Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

17.10.2024 року до Хортицького районного суду м.Запоріжжя за визначеною підсудністю надійшла вищевказана позовна заява в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №22031000140055 від 06.08.2019 року в розмірі 36823,37 грн.; а також понесені судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 2422, 40 грн., на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено. 06.08.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем укладено кредитний договір №22031000140055, згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 74400,00 грн., строком на 24 місяців, з оплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість, та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 06.08.2019 року по 05.03.2020 року в розмірі 5% від суми кредиту, з 06.03.2020 року по 05.09.2020 року 4% від суми кредиту, з 06.09.2020 року по 05.03.2021 року 3% від суми кредиту, з 06.03.2021 року по 06.08.2021 року 1,95% від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів - обов`язкових платежів в сумі не менше 5706,48 грн. Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів. «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 74400,00 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 12.07.2023 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36823,37 грн., яка складається з: - 25714,69 грн. - залишок простроченого кредиту; - 0,60 грн. - залишок прострочених відсотків; - 11108,08 грн. - залишок прострочених комісій. Відповідно до договору факторингу №12/07/23 від 12.07.2023 року «Банк Кредит Дніпро» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК Онлайн Фінанс». Згідно з витягом з реєстру боржників до вказаного договору факторингу від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 36823,37 грн. Відповідно до договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024 року ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Юніт Капітал». Згідно з витягом до реєстру боржників від 06.03.2024 року до вказаного договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 36823,37 грн. У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 21.10.2024 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК\~України), відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. 29.11.2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він повністю визнає позовні вимоги та просить розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців з щомісячною сплатою боргу рівними частками у розмірі 3770,48 грн. починаючи з місяця в якому судове рішення набере законної сили. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 4, 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку Із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише, приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Статтями 638, 640 ЦК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом з`ясовано, що 06.08.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем укладено кредитний договір №22031000140055, згідно якого банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 74400,00 грн., строком на 24 місяців, з оплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість, та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 06.08.2019 року по 05.03.2020 року в розмірі 5% від суми кредиту, з 06.03.2020 року по 05.09.2020 року 4% від суми кредиту, з 06.09.2020 року по 05.03.2021 року 3% від суми кредиту, з 06.03.2021 року по 06.08.2021 року 1,95% від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів - обов`язкових платежів в сумі не менше 5706,48 грн. Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів. «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 74400,00 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 12.07.2023 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36823,37 грн., яка складається з: - 25714,69 грн. - залишок простроченого кредиту; - 0,60 грн. - залишок прострочених відсотків; - 11108,08 грн. - залишок прострочених комісій. 12.07.2023 року між «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №12/07/23. Відповідно до умов вказаного договору, грошові вимоги за кредитним договором №22031000140055 від 06.08.2019 року, укладеним між «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, перейшли до ТОВ «ФК Онлайн Фінанс». Відповідно до витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 36823,37 грн. 06.03.2024 року між ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №06/03/24. Відповідно до умов вказаного договору, грошові вимоги за кредитним договором №22031000140055 від 06.08.2019 року, укладеним між «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, перейшли до ТОВ «Юніт Капітал». Відповідно до витягу з реєстру боржників від 06.03.2024 року до вказаного договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 36823,37 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими, підстав сумніватись в їх достовірності у суду не виникло. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат понесених позивачем, суд враховує наступне. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим; а також критерій розумності їх розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 року на ім`я [PERSON] ; - договір про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року; - додаткова угода № 6 від 05.07.2024 року до договору про надання правової допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року; - акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02 від 05.07.2024 року. Суд приходить до висновку, що надані документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які ТОВ «Юніт Капітал» понесло на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн., тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви. Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду, суд виходить з такого. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; Згідно зі ст.ст. 124,129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 33 вказаного Закону за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для цього є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Виходячи з вищевикладеного, розстрочення виконання судового рішення має винятковий характер і застосовується за наявності об`єктивних обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду. Так, суд встановив, що відповідач [PERSON] пенсіонер, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 03.08.2021 року. Відповідно до роздруківки з сайту Автоматичної системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України від 29.11.2024 року, відносно [PERSON] відкрито 4 виконавчих провадження. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, у зв`язку з військовою агресією рф, який діє до теперішнього часу. Листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія рф проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Виходячи із завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, справедливості, пропорційності, оцінивши повідомлені відповідачем [PERSON] обставини скрутне матеріальне становище, враховуючи розмір заборгованості, загальну економічну ситуацію в країні, в т.ч. пов`язану із воєнним станом в Україні, суд вважає їх такими, що істотно ускладнюють виконання судового рішення, у зв`язку з чим заяву відповідача [PERSON] слід задовольнити та розстрочити виконання цього рішення суду на 12 (дванадцять) місяців з дня ухвалення такого рішення шляхом погашення заборгованості рівними частинами по 3770, 48 грн. щомісячно.

Outcome: approved