Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 22.05.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю тертьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову зазначено, що 17.05.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі [INFO] у них народилася спільна дитина [PERSON] . Проте сімейне життя у подружжя не склалося. Шлюбно-сімейні відносини були припинені. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.09.2016 року розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] залишилася проживати з матір`ю [PERSON] , яка самостійно її виховує, утримує, забезпечує навчання, лікування. Батько [PERSON] після розірвання шлюбу проживає окремо, не цікавився дитиною, її життям, здоров`ям, навчанням та вихованням, не піклується про дитину, не надає грошові кошти на її утримання. Що вказує на фактичне ухилення батьком [PERSON] від виконання своїх батківських обов`язків. Тому [PERSON] звернулася до суду за захистом з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських право щодо дитини [PERSON] . Короткий зміст відзиву на позов. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] , в якому просив не позбавляти його батьківських прав на його дитину [PERSON] , яку він дуже любить. В обґрунтування позову зазначив, що після розірвання шлюбу з [PERSON] з 2016 по 2021 роки він спілкувався з дитиною, приймав участь у її житті, спілкувався, зустрічався. Проте з 2021 року [PERSON] стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, заблокувала мобільний та інтернет зв`язок, а у 2022 році взагалі без його дозволу вивезла дитину за кордон. Така поведінка [PERSON] проявилася після виникнення у неї стосунків з іншим чоловіком. Тому [PERSON] не має можливості зв`язатися з дитиною [PERSON] , щоб приймати участь у її житті, вихованні, навчанні. За таких обставин не можна вважати наявним його ухилення від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] має бажання виховувати та утримувати свою доньку, не має заборгованості зі сплати аліментів. Тому [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав на дитину [PERSON] . Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. (т.1 а.с.20). Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. (т.1 а.с.127). Позиція учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представники адвокат Маслій В.М., адвокат Кінаш Т.В., в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Альошкіна О.І. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування Таценюк С.П. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки, яким установлено недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав на дитину [PERSON] . Обставини встановлені судом, мотиви ухваленого рішення. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Крюківським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. (а.с. 8). Дитина [PERSON] має зареєстроване місце проживання з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи №4723 від 08.02.2020 року за відомостями Автоаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської райди Полтавської області. (а.с.10). Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.09.2016 року ухвалено розірвати шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.05.2014 року в Центральному відділі ДРАЦС Кременчуцького МУЮ, актовий запис №290. Місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю [PERSON] (а.с. 11). Згідно з листом Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №59 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] відвідувала в цьому навчальному закладі дошкільну групу з 21.09.2017 року по 30.05.2021 року. Приводили та забирали дитину мама [PERSON] , та бабуся [PERSON] . Батько [PERSON] жодного разу не приводив та не забирав дитину із закладу, не підтримував контакт з вихователем та адміністрацією закладу. (а.с.12). Згідно з довідкою Кременчуцького ліцею №6 «Правобережний» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №03/26-43 від 17.05.2023 року, [PERSON] навчається в цьому закладі у 2-А класі. Батько [PERSON] не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчальними успіхами доньки, не спілкується з учителями. (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №1297 від 06.07.2023 року затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . При складанні такого висновку органом опіки було установлено, що мати [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо їх дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки батько з ними не проживає з 2016 року, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не вітає з днем народження, не утримує матеріально. З 2016 року [PERSON] займався протиправною діяльністю, має борги на суму близько 5000000 грн., що може в майбутньому загрожувати життю та здоров`ю їх спільної дитини. На теперішній час їм не відомо місце перебування [PERSON] , він постійно переховується. Разом з тим на теперішній час [PERSON] співмешкає з іншим чоловіком, який добре відноситься до її доньки, допомагає виховувати та матеріально утримувати дитину, ставиться як до рідної. Дитина [PERSON] з матір`ю [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання дитина забезпечена усім необхідним, стан помешкання задовільний, наявні усі комунальні зручності, інтернет, меблі, одяг, взуття, навчальне приладдя. Дитина [PERSON] весела та комунікабельна, пояснила, що проживає з мамою та бабусею, які піклуються про неї, допомагають у навчанні. Батько приходив у вересні у школу на свято першого