Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , яка має загальну площу 59,1 м2, житлову 42,4 м2 та складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні (поєднаної), коридору. Квартира обладнана балконом (терасою). В обґрунтування позову вказала, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Леба Л.М. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, остання знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, має загальну площу 59,1 м2, житлову 42,4 м2, та складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, вбиральні (поєднаної), коридору, обладнана балконом (терасою). 03.07.2024 року вона звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на вищезгаданий будинок. Однак, 11.07.2024 р. отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74062382 з огляду на не можливість отримання інформації щодо об`єкту нерухомого майна. З огляду на викладене вище, змушена звернутися до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. В судове засідання сторони не прибули, в матеріалах справи наявні заяви сторін про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За договором купівлі-продажу від 05.07.2000 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] розміщена на третьому поверсі та згідно поверхового плану складається з: коридору 1, туалету 2, ванної 3, кухні 4, житлових 5, 6, 7, жилою площею 42,4 кв.м, загальна площа 59,1 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Лебою Л.М., зареєстрований у реєстрі за №788. Крім того, на вказаному договорі міститься відмітка про його реєстрацію в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації у м. Цюрупинськ (нині Олешки) 07.07.2000 року. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способом захисту порушеного, оспорюваного цивільного права може бути визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Відповідно до ст. 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», територія м. Олешки Херсонського району Херсонської області перебуває під тимчасовою окупацією. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] після придбання за договором купівлі-продажу від 05.07.2000 року квартири зареєструвала його у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації у м. Цюрупинськ (нині Олешки), однак, у зв`язку із тимчасовою окупацією м.Олешки Херсонського району Херсонської області позивачка позбавлена можливості зареєструвати у встановленому законом своє право власності. В той же час, вимога позивачки про визнання права власності із зазначенням складових квартири задоволенню не підлягає, оскільки визнанню в судовому порядку підлягає право власності на квартиру без зазначення її складових. Крім того, сам договір купівлі-продажу містить інший опис приміщень, аніж позивачка просить визнати за собою. За вказаних вище обставин та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача та визнання за нею права власності на квартиру. Підстави для розподілу судових витрат за ст. 141 ЦПК України відсутні. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. На підставі викладеного,

Outcome: partial