Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: орган опіки та піклування Баранівської міської ради. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 2017 року він з відповідачкою до реєстрації шлюбу проживали в цивільному шлюбі. 13.05.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Баранівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис №45 від 13.05.2022 року. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Оскільки донька була народжена до реєстрації шлюбу, тому батьками дитини вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Після реєстрації шлюбу сторони жили разом та виховували доньку, проте з часом стосунки між сторонами почали погіршуватися, оскільки відповідачка витрачала сімейний бюджет на алкоголь, приходила додому у стані алкогольного сп`яніння, влаштовувала скандали, змінювати свою поведінку не бажала. Відповідачка після чергової сварки забравши доньку покинула домівку та не повідомляла своє місце перебування з дочкою. Незважаючи на поведінку відповідачки позивач намагався зберегти сім`ю, налагодити стосунки, робив всі можливі спроби для збереження сім`ї, що позитивного результату не дало. У червні 2023 року позивача було призвано до лав Збройних Сил України, внаслідок чого він був змушений залишити доньку та дружину. Під час перебування відповідача в ЗСУ йому стало відомо, що відповідачка покинула його доньку під дверима в сусідів і зникла в невідомому напрямку. Сусіди помітили [PERSON] і привели до брата позивача, після вказаних обставин позивач змушений написати рапорт на звільнення із ЗСУ для здійснення догляду за малолітньою донькою. Позивач звернувся з позовом до Баранівського районного суду Звягельського району Житомирської області про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідачки, рішенням суду позов задоволено. Оскільки відповідачка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, тому у травні 2024 року позивач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 28.06.2024 року за №123 Баранівська міська рада Житомирської області винесла рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування Баранівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дочки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що з часу коли [PERSON] підкинула доньку [PERSON] своїй подрузі, вона до доньки не з`являлася, її життям не цікавиться, він намагався декілька разів зателефонувати їй, але зв`язок з нею відсутній. На теперішній час про його доньку [PERSON] піклуються сусіди, поки вирішується питання про звільнення його з лав ЗСУ для здійснення догляду за малолітньою дитиною. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавав, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за її відсутності на підставі ст.280-289 ЦПК України у заочному порядку. Представник органу опіки та піклування Баранівської міської ради в судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що до органу опіки та піклування Баранівської міської ради звернувся [PERSON] , який повідомив, що дитина [PERSON] залишена її матір`ю [PERSON] , поки він був на військовій службі в ЗСУ. Вони намагалися розшукати [PERSON] , зв`язалися з нею по телефону, вона підтвердила, що залишила доньку [PERSON] і не збирається її забирати, бажає, щоб батько дитини займався її утриманням та вихованням. На засідання комісії органу опіки та піклування [PERSON] не приїхала. В подальшому орган опіки та піклування Баранівської міської ради зробив висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , який вона підтримує. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.05.2022 року, який зареєстровано Баранівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис №45 від 13.05.2022 року. Заочним рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 04.07.2024 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позов задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Баранівським відділом державної ресєтрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)- розірвано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову в суд - 26.02.2024 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.02.2020 року, що [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії характеристики від 25.04.2024 року, виданої Мирославльським ЗДО "Струмочок", [PERSON] , дійсно відвідує дошкільний заклад з 12.02.2024 року. Мати - [PERSON] з родиною не проживає, батько - [PERSON] , займається вихованням доньки, звертається за консультаціями до вихователів та лікарів, стежить за зовнішнім виглядом дитини, матеріально-економічне становище сім`ї задовільне. Відповідно до копії характеристики від 25.04.2024 року, виданої старостою с.Мирославль Баранівської міської ради [PERSON] характеризується з позитивної сторони, веде домогосподарство, яке утримується в належному стані. Здійснює догляд за донькою [PERSON] , так як мати - [PERSON] у грудні 2023 року залишила її і більше в село не з`являлася. З довідки виконавчого комітету Баранівської міської рали Житомирської області від 15.05.2024 року, [PERSON] згідно погосподарської книги №10 на 2017-2025 роки має житловий будинок за адресою : [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання від 08.05.2024 року Баранівської міської ради слідує, що умови проживання малолітньої [PERSON] за адресою : [ADDRESS] є задовільними. Батьком дитини - [PERSON] створені належні умови для проживання та розвитку дитини :наявна відокремлена спальня, в наявності необхідний одяг та взуття для дитини, іграшки та засоби гігієни. Рішенням виконавчого комітету Баранівської міської ради Житомирської області №123 від 28.06.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування Баранівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.11.2018 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З пояснень свідка [PERSON] слідує, що він є сусідом [PERSON] , на даний час за рішенням органу опіки та піклування Баранівської міської рада, дитина [PERSON], перебуває у них під тимчасовою опікою, вони займаються її вихованням, поки не вирішиться питання про звільнення позивача з військової служби. Мати дитини [PERSON] кинула дитину у грудні 2023 року своїй кумі, вона доглядала дитину протягом тижня, а потім передала дружині брата [PERSON] . Проте родина брата має також дітей, тому відмовилася виховувати малолітню дитину. [PERSON] прийшов у відпустку, частково займався вихованням дитини, а потім попросив його та його дружину тимчасово поглядіти його дитину. [PERSON] під час спільного проживання з [PERSON] постійно зловживала спиртними напоями, витрачала гроші на сигарети та алкогольні напої. Після того, як [PERSON] був призваний на військову службу, [PERSON] поїхала з будинку разом з дитиною у невідомому напрямку, а через деякий час привезла дитину, більше її ніхто не бачив. Його донька намагалася зв`язатися з [PERSON] , просила її приїхати на судове засідання, але остання відмовилася і зазначила, що не збирається забирати дитину і займатися її вихованням, бо проживає з іншим чоловіком. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Поведінка відповідачки, яка тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, залишила її на сторонніх дітей, не утримує матеріально, що свідчить про її байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. П. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Поведінка відповідачки, яка тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не утримує матеріально, не бажає виховувати дитину та піклуватися про неї, в той час коли батько дитини перебуває на військовій службі в ЗСУ, дитина перебуває під тимчасовою опікою сторонніх людей - сусідів, мати проживає в іншому населеному пункті та влаштовує особисте життя, що свідчить про її байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Згідно висновку органу опіки та піклування Баранівської міської ради від 28.06.2024 року №123 позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Оцінивши усі докази в їх сукупності, суд дійшов до переконання, що позбавлення батьківських прав відповідачки відповідає інтересам дитини, так як відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а своєю негативною поведінкою щодо самоусунення (ухилення) від її виховання, показує поганий приклад, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст.141 ЦПК України і стягує з відповідачки на користь позивача 1 211 грн. 20 коп., понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved