Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Державне агентство меліорації та рибного господарства України в особі Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області (місцезнаходження: м. Дніпро, пров. Добровольців, 15, код ЄДРПОУ: 40995974) через свого\~представника звернулося\~до Дніпропетровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~з позовною\~заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) про відшкодування матеріальних збитків, завданих адміністративним правопорушенням. В обгрунтування позовних вимог вказано, що 04.05.2023 року [PERSON] , знаходячись на річці Сура поблизу с. Новоолександрівка Дніпровського району Дніпропетровської області, ловив рибу з берега із застосування заборонених знарядь лову (сітка павук), а саме здійснив вилов карасів у кількості 38 штук (загальною вагою 9 кг), які в подальшому були випущені у природнє середовище. Своїми протиправними діями [PERSON] завдав збитків на суму 60078 грн. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, при цьому питання про відшкодування заподіяної шкоди вирішено не було. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2024 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслала письмові пояснення, в яких зазначає, що жодними доказами, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджено, що відповідач виловив карасів у кількості 38 шт. загальною вагою 9 кг. Крім того, відповідно до п. 1.4. Методики розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства та охорони водних живих ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики України, Міністерства Охорони навколишнього природного середовища України 12.07.2004 р. № 248/273, що був чинний станом на дату правопорушення, збитки відшкодовуються у разі: загибелі риби (на всіх стадіях розвитку), інших водних живих ресурсів, а також їх незаконного вилучення з водних об`єктів; зменшення запасів риби, інших водних живих ресурсів при погіршенні умов їх існування і відтворення. При цьому як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, виловлена риба була випущена у природнє середовище, у зв`язку з чим, згідно норм чинного на час вчинення правопорушення законодавства, збитки спричинені не були, а тому позов є необґрунтованим. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, просив врахувати пояснення, подані його представником та відмовити у задоволенні позову. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №047841, 04.05.2023 року о 20 год 30 хв. [PERSON] , знаходячись на річці Сура поблизу с. Новоолександрівка Дніпровського району Дніпропетровської області, ловив рибу з берега із застосування заборонених знарядь лову (сітка павук), чим грубо порушив правила рибальства, а саме вимоги п. 3.15 Правил любительського та спортивного рибальства. Виловлена риба карась у кількості 38 штук (загальною вагою 9 кг), була випущена у природнє середовище. Своїми протиправними діями правопорушник завдав збитків на суму 60078 грн. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП. У постанові судом роз`яснено, що питання про стягнення з порушника заподіяної ним шкоди рибному господарству держави може бути вирішено судом в порядку цивільного судочинства як це передбачено положеннями ч. 3 ст. 40 КУпАП. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.13. Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Згідно ст.\~3\~Закону України\~«Про тваринний\~світ»,\~об`єктами\~тваринного світу,\~на які\~поширюється дія\~цього Закону,\~є: дикі тварини - хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про тваринний світ» користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядку зобов`язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків використання об`єктів тваринного світу; використовувати тваринний світ у способи, що не допускають порушення цілісності природних угруповань і забезпечують збереження тварин, яких не дозволено використовувати. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено Державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме зазначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі та додержання операторами вимог законодавства у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів. Згідно з вимогами ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження, зокрема, подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Згідно ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~навколишнього природного\~середовища»,\~громадяни України\~зобов`язані: а)\~берегти природу,\~охороняти,\~раціонально використовувати\~її багатства\~відповідно до\~вимог законодавства\~про охорону\~навколишнього природного\~середовища; б)\~здійснювати діяльність\~з додержанням\~вимог екологічної\~безпеки,\~інших екологічних\~нормативів та\~лімітів використання\~природних ресурсів; в)\~не порушувати\~екологічні права\~і законні\~інтереси інших\~суб`єктів; г)\~вносити штрафи\~за екологічні\~правопорушення; д)\~компенсувати шкоду,\~заподіяну забрудненням\~та іншим\~негативним впливом\~на навколишнє\~природне середовище. Громадяни України зобов`язані виконувати й інші обов`язки у галузі охорони навколишнього природного середовища відповідно до законів України. Пунктом 3.15\~«Правил любительського\~і спортивного\~рибальства»,\~затверджених наказом\~Державного комітету\~рибного господарства\~України від\~15\~лютого 1999\~року №19,\~забороняється лов\~водних живих\~ресурсів: із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.\~1166\~ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що жодними доказами, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджено, що відповідачем були виловлені карасі у кількості 38 шт. загальною вагою 9 кг., оскільки обставина щодо вчинення відповідачем неправомірного діяння, а саме незаконний вилов риби та спричинення, тим самим, майнової шкоди державі у розмірі 60078 гривень, встановлена постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2023 року, яка набрала законної сили та у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, а також причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками є доведеною. При цьому суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те, що виловлена риба була випущена у природнє середовища, а тому шкоди завдано не було, оскільки для відшкодування збитків за незаконне вилучення (добування) об`єктів тваринного світу, не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба у середовище свого перебування, чи ні. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, вартість якої розрахована у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів № 1209 від 21 листопада 2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» (в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення). Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved