Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-28 00:00:00

Зміст позовних вимог У березні 2024 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 12030,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працювала в Єдиному розрахунковому центрі залізничних перевезень Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 10 травня 1995 року, однак звільнилася 31 січня 2024 року згідно із наказом № 31/ОС від 26.01.2024. Між адміністрацією та трудовим колективом Державного підприємства «Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень» укладений колективний договір на 2007 - 2011 роки та пролонгований на 2012 - 2024 роки. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором відповідно до статті 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників підприємства. Пунктом 2.8.1 Колективного договору передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до «Положення про надання матеріальної допомоги» (Додаток № 5). Згідно з додатком № 5 до колективного договору зі змінами від 15 травня 2007 р. матеріальна допомога на оздоровлення надається при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) і сплачується один раз на рік. 22.12.2022 позивачка подала заяву про виплату матеріальної на оздоровлення відповідно до пункту 2.8.1 Колективного договору у зв`язку з щорічною відпусткою (наказ на відпустку № 2045 від 26.12.2022), але матеріальна допомога без пояснення адміністрацією причин не виплачена до цього часу, зміни в колективний договір не вносилися, тому позивачці невідома причина порушення адміністрацією умов колективного договору. 31 січня 2024 року позивачка звільнилася з підприємства (наказ 31/ос від 26.01.2024), однак роботодавець так і не виплатив належну їй матеріальну допомогу на оздоровлення. Правлінням АТ «Укрзалізниця» 14.03.2022 прийнято рішення про призупинення виплат, передбачених умовами колективних договорів філій, а також виробничих (структурних) підрозділів, в тому числі і виплати працівникам Товариства щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення. Позивачка зазначає, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на який посилається відповідач як на підставу для відмови у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, не скасовує положення статті 116 КЗпП України. Правова позиція відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Позивачка - [PERSON] працювала у філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді провідного інженера відділу адміністративного та технічного забезпечення. Звільнилася з філії ЄРЦ 31.01.2024 за власною ініціативою. У день звільнення було проведено повний розрахунок з позивачкою, окрім матеріальної допомоги на оздоровлення, виплата якої призупинена рішенням правління АТ «Укрзалізниця» (протокол № Ц-54/31 Ком.т) від 14.03.2022. Рішення про призупинення погоджено з Профспілкою. Адміністрацією філії ЄРЦ неодноразово робилось оголошення працівникам про призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. При написанні заяв на виплату, кожному працівнику, зокрема і позивачці, менеджер з персоналу філії додатково повідомляв особисто. Позивачка ще до свого звільнення і повного розрахунку звернулась до керівництва філії із заявою від 30.01.2024 про надання копій документів (наказів, заяв), які стосуються матеріальної допомоги, зазначивши, що буде звертатись до суду. Всі обмеження щодо таких виплат стосуються всіх працівників без винятку, а не як зазначає позивачка, лише стосовно неї. Дані обмеження введені лише на період дії воєнного стану відповідно до чинного законодавства (стаття 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»). Дія воєнного стану триває. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 15 квітня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 22 квітня 2024 року від позивачки надійшла відповідь на відзив. 17 травня 2024 року від відповідача надійшли заперечення. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] працювала у філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 10 травня 1995 року, однак з 31 січня 2024 року звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗПП України згідно із наказом № 31/ОС від 26.01.2024. У період роботи, а саме 22 грудня 2022 року [PERSON] подала заяву про надання частини щорічної відпустки з 02.01.2023 тривалістю 14 календарних днів із виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Згідно з наказом (розпорядженням) № 2045 від 26.12.2022 [PERSON] надано щорічну відпустку за період роботи з 10.08.2022 по 09.08.2023 включно на 14 календарних днів. При цьому, вказаним наказом позивачці не призначалася виплата матеріальної допомоги на оздоровлення. Пунктом 1.1.4 рішення правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т) встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію таких заходів: «Інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно з рішеннями правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано директором з управління персоналом та соціальної політики». Норми права та мотиви суду Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 10 КЗпП України визначено, що колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників. За приписами ст.19 КЗпП України контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Якщо роботодавець порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати роботодавцю подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду. Спірні правовідносин стосуються можливості отримання позивачкою матеріальної допомоги на оздоровлення під час введення в Україні воєнного стану. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час. Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами другою та третьою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. З системного аналізу вказаних норм закону, суд дійшов висновку, що зупинення дії - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника тими чи іншими перевагами, які передбачені умовами колективного договору у зв`язку із збройною агресією проти України. Зупинення дії окремих положень колективного договору може здійснюватися за ініціативи роботодавця на строк не більше ніж період дії воєнного стану. Зупинення дії окремих положень колективного договору не тягне за собою їх припинення. З витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року вбачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема, у пункті 1.1.4 вказано: «… додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно з рішеннями правління, роз`яснення щодо нарахування та виплата яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики». Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 2.8.1 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державного підприємства «Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень» на 2007-2011 роки, пролонгованого на 2012-2024 роки, їх зупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22. Отже, позивачці не було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, а таку виплату на підставі положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у зв`язку з введенням воєнного стану на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було зупинено. З огляду на зазначене підстав для задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення немає.

Outcome: dismissed