Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва звернувся представник Житлово - Будівельний кооператив «Звязківець - 3» (м. Київ, вул. Милославська, 39/48) з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. Ціна позову - 28549,05 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Житлово-будівельний кооператив «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» забезпечує утримання будинку і прибудинкової території багатоквартирного буд. [ADDRESS] на підставі відповідних договорів із безпосередніми виконавцями робіт та надавачами послуг. [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) (Відповідач 1) є власницею кв. [ADDRESS] , загальною площею 51,60 м2, вищезазначеного багатоквартирного будинку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 392753255 від 28.08.202. (вказана інформація також підтверджується копією Свідоцтва про право власності від 10.04.2007 р. № 633- С) (оригінал вказаного документа знаходиться у Відповідача 1) Крім того, у вказаній квартирі разом з нею проживає її син - [PERSON] ( [INFO] , РНОКГІП: [NUMBER] ) (Відповідач 2), що підтверджується Довідкою ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» . Отже, у відповідачів, відповідно до Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 JNH087-IV (далі - Закон №1087-IV), Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку? від 14.05.2015 №417-VIII (ідачі - Закон №417-VII1), Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 №2482-ХІІ , Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК У PCP), Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), Статуту ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» (код ЄДРПОУ: 22895167) (далі - Статут), Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі - Правила), затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 р. №76, виникає обов`язок своєчасно сплачувати внески у рахунок покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, а також за утримання прибудинкової території. ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» як неприбуткова юридична особа, шляхом самозабезпечення утримує та здійснює експлуатацію багатоквартирного будинку [ADDRESS] , і утримує його прибудинкову територію за рахунок коштів його членів і співвласників, напряму розраховуючись цими коштами із безпосередніми виконавцями робіт по ремонту і експлуатації будинку, утриманню прибудинкової території. Отже, у відповідачів виникає обов`язок щомісяця оплачувати затверджені органами управління ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» внески і платежі у рахунок покриття витрат на експлуатацію і ремонт будинку, утримання прибудинкової території. Довідкою ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» про розміри внеску на утримання будинку і прибудинкової території підтверджуються встановлені Загальними Зборами внески: 25.06.2020 р. рішенням Загальних зборів ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» було встановлено розмір внесків і платежів на комунальні послуги у розмірі 8,31грн/м2 загальної площі (що підтверджується Протоколом Загальних зборів від 25.06.2020 р.). Зазначений розмір внесків діє і на сьогоднішній день. 02 травня 2023 року рішенням Загальних зборів ЖБК «Зв`язківець-З», оформленим протоколом від 02 травня 2023 року встановлено, починаючи з вересня місяця 2023 року включити на постійній основі 1,00 грн за 1 м2 для кожної квартири витрати на поточний ремонт будинку (загальний розмір внесків внаслідок чого складає 9,31 грн/м2. Цим же ж рішенням Загальних зборів, вирішено провести капітальний ремонт покрівлі та заміну ліфтів багатоквартирного будинку, на що включити в квитанції власникам квартир на сплати за квітень 2023 року наступні суми, зокрема: для 2-х кімнатної квартири витрати по заміні ліфтів на суму 1500,00 грн; для 2-х кімнатної квартири витрати капремонту покрівлі на суму 500,00 грн. Проте, відповідачі не виконують вищевикладені обов`язкові рішення органів управління ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» , чим ставлять під загрозу збереження і нормальне функціонування житлового фонду усього багатоквартирного будинку, а також утримання в належному стані прибудинкової території. Враховуючи, що відповідачі своєчасно і в повному обсязі не сплачують обов`язкові внески на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.07.2021 р. по 31.07.2024 р. утворилася заборгованість у розмірі 18 361 (вісімнадцять тисячі триста шістдесят одна) грн 23 коп., а також 8315 (вісім тисяч триста п`ятнадцять) грн 64 коп. інфляційного нарахування, та 872 (вісімсот сімдесят дві) грн 05 коп. 3% річних, і загалом заборгованість складає: 27 549 (двадцять сім тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 05 коп. Для забезпечення захисту власних законних прав та інтересів позивач вимушений був звернутися до фахівців в галузі права, а саме до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКИЙ ЦЕНТР ПРАВА» . Послуги з підготовки до розгляду та розгляду справи в суді позивачу надаються зазначеною організацією на підставі Договору про надання правничих послуг від 09.04.2021 №А/09042021/ХВ-11, відповідно до умов якого позивач замовив у ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ЦЕНТР ПРАВА» , необхідні для підготовки до розгляду та розгляду справи про стягнення заборгованості з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) і [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) в суді, а саме: 1) складання розрахунку боргу з інфляцією та 3% річних по справі стягнення заборгованості [PERSON] та [PERSON] (кв. 145), - вартість якої становить 1 680,00 грн.; 2) складання позовної заяви по справі стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] (кв. 145),, - вартість якої становить 1 680,00 грн.; Таким чином, сума витрат на послуги з підготовки до розгляду та безпосереднього розгляду справи в суді (професійна правнича допомога) становить: 1 680,00 грн. + 1 680,00 грн. = 3 360 грн. 00 коп. Фактичне понесення Позивачем вищевказаних судових витрат підтверджується: 1) Актом № 2808 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), підписаним 28.08.2023 р. між Позивачем і ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ЦЕНТР