Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема: -Заборонити кривднику [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої [PERSON] (РНОКРЙЙ: [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] та будь-якого її фактичного місця перебування. -Заборонити кривднику [PERSON] перебувати за місцем проживання постраждалої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . -Заборонити кривднику [PERSON] вести листувания, телефонні розмови з постраждалою [PERSON] та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву мотивує тим, що з 01.03.2008 року до 04.06.2024 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . На даний час заявниця разом із неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . При цьому, заінтересована особа [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями та перебуваючи в стані сп`яніння прибуває за місцем проживання заявниці [PERSON] та погрожує останній фізичною розправою, застосовує фізичну силу, ображає та принижує її людську гідність, вчиняє психологічне насильство, під дією алкоголю ламає двері до квартири, спускає колеса в автомобілі заявниці тощо. Крім того, заінтересована особа [PERSON] переслідує заявницю, втручається в її особисте життя, незважаючи на припинення шлюбу, постійно телефонує, пише непристойні та погрозливі повідомлення у менеджері, присилає фото з гранатою у руках і погрожує нею. У зв`язку із зазначеною систематичною та протиправною поведінкою [PERSON] заявниця змушена була неодноразово звертатись до працівників поліції, за результатами яких було складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, які в подальшому розглянуті судом та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначеної протиправної поведінки заінтересована особа [PERSON] не припинив та продовжує систематично вчиняти. А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернулась до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити. Представник заявника адвокат Змисла М.Р. та заявник [PERSON] в судовому засіданні подану заяву та заявлені в такій вимоги підтримали та просили задовольнити. Крім того, заявник в судовому засіданні пояснила, що заінтересована особа [PERSON] є її колишнім чоловіком. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибуває за місцем її проживання та вчиняє відносно неї постійне домашнє насильство фізичного, психологічного та економічного характеру. Дії колишнього чоловіка мають систематичний характер, на зауваження та профілактичні бесіди з працівниками поліції не реагує. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти заяви заперечив та просив в задоволенні такої відмовити. Підтвердив, що дійсно мав місце випадок, коли він проколов шини в автомобілі своєї колишньої дружини, однак така його поведінка була пов`язана із особистим конфліктом з дружиною щодо його участі у вихованні та побаченні з дітьми. Не заперечив змісту повідомлень, надісланих заявнику у месенджері «Viber», копії скріншотів яких долучено заявником до матеріалів справи. Ухвалою судді\~від 20.11.2024\~року заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Заслухавши пояснення заявника, його представника та заінтересованої особи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд вважає, що заяву слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України\~"Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п.4 ч.2\~ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями\~ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення\~Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Згідно з\~частиною третьою\~статті 26\~ Закону\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18). Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2008 року. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04 червня 2024 року шлюб між подружжям розірвано (а.с.5). Звертаючись до суду з вказаною заявою заявник [PERSON] обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа [PERSON] систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру. На зауваження, неодноразово здійснені працівниками поліції бесіди профілактичного характеру, складені протоколи про адміністративні правопорушення та прийняті судові рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не реагує та продовжує свою протиправну діяльність. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису. Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що є обгрунтовано доведеним факт вчинення заінтересованою особою [PERSON] відносно заявника систематичного домашнього насильства. Вказані висновки підтверджуються наступним. Згідно долучених заявником до матеріалів заяви копій талонів-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с.16-19) встановлено, що заявник [PERSON] зверталась 21.08.2024 року до Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області та 27.02.2024 року, 19.10.2024 року, 20.10.2024 року до Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області із заявами про вчинення щодо неї протиправних дій колишнім чоловіком [PERSON] погрози фізичною розправою, образи нецензурною лайкою, застосування фізичної сили (душив), спуск колес в автомобілі заявниці та облиття машини зеленкою, гучно стукає у двері і словесно погрожує вбивством та інші. Щодо події, яка мала місце 21.08.2024 року, зокрема [PERSON] застосував до заявника [PERSON] фізичні силу (душив), остання зверталась за медичною допомогою, що стверджується долученою до матеріалів справи копією консультаційного висновку спеціаліста (а.с.23). Також, відносно [PERSON] 04.11.2024 року інспектором Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, серії ВАД №229927 за вчинення 20.10.2024 року психологічного домашнього насильства відносно колишньої дружини [PERSON] (а.с.20). Крім того, постановою Франківського районного суду м.Львова від 09.09.2024 року у справі 465/6747/24 (провадження №3/465/3055/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (21.08.2024 о 13 год. 20 хв., в сквері по [ADDRESS] , вчинив відносно своєї колишньої дружини, [PERSON] , психологічне та фізичне домашнє насильство, а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, тягнув за волосся, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП). Як вбачається з долучених заявником до матеріалів справи роздруківок скріншотів з мобільного месенджера "Viber" (а.с.6-12) заінтересована особа [PERSON] систематично надсилає заявнику [PERSON] повідомлення непристойного характеру, що принижують її як жінку та маму. Зміст та правдивість вказаних повідомлень заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не оспорював, навпаки підтвердив, що такі дійсно писав він. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] . Зазначене також дає підстави стверджувати про те, що є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та про які зазначає сама заявниця у прохальній частині поданої заяви. Встановлюючи строк дії обмежувального припису, суд враховуючи позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18 (провадження № 61-7849св19), згідно якої такий має бути пропорційним і достатнім та визначається із урахуванням оцінки ризиків, вважає обґрунтованим видачу обмежувального припису відносно кривдника на строк 6 місяців. А тому з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність заявлених вимог, а тому вважає, що такі підлягають до задоволення з наведених вище мотивів.

Outcome: approved