикордонні з рф, часто обстрілювалося, вони переїхали в Лебединський район, сину в подальшому треба буде навчатися. Відповідачка збиралася виїздити за кордон. Заяв на стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини він не подавав, оскільки має можливість забезпечувати сина самостійно, позбавляти її батьківських прав не бажає. Вважає, що його право порушено так як не в повному обсязі може виконувати свої батьківські права. Представник позивача, адвокат Мачула А.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, не заперечує проти самостійного вихованням позивачем дитини. Орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позову. 10 вересня 2024 року відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та вказала, що виходячи виключно з інтересів сина, який висловив рішення залишитися на вихованні, утриманні та проживанні з батьком, протиправно примушувати його до проживання з нею проти його волі, та її не можливості виховувати, утримувати та забезпечувати його всім необхідним, не заперечує проти заявлених позовних вимог. До цієї заяви відповідачка подала нотаріально посвідчену заяву від 24 травня 2024 року, якою надала згоду на проживання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації та проживання його батька [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та фактичне самостійне виховання, постійне місце проживання сина з батьком, на отримання аліментів чи інших соціальних виплат, що сплачуються у разі вихованням дитини батьком, не претендує / а.с. 91/. Представник третьої особи [PERSON] надав інформацію по справі, з якої слідує, що відділом «Служба у справах дітей» Краснопільської селищної ради було вивчене питання та винесене на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської селищної ради 22 жовтня 2024 року. При розгляді цього питання було заслухано позивача [PERSON] , який вказав обставини, які були підставою для його звернення до суду, сусідки позивача [PERSON] , яка підтвердила факт перебування дитини на утриманні батька та його самостійному вихованні. Краснопільська селищна рада як орган опіки та піклування на підставі розгляду Комісії від 22 жовтня 2024 року № 10 вважає за можливість вважати, що [PERSON] самостійно виховує та утримує свою малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , а мати, починаючи з лютого 2024 року не займається вихованням дитини / а.с. 135-136/. В судове засідання представник третьої особи не прибув, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи / а.с. 152/. Суд з урахуванням думки позивача, його представника вважає за можливо розглянути справу без участі відповідачки та представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів / ч. 1 ст. 4 ЦПК України/. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 18 лютого 2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Славгородською сільською радою Краснопільського району Сумської області, актовий запис № 01, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] / а.с. 13/. Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 08 квітня 2024 року за позовом [PERSON] вказаний шлюб розірвано / а.с. 14-16/. [PERSON] народився [INFO] в с. Словгород Краснопільського району Сумської області, актовий запис № 11, батьки: [PERSON] та [PERSON] , місце реєстрації: Славгородська сільська рада Краснопільського району Сумської області, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] / а.с. 12/. З Витягу № 130 про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 10 травня 2024 року № 02388-130/185 слідує що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; крім нього за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] / а.с. 17/. Актом № 01852-41/184 від 10 травня 2024 року уповноваженої особи Краснопільської селищної ради Степаненка Ю.Д. встановлено зі слів [PERSON] , що він зареєстрований і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] / а.с. 18/. Згідно з відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру від 08 липня 2024 року [PERSON] з 09 травня 2024 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] / а.с. 21/. Відповідно до ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частина перша ст. 319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого зазначити мету встановлення факту. Проте суд критично відноситься до обґрунтування мети, з якою позивач просить встановити цей факт. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення. Посилання позивача на необхідність реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатися до матері для отримання її згоди, в тому числі на переміщення дитини, можливості одноосібно звертатися до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, саме по собі не свідчить про наявність в нього особистого права, яке безпосередньо порушується чи оспорюється відповідачкою. Отже, слід дійти висновку, що позивач звернувся до суду з метою закріплення факту, який ніким не оспорюється та не ставиться під сумнів. На думку суду, встановлення факту самостійного виховання позивачем дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено в позові, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих його прав як батька, про які він зазначив у позові. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин 2-5 ст. 150 СК батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин 1-2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином суд дійшов висновку, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання, виховання та утримання дитини. Це випливає як з пояснень позивача, так і з позиції відповідачки. Крім того, до звернення позивача до суду з цим позовом відповідачка 24 травня 2024 року надала нотаріально посвідчену заяву про її згоду на постійне проживання малолітнього сина з батьком, позивачем у справі, та на його фактичне самостійне виховання дитини, тобто в даному випадку відсутній предмет спору. Верховний Суд в своїй постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22 / провадження № 61-12919св23/ сказав, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтування позову. Прикладами можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Предмет спору - об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація. Предмет спору має бути відсутнім, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Велика Палата Верховного Суду в п. 28 ухвали від 10 січня 2024 року у справі № 916/1042/22 / провадження № 12-68гс23/ вказала, що для правильного застосування положення п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК / аналогом якого є п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК/ вирішальним є наявність чи відсутність предмета спору на час звернення з позовом до суду, оскільки відсутність предмета спору на час звернення до суду свідчить про відсутність порушеного права позивача, а тому є підставою для відмови в задоволенні позову, а не закриття провадження у справі.

Outcome: dismissed