ПРАВА» ; 2) Платіжною інструкцією № 1008 від 09.07.2024 р. щодо сплати правових послуг ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ЦЕНТР ПРАВА» на суму 1 680,00 грн.; 3) Платіжною інструкцією № 10023 від 06.08.2024 р. щодо сплати правових послуг ТОВ «КИЇВСЬКИЙ ЦЕНТР ПРАВА» на суму 1 680,00 грн.; 4) Розрахунком витрат на професійну правничу допомогу від 28.08.2024 р. на підставі Договору про надання правової допомоги № А/09042021/ХВ-11 від 09.04.2021 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлялися належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву не подали. Відповідач не скористалися процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 2.2. Статуту визначено, що метою діяльності Кооперативу є задоволення економічних. соціальних та інших потреб членів Кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів. а також забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території; згоди власників квартир та нежитлових приміщень будинку на реалізацію своїх прав на володіння, користування та розпорядження об 'єктами будинку, що перебувають у спільній власності членів Кооперативу; належного мешканцями будинку житлово-комунальних послуг: виконання членами Кооперативу та іншими власниками квартир, жилих і нежилих приміщень в будинку Кооперативу вимог Правил, ЖК УРСР, Закону України «Про кооперацію». Відповідно до пункту 9.1. Статуту, для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території, Правління Кооперативу складає та затверджує на Загальних зборах (Зборах уповноважених) членів Кооперативу кошторис, в якому передбачаються планові витрати на обслуговування, ремонт та утримання будинку і прибудинкової території, розмір внеску членів Кооперативу та плановий загальний розмір грошових коштів, які формуються за рахунок таких внесків, а також розмір грошових коштів необхідний для покритгя існуючих планових витрат. Загальні збори членів Кооперативу є вищим органом Кооперативу. Згідно із пунктами 7.2.1. і 7.2.3. Статуту член Кооперативу зобов`язаний: виконувати вимоги Статуту Кооперативу. рішення Загальних зборів (Зборів уповноважених) членів Кооперативу і Правління Кооперативу: своєчасно здійснювати оплату спожитих житлово- комунальних послуг, вносити платежі на розрахунковий рахунок Кооперативу. Обов`язки по здійсненню всіх платежів виникають у члена Кооперативу з моменту набуття права власності на квартиру або нежитлове приміщення, або їх частини. Таким чином, позивач є обслуговуючою організацією вказаного будинку та здійснює його утримання, обслуговування та експлуатацію. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) згідно з інформаційної довідки № 392753255 від 28.08.2024 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (копія додається) є власником квартири [ADDRESS] , та є споживачем житлових послуг, які надаються ЖБК «Звязківець-3». Відповідно до копії Довідки ЖБК «ЗВ`ЯЗКІВЕЦЬ-З» вих. № 28-08/24-1 від 28.08.2024 підписаною Головою правління ЖБК «Зв`язківець-3» І.Криворучко у вищевказаній квартирі разом з [PERSON] проживає її син - [PERSON] ( [INFO] , РНОКГІП: [NUMBER] ). Згідно розрахунку заборгованості по квартирі [ADDRESS] відповідачами не сплачуються обов`язкові внески на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.07.2021 р. по 31.07.2024 р. утворилася заборгованість у розмірі 18 361 (вісімнадцять тисячі триста шістдесят одна) грн 23 коп. На даний час заборгованість не сплачена, а тому здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 8315 (вісім тисяч триста п`ятнадцять) грн 64 коп. та 872 (вісімсот сімдесят дві) грн 05 коп. 3% річних, Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умоз договору. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно - технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Позивач, своєчасно та якісно надає житлово-комунальні послуги у будинку [ADDRESS] , відповідачі отримують житлово-комунальні послуги, не відмовлялися від їх отримання, отримують рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Також, від відповідача не надходило жодного звернення на адресу позивача з відповідними заявами та необхідними документами, які б могли підтверджувати тимчасову відсутність споживача у житловому приміщенні в спірний період. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальних послуг, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачами не заявлялись. Водночас, зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в разі відсутності споживача, чинним законодавством не передбачена. З огляду на наведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року. Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якими він користувався та які були надані позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 ЦК України наголошує на те що, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не належним чином сплачують за надані їм послуги, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, за ними утворилась заборгованість. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, згідно із розрахунками наданими позивачем, на суму заборгованості нараховано інфляційні втрати та 3% річних. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за житлові послуги у сумі, є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000 та від 30.09.2009 №23-рп/2009. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витратина підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем долучено: Договір про надання правової допомоги №А/09042021/ХВ-11 від 09 квітня 2021 року, укладений між ТОВ «Київський центр права» та Позивачем Житлово-будівельного кооперативу «Звязківець - 3» в особі голови правління Криворучко І.О., Акт №2808 прийому-передачі виконаних робіт; платіжними інструкціями №1008 від 09.07.2024 р. на суму 1680 грн.; № 10023 від 06.08.2024 р. на суму 1680 грн.; розрахунком витрат на професійну правничу допомогу від 28.08.2024 р. На підставі договору про надання правової допомоги №А/09042021/ХВ-11 від 09 квітня 2021 року. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені представниками вимоги витрат на правничу допомогу є обґрунтованими. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved