Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

05.11.2024 року представник позивача, адвокат Станіславська А.В. звернулася до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 23.06.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса), за актовим записом №130. Шлюб у позивача і відповідача другий. Перший шлюб сторони уклали 28.12.2013 року, але він виявився невдалим і 16.03.2016 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у справі №486/239/16-ц шлюб було розірвано. Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Приблизно через сім років сторони поновили стосунки, та вирішили спробувати в друге подружнє життя, заради доньки. 23.06.2023 року знов уклали шлюб. Однак, сімейне життя між сторонами втратило ту першу любов і всі намагання щось відновити виявились невдалими і наразі нормального спілкування між ними взагалі немає. Кожен зі сторін по-різному дивиться на головні критерії шлюбу, по-різному дивляться на життя та сім`ю. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та примирення між ними вже остаточно не можливо. Неповнолітня донька залишається проживати з позивачем. Питання про спільне майно, придбане під час шлюбу та аліменти вирішується у добровільному порядку. Просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, однак, позивач надала заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення не згодна, просить розглянути справу без її участі. Після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися шлюбним прізвищем « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, у якому вказав, що позовні вимоги визнає та просить розглянути справу без його участі. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.06.2023 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за актовим записом №130, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2023 року. Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя подружжя не склалося, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, сторони втратили почуття любові, шлюбу у сторін вдруге зареєстрований, після 7 років вони поновили стосунки, та вирішили спробувати знову подружнє життя, заради доньки, виникли різні погляди на сімейне життя, стосунки розладилися, проживають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим. Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи позиції сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сім`ї є недоцільним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.06.2023 року, за актовим записом №130, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися шлюбним прізвищем - « [PERSON] », що зазначила у заяві. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не ставиться питання про відшкодування судового збору, то судовий збір сплачений нею при зверненні до суду в сумі 1211,20 грн., відшкодуванню на її користь не підлягає.

Outcome: approved