Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказують, що 29.09.2006 року між [PERSON] (далі - позивач 1) та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є АТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0201/0906/88-265, відповідно до умов якого їй було надано кредит у розмірі 12000 доларів США на строк з 29.06.2006 року по 29.09.2016 року, зі сплатою 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Крім того, 29.09.2006 року в забезпечення виконання зобов`язання між [PERSON] , [PERSON] (поручитель) та Банком було укладено іпотечний договір щодо передачі в іпотеку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до цього, в Державному реєстрі іпотек було зроблено запис № 5855222 від 29.09.2009 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна було зроблено запис про обтяження №5855233 від 29.09.2006 року (Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №3809918 від 01.01.2013 року). 25.01.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (в тому числі по кредитному договору [PERSON] ). Позивач 1 не виконала свої зобов`язання по договору. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2014 року було ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості з кредитним договором в розмірі 29675,37 грн. та судові витрати у справі, в частині вимог до [PERSON] про звернення стягнення на перемет іпотеки відмовлено. 17.09.2014 року судом було видано виконавчий лист, на підставі якого 06.02.2015 року державним виконавцем Першого ІВДВС ЛМУЮ Куліш В.А. було відкрито виконавче провадження №46383678. Заборгованість позивача [PERSON] сплачувалась частинами на рахунки органу ДВС. 07.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором від 29.09.2006 року. 30.04.2020 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі замінено стягувача. 20.11.2020 року державним виконавцем Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46383678, у зв`язку з тим, що боржником фактично виконано рішення суду від 28.03.2014 року. 01.08.2024 року позивачами на адресу відповідача була надіслана вимога про припинення обтяжень нерухомого майна у зв`язку із належним виконанням зобов`язань. Відповіді від ТОВ «ФК «Гефест» не надійшло. З огляду на вказане, позивачі просять суд визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором від 29.09.2006 року, визнати припиненою іпотеку від 29.09.2009 року, зняти заборону відчуження нерухомого майна, що було предметом договору іпотеки та виключити відповідні записи про заборону нерухомого майна з Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та про іпотеку з Державного реєстру іпотек. Ухвалою суду від 29.08.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. 26.09.2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому остання заперечує позовні вимоги. Вказує, що звернення з таким позовом є спробою позивачів ухилитись від відповідальності за кредитним та іпотечним зобов`язаннями. Згідно договору №1365/К купівлі-продажу майнових прав від 07.05.2019 року, ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «ФК Гефест» право вимоги за Кредитним договором укладеним з позивачем 1 та право вимоги за Договором іпотеки укладений з позивачам 1 та позивачем 2. Відповідно до додатку №1 до договору №1365/К купівлі-продажу майнових прав від 07.05.2019 року, заборгованість за кредитним договором станом на 07.05.2019 року, право вимоги за яким передана відповідачу, склала 95354,20 грн., з яких: кредит 51331,03 грн., проценти 44023,17 грн. З моменту придбання права вимоги ТОВ «ФК Гефест» (з 07.05.2019 року) до сьогоднішнього дня, від позивача 1 на погашення заборгованості за кредитним договором, надійшли кошти в сумі 5734,41 грн. За рахунок коштів, що надійшли до ТОВ «ФК Гефест» в процесі виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2014 року у справі №161/1892/14-ц, від Першого ВДВС у м. Луцьку, погашено проценти за користування кредитом. В результаті погашення, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, склав 89619,79 грн., з яких: кредит - 51331,03 грн., проценти 38288,76 грн. Позивачами не доведено та не підтверджено належними доказами наявність підстав для припинення зобов`язання, відтак, відповідач просить відмовити в позові та стягнути з позивачі 39000 грн. витрат на правову допомогу. Позивачі в спільній письмовій заяві просили здійснювати розгляд справи без їх участі, вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань чи заяв на адресу суду не подавав. Зі змісту письмового відзиву вбачається, що ТОВ «ФК Гефест» заперечує проти позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є АТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0201/0906/88-265, відповідно до умов якого їй було надано кредит у розмірі 12000 доларів США на строк з 29.06.2006 року по 29.09.2016 року, зі сплатою 14% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с.13-15). Крім того, 29.09.2006 року в забезпечення виконання зобов`язання між [PERSON] , [PERSON] (а.с.35) М.В. (поручитель) та Банком було укладено іпотечний договір щодо передачі в іпотеку двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17, 18-19). Відповідно до цього, в Державному реєстрі іпотек було зроблено запис № 5855222 від 29.09.2009 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна було зроблено запис про обтяження №5855233 від 29.09.2006 року (Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №3809918 від 01.01.2013 року) (а.с. 22-23). 25.01.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (в тому числі по кредитному договору [PERSON] ). Позивач 1 не виконала свої зобов`язання по договору. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2014 року було ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 29675,37 грн. та судові витрати у справі, в частині вимог до [PERSON] про звернення стягнення на перемет іпотеки відмовлено (а.с. 24-25, справа № 161/1892/14-ц). 17.09.2014 року судом було видано виконавчий лист, на підставі якого 06.02.2015 року державним виконавцем Першого ІВДВС ЛМУЮ Куліш В.А. було відкрито виконавче провадження №46383678 (а.с.26). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 30.04.2020 року у справі замінено сторону виконавчого провадження: ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Гефест» (07.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором №0201/0906/88-265 від 29.09.2006 року) (а.с. 27-28). 20.11.2020 року державним виконавцем Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ (м. Львів) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46383678 на підставі п.9 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що боржником фактично виконано рішення суду від 28.03.2014 року, сплачено виконавчий збір та інші витрати (а.с.28). Предметом позову є питання визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, визнання припиненою іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна (предмета іпотеки). За частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). У статті 1 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон) зазначено, що іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону встановлено, що іпотека припиняється\~у разі\~припинення основного\~зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідним від основного зобов`язання. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; від 14 листопада 2018 року в справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 500/4127/16-ц; від 06 серпня 2020 року в справі № 337/1000/19; від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~28 квітня 2021 року в справі № 569/14282/19, від 07 липня 2021 року в справі № 756/13164/18. Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. У частині третій статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Наявність заборони відчуження щодо майна є порушенням права особи на розпорядження належним йому відповідним майном, яке гарантоване статтею 319 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі\~№ 522/1528/15-ц зазначено, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати. Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2014 року було ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №0201/0906/88-265 від 29.09.2006 року в розмірі 29675,37 грн. Вказане рішення набрало законної сили. Враховуючи рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з пред`явленням вимоги про дострокове повне повернення кредиту та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку. Судом встановлено, що рішення суду від 28.03.2014 року виконане позивачем 1, що підтверджується постановою державного виконавця від 20.11.2020 року у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі, відтак, зобов`язання за кредитним договором є припиненим. Матеріали справи не містять у собі доказів оскарження відповідачем, як стягувачем у виконавчому провадженні, зазначеної постанови державного виконавця. Вимоги ТОВ «ФК «Гефест» щодо необхідності сплати [PERSON] 89619,79 грн. заборгованості є необґрунтованими. Суд вважає, що відповідачем неправомірно продовжено нараховування процентів та змінено суму основного зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, оскільки, наявність вищевказаного судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості фактично виконані позивачем, а відтак, зазначений розрахунок суми боргу не береться судом до уваги. Оскільки основне зобов`язання припинено у зв`язку з його виконанням, у суду наявні правові підстави для припинення іпотеки за договором іпотеки від 29.09.2006 року, як похідним від кредитного договору №0201/0906/88-265 від 29.09.2006 року. Згідно з частиною другою статті 4 Закону іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц дійшов висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З досліджених судом доказів вбачається, що на час звернення до суду із цим позовом, позивач виконала зобов`язання за кредитним договором відповідно до судового рішення, а відповідач безпідставно не вчинив дій для припинення іпотеки. Оскільки рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2014 року №161/1892/14-ц, яке ухвалено за позовом первісного кредитора, поданому на підставі ст.1050 ЦК України, повністю виконане, зобов`язання як за кредитним договором, так і укладеного на його забезпечення іпотечним договором, вважаються припиненими, в силу ст.599 ЦК України. Зважаючи на те, що новий кредитор заперечує повне виконання кредитного та іпотечного договорів, для поновлення прав позивачів слід задовольнити позов шляхом визнання припиненими зобов`язань за договором, визнання припиненою іпотеки та зняття відповідних заборон, тобто, задовольнивши позов у цій частині. У задоволенні позовних вимог про виключення окремих записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек суд відмовляє в силу прямої заборони на вилучення будь-яких записів з відповідних реєстрів, як архівної частини Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передбаченої ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В свою чергу, позивачі не позбавлені права звернути ухвалене рішення до виконання та внести у відповідні реєстрі зміни про припинення заборони та припинення іпотеки через державного реєстратора. Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає до стягнення сума судового збору.

Outcome: partial