дзвоника, коли вона йшла у перший клас. Але наразі він їй не телефонує, не вітає на день народження, хоча вона не заперечує проти спілкування з ним. Відповідно до інформації КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Кременчука від 12.06.2023 року №01-17/276, дитина [PERSON] не має хронічних захворювань, не перебуває на диспансерному обліку, щеплена за календарем. Декларація про надання первинної медичної допомоги укладена матір`ю з лікарем-педіатром [PERSON] Догляд за дитиною здійснює мати за рекомендацією лікаря. Відповідно до інформації Кременчуцького ліцею №6 «Правобережний» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 13.06.2023 року №01-20/236, [PERSON] навчається у ліцеї з першого класу. Рівень розумового розвитку дитини відповідає віковим особливостям. Учениця має високий рівень навчальних досягнень, до навчання ставиться відповідально, своєчасно готує домашні завдання, активно працює на уроках. Поліна спокійна, старана, дисциплінована, без поважних причин не пропускайє заняття. Вихованням дитини займається мати, яка постійно цікавиться шкільним життям, відвідує батьківські збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя, допомагає дитині у навчанні. За період навчання батько [PERSON] не цікавився успіхами доньки, не відвідував батьківські збори. Відповідно до інформації Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 13.06.2023 року №3459/01-27, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , з 29.06.2013 року по тепершіній час. [PERSON] прибув до служби у справах дітей та заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Вказував на безпідставність звинувачень [PERSON] про наявність у нього заборгованості. Пояснив, що проживає та працює у м. Полтава, веде здоровий спосіб життя, має стабільнй дохід, дотримується законів. Після розірвання шлюбу з [PERSON] у 2016 році періодично спілкується з дитиною [PERSON] , добровільно надавав кошти на її утримання. В останнє бачив дитину, коли вона йшла у перший клас на святі першого дзвоника у вересні 2021 року. Після чого контакт з дитиною припинився, оскільки мати стала чинити перешкоди у їх спілкуванні, заблокувала номери телефонів та інтернет зв`язок, у 2022 році виїхала за кордон України. [PERSON] стверджував, що бажає приймати участь у вихованні дитини та її утриманні, цікавиться її життям. До служби у справах дітей також звернулися бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , які скаржилися, що не мають змоги бачити свою онуку [PERSON] , оскільки її мати [PERSON] чинить їм та батьку [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вказували, що [PERSON] любить свою дитину [PERSON] , бажає приділяти їй уваги та матеріально утримувати. За таких обставин орган опіки та піклування прийшов до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] (а.с. 36-42). Практикуючий психолог [PERSON] надала психологічне заключення від 24.06.2023 року про те, що за зверненням матері [PERSON] проведено обстеження дитини [PERSON] , [INFO] , яка навчається у 3-А класі Кременчуцького ліцею №6 «Правобережний». Дитина розвинена за віковими нормами. Виявлений підвищений стан тривожності. У дитини підвищений момент переживання подій, які зараз відбуваються в Україні, який перекликається з негативною емоцією гніву та зафіксованим почуттям страху (фобія втрати). Висока вірогідність генералізованих емоційних реакцій, які сформувалися на підгрунті прихованої фобії втрати. Реакції симпатичного відділу можуть видавати в подальшому високі наслідки фрустрацій: замкненість на власних комплексах, загальний регрес особистості. У дитини на момент дослідження сформована достатня ступінь загальних соціально-емоційних цінностей, що відстежується у її розповіді про сім`ю, про маму, бабусю, тата [PERSON] , про друзів та школу. Всі переживання дитини пов`язані з проживанням ситуацій з татом [PERSON] , які позитивно закарбувалися у свідомості дитини, її розповіді про тата [PERSON] насичені яскравими емоціями. Високо виражений фактор мотиваційної направленості до засад сім`ї, які були розвинені з боку матері. Дослідна ІДЕАЛІСТ - представник гармонізуючої психоформи - людина, налаштована на пошук гармонії і злагоди між людьми, чого вона зараз не отримує. Тато [PERSON] - співмешканець матері [PERSON] . Жодних спогадів про рідного батька [PERSON] - у дитини не проявилося під час дослідження, окрім невеличкої фрази, що він від нас пішов. Отже психологом зроблено висновки, що у дитини було виявлено підвищений стан особистої тривожності та набуту лабільність нервової системи, що свідчить про високу вірогідність нервового зриву. Виявлені перші ознаки формування сталого почуття фрустрації. Рекомендовано стан спокою. (а.с. 65-67). Судом були допитані свідки зі сторони позивача, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є її знайомими та сусідами [PERSON] . Повідомили, що тривалий час не бачили батька [PERSON] у житті дитини [PERSON] . Судом були допитані свідки зі сторони відповідача, а саме його мати [PERSON] , батько [PERSON] , сестра [PERSON] . Указані свідки поповідомили, що [PERSON] був одружений з [PERSON] , мають спільну дитину [PERSON] . Нажаль, їх спільне життя не склалося, тому судом було розірвано їх шлюб, визначено місце проживання дитини з матір`ю. До грудня 2021 року між ними склалися добрі стосунки, [PERSON] дозволяла їм та батьку постійно бачити дитину, спілкуватися з нею, проводити разом час. Потім [PERSON] зустріла іншого чоловіка, тому стала чинити їм усім перешкоди у спілкуванні з дитиною, а саме: змінила дитині номер телефону, заблокувала дзвінки від них на своєму телефоні, не відповідає на їх дзвінки, ігнорує їх бажання зустрітися з дитиною. На початку війни у 2022 році [PERSON] вивезла дитину за кордон без дозволу батька, про що вони дізналися в ході їх пошуку, лише від спільних знайомих. А коли у 2023 році [PERSON] повернулася з дитиною в Україну, то одразу у травні звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав на дитину. Вони усі намагалися спілкуватися та зустрітися з дитиною [PERSON] , але мати чинить перешкоди. Свідки зазначали, що [PERSON] любить свою дитину [PERSON] , бажає приймати участь у її вихованні. Нажаль, [PERSON] вже тривалий час проживає в іншому місті, має по роботі тривалі відрядження, тому не може спілкуватися та бачитися з дитиною особисто, а тим більш із перешкодами, які чинить мати [PERSON] , - це стало просто неможливо. Мотиви суду при ухваленні рішення. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням ( рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (Haddad v. Spain), заява № 16572/17, пункт 54). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Крім того, правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22 (провадження № 61-7122св22), від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23 (провадження № 61-16570св23), від 12 червня 2024 року у справі № 727/6133/22 (провадження № 61-17151св23). Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58). У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 (провадження №61-2701св24) Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». Відповідно до статті 81 ЦПК України, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №358/689/22, провадження № 61-13923св23). У справі суд керувався тим, що позивачка не надала переконливих доказів свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками чи жорстокого поводження з дитиною та врахував, що відповідач вчиняє дії для налагодження контакту та зацікавлений в участі у житті дитини. Суд не установив свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, абсолютної байдужості до дитини (з урахуванням його заперечень проти позбавлення його батьківських прав), фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що він становив загрозу для здоров`я та розвитку доньки. Суду не подані об`єктивні докази на підтвердження доводів позивача [PERSON] , що відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дитини, зокрема має заборгованість по сплаті аліментів, чи притягався до кримінальної відповідальності, вчиняє злочинні/протиправні дії. Відсутня інформація про розгляд таких справ щодо [PERSON] і на офіційному сайті судової влади. Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 07 червня 2024 року у справі № 740/3478/23 (провадження №61-5260св24) Верховний Суд вказав про те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Суду першої інстанції було надано висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кеменчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно із цим висновком відсутні докази за статтею 164 СК України, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Висновок органу опіки суд вважає обгрунтованим, виконаним після повного дослідження обставин життя дитини [PERSON] та участі у її вихованні батьків, з врахуванням поведінки матері дитини щодо вчинення перешкод батьку та з його боку діду з бабою у спілкуванні з дитиною, з врахуванням поведінки батька, який проживає в іншій місцевості, ніколи не чинив насильство по відношенню до дитини, бажає приймати участь у житті, вихованні та утриманні дитини. Хоча прецедентна практика ЄСПЛ і Верховного Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, яким необхідно приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярних контактів зі своїми дітьми (рішення ЄСПЛ від 14 березня 2017 року у справі «K.B. та інші проти Хорватії» (K.B. AND OTHERS v. CROATIA), заява № 36216/13, пункт 143). Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не варто тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без урахування будь-яких інших факторів і проведення експертизи для визначення їхніх інтересів (рішення ЄСПЛ від 09 травня 2006 року у справі «C. Проти Фінляндії» (C. v. Finland), заява № 18249/02, пункти 57-59). Такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди її здоров`ю та розвитку (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), заява № 41615/07, пункт 136). Суд заслухав малолітню дитину [PERSON] , яка розуміла, що знаходиться в суді, на початку надання пояснень повідомила, що проживає з мамою, бабусею, татом [PERSON] , які займаються її вихованням, утриманням, допомагають у навчанні, забепечуюють її всім необхідним, проводять разом час, спілкуються, піклуються. Повідомила, що не бачила батька [PERSON] с першого дзвоника, коли йшла у перший клас до школи (тобто вересень 2021 року). Дуже сердита на нього, оскільки він її не відвідує. Сказала, що у неї новий телефон, але батько мав знайти її, наприклад зателефонувати мамі та дізнатися її новий номер. У неї немає номера телефону батька. Вона дзвонила батьку з телефону мами, але він не відповів. Повідомила, що давно не бачила батька, тому не зовсім пам`ятає його. Точно пам`ятає, що він ніколи не чинив їй зле, грався з нею. Пам`ятає як була з батьком у баби та діда на їх дачі. На питання суду чи бажає вона бачити батька, дитина, в присутності матері, спочатку повідомила, що не бажає, бо не знає його, але потім відчайдушно розплакалася, крізь сльози промовляючи, що сердиться на батька, бо він не йде до неї. З аналізу психологічного заключення практикуючого Психолога [PERSON] , суд враховує, що дитина [PERSON] , розвинена за віковими нормами, огорнута любов`ю та піклуванням бабусі, матері та її співмешканця. Але у дитини виявлено підвищений стан особистої тривожності та набуту лабільність нервової системи, що свідчить про високу вірогідність нервового зриву. Виявлені перші ознаки формування сталого почуття фрустрації. Висока вірогідність генералізованих емоційних реакцій, які сформувалися на підгрунті прихованої фобії втрати. Рекомендовано стан спокою. Суд оцінює пояснення та поведінку дитини в судовому засіданні, коли в ході допиту вона спочатку повторювала навіяні матір`ю вислови щодо батька, але потім не витримала такого психологічного тиску, відчайдушно заплакала зі словами, що сердиться на батька з приводу, що він до неї не приходить. Що безумовно вказує на бажання дитини спілкуватися з батьком. Суд враховує виявлені психологом об`єктивні ознаки психічного стану здоров`я дитини [PERSON] , але не погоджується з висновком психолога про те, що такі зміни у малолітньої дитини пов`язані лише з війною, яку вона навіть не бачила, проживаючи з 2022 року по весну 2023 року за кордоном України, а після повернення в Україну - у Кременчуці, якій не є територією ведення бойових дій. Так психолог виявив у малолітньої дитини фобію втрати, тривожність, лабільність нервової системи, стале почуття фрустрації. З огляду на поведінку дитини в судовому засіданні при згадуванні батька, коли перша реакція - повторення слів матері, а потім відчайдушні ридання, які показали її реальний біль в душі, з поясненнями, що їй боляче саме від того, що батько не приходить до неї, суд вважає, що такий стан дитини (фобія втрати, від якої виникла тривожність, фрустрація, нервовий зрив) виник саме через втрату спілкування з батьком [PERSON] , про що під впливом матері вона боїться не лише озвучити іншим людям, в суді чи на дослідженні у психолога, але навіть усвідомити для себе. Аналізуючи заключення психолога та поведінку дитини в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що [PERSON] внаслідок розлучення батьків, тривалих негативних відносин між матір`ю та батьком, коли з її життя зник рідний батько [PERSON] , страждає від втрати рідного батька, але під впливом матері сердиться на нього. Дитина налаштована на пошук гармонії і злагоди між членами своєї сім`ї, чого вона зараз не отримує. Наведена ситуація привела до підвищення стану її особистої тривожності та набуту лабільність нервової системи, що свідчить про високу вірогідність нервового зриву, виявлені перші ознаки формування сталого почуття фрустрації, висока вірогідність генералізованих емоційних реакцій, які сформувалися на підгрунті прихованої фобії втрати. Суд вважає, що особисті конфліктні відносини між батьками у родині призвели до відсутності емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, але не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20. Отже, позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини [PERSON] , яка бажає спілкуватися з батьком та страждає від його втрати. При цьому недостатня активність або певна бездіяльність батька з урахуванням обставин його життя (проживання його в іншій місцевості, перешкоди з боку матері щодо доступу до зв`язку з дитиною) є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Поведінка дитини [PERSON] в судовому засіданні вказують, що сімейні зв`язки між батьком і дитиною не були втрачені. Незважаючи на вплив матері, дитина підсвідомо все ж таки бажає бачити рідного батька, спілкуватися з ним. Також позивачка [PERSON] не надала будь-яких доказів і необхідності розірвання сімейних зв`язків батька [PERSON] з дитиною [PERSON] , які дозволили б виснувати про необхідність у позбавленні батьківських прав батька. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №553/3035/22 (провадження № 61-4502св24). Отже, позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам дитини [PERSON] (подібний висновок викладено у постанові Верховного суду від 01 серпня 2024 року у справі №761/25311/20-ц, провадження № 61-3153св24). У справі суд не встановив винної поведінки відповідача [PERSON] , тому не вбачав і підстав для її попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покладення на орган опіки та піклування контролю за виконанням ним батьківських обов`язків. Крім того, сама по собі відсутність попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не є окремою підставою, передбаченою статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень. Незастосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), про те, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав не вказує на його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку - стосується інших обставин, оскільки у тій справі суд виходив з фактичних обставин, зокрема застосування батьком насильства до дитини, що спричинило дитині тілесні ушкодження. Таким чином, порівнювані правовідносини різняться підставами позову, що вказує на відмінність норм, які вирішують спір. Тому посилання на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) є нерелевантним. Судом враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСЛП у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав на дитину [PERSON] . Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed