Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»через систему «Електронний суд» 07.08.2024 року звернулося в Галицький районний суд м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] 53621,26 грн. заборгованості за кредитним договором №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що 17.08.2018\~року між\~ПАТ «Ідея\~Банк» (первісний\~кредитор)\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№Z06.00205.004232486, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 33700 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 36 місяців, із змінною процентною ставкою 21,99 % річних. Відповідач свої\~зобов`язання за\~кредитним договором\~виконала частково,\~сплатила банку\~за вказаним\~кредитним договором\~26704\~грн.,\~останній платіж\~було здійснено\~09.12.2019\~року.\~Станом на\~17.08.2021\~року у\~відповідача перед\~банком утворилась\~заборгованість за\~кредитним договором\~у розмірі\~49589,06\~грн.,\~з яких\~29404,40\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредита,\~20184,66\~грн.\~ заборгованість\~за процентами. 16.11.2023\~року між\~АТ «Ідея\~Банк» та\~ТОВ «ФК\~«СОНАТІ» укладено\~Договір факторингу\~№16/11-23,\~відповідно до\~якого до\~останнього перейшло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№Z06.00205.004232486\~від 17.08.2018\~року.\~В подальшому,\~29.12.2023\~року між\~ТОВ «ФК\~«СОНАТІ» та\~ТОВ «САНФОРД\~КАПІТАЛ» укладено\~Договір факторингу\~№29/12-23,\~відповідно до\~якого до\~останнього перейшло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№Z06.00205.004232486\~від 17.08.2018\~року. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 53621,26 грн, з яких 29404,40 грн заборгованість за тілом кредита, 20184,66 грн. заборгованість за процентами, 3257,80 грн. інфляційні втрати, 774,40 грн три проценти річних, нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України, а також понесені судові витрати у справі. Відповідно до\~ухвали Галицького районного суду м.Львова від 12.08.2024 року цивільну справу за позовом ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»до [PERSON] про стягнення заборгованості, на підставі ч.1 ст.31 ЦПК України передано в Залізничний районний суд м.Львова. 09.09.2024 року справа надійшла до Залізничного районного суду м.Львова та 10.09.2024 року згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду до провадження судді Колодяжного С.Ю. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк уповноваженим представником відповідача [PERSON] адвокатом Підодвірним Т.І. подано 04.11.2024 року суду відзив на позовну заяву, в якому просить заявлені до відповідача позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність таких. Вказує, що кредитний договір та паспорт споживчого кредиту не містять будь-якого опису послуг із розрахунково-касового обслуговування, за які встановлена комісія. Згідно виписки по рахунку вбачається, що АТ «Ідея Банк» зараховано 13789,27 грн. коштів в рахунок комісії за обслуговування кредиту. Вважає, що вказана сума повинна зараховуватися в рахунок погашення кредиту, відсотків, а не безпідставної комісії за обслуговування кредиту, нарахування якої суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази відступлення права вимоги, оскільки позивачем не долучено реєстрів відступлених прав вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «СОНАТІ», та від ТОВ «ФК «СОНАТІ» до ТОВ «САНДОРД КАПІТАЛ», а надано лише самостійно виготовлений витяг, який не містить підписів сторін, що уклали договір факторингу, а містить лише підпис представника ТОВ «САНДОРД КАПІТАЛ», що свідчить про те, що позивач міг зазначити у вказаному витязі будь-яку інформацію, на власний розсуд. Щодо витрат позивача на правову допомогу, вважає, що такі витрати не є співмірними із ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Також просив суд стягнути з позивача 8000 грн. витрат на правничу допомогу. У поданій 08.11.2024 року відповіді на відзив представник позивача вказує, зокрема, на те, що доводи відповідача про наявність підстав для здійснення зарахування суми заборгованості є безпідставними. ТОВ «САНДОРД КАПІТАЛ» не отримувало кошти від [PERSON] , оскільки на момент здійснення оплати відповідачкою позивач не був кредитором, а тому позивач не може нести відповідальність за дії, які не вчиняв та не може нести відповідальність за правочином стороною, якого він не був на момент виникнення відповідних цивільних правовідносин. Представник відповідача 19.11.2024 року подав до суду заперечення, у якому зазначив, що первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Таким чином, у випадку недійсності вимоги, відповідальність перед фактором несе первісний кредитор, а тому намагання перекласти таку відповідальність на відповідача є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1, 2 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.08.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z06.00205.004232486 (далі Договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 33700 грн, включаючи витрати на страховий платіж, строком кредитування 36 місяців, із змінюваною процентною ставкою у розмірі 21.99% (а.с.18-21). За обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором щодо зарахування платежу в погашення за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у термін та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним Договором (п.1.11 Договору). Щомісячні платежі за розрахунковий період у виді: погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування, обумовлені договором наведені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (а.с20-27). Аналогічні умови зазначені у паспорті споживчого кредиту (а.с.25-26). Одночасно з укладенням кредитного договору, 17.08.2018 року [PERSON] уклала з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» Договір добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку №Z06.00205.004232486. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 2923,74 грн (а.с15-16). АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договорі - 33700 грн., з урахуванням виплати страхового платежу у сумі 2923,74 грн., що підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 17.08.2018 року (а.с.29). За нормами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] виникли договірні відносини, оскільки між ними 17.08.2018 року було укладено кредитний договір №Z06.00205.004232486, відповідно до якого остання отримала кошти з вказаними умовами кредитування. Факт підписання [PERSON] вказаного договору, останньою не оспорюється. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одночасно, відповідно до ст.629\~ЦК України, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно довідки розрахунку АТ «Ідея Банк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року станом на 16.11.2023 року складає 77429,81 грн., з яких 29404,4 грн. заборгованість за кредитом, 20184,66 грн. заборгованість за відсотками, 27840,75 грн. заборгованість по комісії (а.с.30). Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 16.11.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» укладено договір факторингу №16/11-23 (а.с.37-50), відповідно до якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1. Договору). Відповідно до п.2.2. Договору факторингу №16/11-23 права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі Боржників (Додаток №2), що підписується Сторонами в день укладання цього договору та в Реєстрі Боржників в електронному вигляді (Додаток №1), що надсилається разом з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №3) Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв?язку в день укладання цього договору. Друкований Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід?ємною частиною цього договору. Згідно з п.4.1 Договору факторингу №16/11-23 фактор зобов?язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 2795777 грн., шляхом перерахування 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку та підписанням сторонами акту приймання передачі реєстру боржників в електронному вигляді друкованого реєстру боржників, договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно». Як вбачається з п.5.1 Договору факторингу №16/11-23 права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора саме в день підписання Сторонами друкованого Реєстру Боржників та Договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання Фактором зобов?язань передбачених п.4.1. цього Договору. Відповідно до копії друкованого реєстру боржників від 16.11.2023 року до Договору факторингу №16/11-23 (а.с.53-56) до переліку входить Кредитний договір №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року, позичальником за яким є [PERSON] . З копій платіжних інструкцій №566 від 17.10.2023 року та №608 від 17.11.2023 року вбачається, що ТОВ «ФК «СОНАТІ» на користь АТ «Ідея Банк» сплатило ціну згідно договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 року (а.с.51, 52). У подальшому, 29.12.2023 року між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №29/12-23 (а.с.57-69), відповідно до якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (п.2.1 Договору). Фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 2933447,18 грн, шляхом перерахування 30000 грн на рахунки клієнта в строк до 31.12.2023 року та сплачує залишок суми фінансування у розмірі 2 903 447,18 грн в строк до 01.03.2024 року (п. 4.1 Договору факторингу №29/12-23). Права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора з моменту підписання Сторонами цього договору (п.5.1 Договору факторингу №29/12-23). З копій платіжних інструкцій №13 від 29.12.2023 року, №1 від 28.02.2024 року, №3 від 29.02.2024 року, №4 від 29.02.2024 року, №5 від 29.02.2024 року вбачається, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» сплатило ціну згідно Договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року (а.с.70, 71, 72, 73, 74). Відповідно до Витягу з Додатку до Договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року, ТОВ «САНФОРД\~КАПІТАЛ»набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018\~рокув розмірі 77429,81 грн. (а.с.75). Відповідно до частин 2, 5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Тобто долучення до позовної заяви реєстру боржників не в повному обсязі, а лише його витягу, засвідчений директором ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», відповідає вимогам процесуального закону. Згідно із ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідач та її представник не заявляли клопотання про витребування від позивача оригіналу (повного тексту) реєстру боржників, який є додатком №1 до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023 року. Таким чином, суд не приймає до уваги покликання відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази відступлення права вимоги, оскільки наданий позивачем витяг з реєстру є достатнім та належним доказом відступлення на користь позивача прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року. Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, про визнання договору в частині встановлення плати за обслуговування кредиту недійсним та зарахування вказаних коштів в рахунок погашення кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно п.1.11 Договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно з ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов?язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. У зв?язку з цим, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Сторонами кредитного договору було обумовлено, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором щодо зарахування платежу в погашення за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у термін та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним Договором (п. 1.11 Договору). Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов?язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Розмір плати за таке обслуговування кредиту визначений у п.7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки, який змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1372,80 грн, останній 193,30 грн. Водночас слід наголосити, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п?ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. У постанові від 31.08.2022 року у справі №202/5330/19 Верховний Суд зазначив, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов?язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов?язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п?ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, враховуючи, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року щодо обов?язку [PERSON] сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. З наданої позивачем виписки по особовому рахунку за період з 17.08.2018 року до 16.11.2023 року встановлено, що [PERSON] за період користування кредитними коштами було сплачено комісію за обслуговування кредиту у загальному розмірі 14 249,40 грн. (а.с.31-34). З огляду на те, що кредитний договір №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018\~року в частині оплати комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, суд дійшов висновку про необхідність застосуванню наслідків нікчемності правочину та здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року. Покликання позивача на те, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є правонаступником, який отримав лише право вимоги та не набув обов?язків сторони кредитного договору №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року суд не приймає до уваги, оскільки при застосуванні наслідків нікчемності правочину в частині комісії (зокрема, проведення перерахунку заборгованості по договору, чи стягнення коштів сплаченої комісії) належним відповідачем, у разі заміни кредитора, є особа, якій належить право вимоги за цим договором кредитор, а у випадку заміни кредитора новий кредитор. Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 року у справі №295/11290/21. З огляду на викладене, сплачену [PERSON] комісію у розмірі 14 249,40 грн. за кредитним договором №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року необхідно вирахувати із суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір заборгованості в цій частині підлягає зменшенню до 15155 (29404,40-14249,40) грн. Також,\~зважаючи на\~те,\~що [PERSON] не виконувалось належним чином зобов?язання з погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, а нарахування відсотків здійснювалося в межах визначеного періоду із застосуванням обумовленої відсоткової ставки, суд дійшов висновку, що з неї підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 20184,66 грн. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов?язання суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом\~ст.1050\~ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 18.08.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 774,40 грн. та інфляційні втрати за період з 18.08.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 3257,80 грн. (а.с.35,36) Проте, враховуючи те, що сума заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором №Z06.00205.004232486 від 17.08.2018 року була судом зменшена, то і розмір стягнень, передбачених положеннями ст.625 ЦК України також підлягає перерахунку. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 551,88 грн. 3% річних, та 2321,68 грн. інфляційних втрат. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатським об?єднанням «Альянс ДЛС» укладено договір про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року. Факт надання правничої допомоги і розмір витрат на таку підтверджується актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги №2 від 10.05.2024 року, згідно якого загальна вартість наданих послуг правничої допомоги становить 7200 грн. Відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2022 року у справі №757/24445/21-ц. Також встановлено, що між відповідачем та адвокатом Підодвірним Т.І. укладено договір про надання правової допомоги від 13.06.2024 року. Факт надання правничої допомоги і розмір витрат на таку підтверджується актом виконаних робіт від 03.11.2024 року по договору про надання правової допомоги від 13.06.2024 року, згідно якого загальна вартість наданих послуг правничої допомоги становить 8000 грн. Згідно квитанції\~№0.0.3702636619.1\~від 13.06.2024\~року відповідач\~ [PERSON] \~оплатила адвокату\~Підодвірному Т.І.\~винагороду в\~сумі 8000 грн. (а.с.143). Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи,\~що позовні\~вимогизадоволено частково,із відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 2000\~грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1726,44 (71,27 % від 2422,40) грн. понесених витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial