Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Губкіно Малоархангєльського району Орловської області безвісно відсутнім. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 09.01. 1982 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Її чоловік [PERSON] у 2000 році поїхав на заробітки до міста Сургут та зник. Заявник зверталась до поліції за розшуком, зверталась до суду із заявою про стягнення аліментів, проте [PERSON] так і не з?явився, розшук результатів не дав. Оскільки на той час заявник мешкала у м. Авдіївка Донецької області, вона звернулась з заявою до Авдіївського міського суду Донецької області про визнання особи безвісно відсутньою. Заява судом була задоволена у повному обсязі. У зв?язку з бойовими діями у 2022р. документи заявника та все її майно було втрачено. Оголошення чоловіка безвісно відсутнім заявнику необхідно для розірвання шлюбу. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 року заяву [PERSON] , заінтересована особа: Комінтернівський відділ Державної міграційної служби у Харківській області про визнання особи безвісно відсутньою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 18.10.2024 року [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про прийняття до розгляду уточненої заяви, в який просила оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Губкіно Малоархангєльського району Орловської області Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.12.2024 року у задоволенні клопотання заявника [PERSON] про прийняття до розгляду зміненої заяви у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Комінтернівський відділ Державної міграційної служби у Харківській області про визнання особи безвісно відсутньою відмовлено. Заявник в судове засідання не з`явилась про місце, дату і час слухання справи повідомлялась своєчасно і належним чином, до суду подала заяви про розгляд справи за її відсутності, заяву про визнання особи безвісно відсутньою підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась про місце, дату і час слухання справи повідомлялась своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомила, до суду заяв не подавала. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09.01.1982 року - [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що складений відповідний актовий запис № 5 від 09.01.1982 року(а.с.13). Отже, заявник [PERSON] , є дружиною [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] звернулась до ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області із заявою про вжиття заходів з метою розшуку [PERSON] , [INFO] , який зник безвісти у 2000 році (а.с.5-6). На звернення [PERSON] начальником ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надано відповідь, з якої вбачається, що [PERSON] державний кордон України не перетинав, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, померлим не значиться. Також в ході перевірки за обліками ІКС ІПНП встановлено, що останній з 08.04.2011 року знаходиться в розшуку за відділом поліції № 1 (м. Авдіївка) Покровського РУП ГУНП в Донецькій області. Положеннями ч.1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Положення ст.306 ЦПК України, зокрема, визначено обов`язкове зазначення для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази. Згідно положень ст.43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно положень статті 4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що "безвісна відсутність" - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Таким, чином, при прийнятті рішення, суд враховує, що, оскільки [PERSON] , [INFO] , як у місці свого постійного проживання, так і в будь-якому іншому місці не з`являвся впродовж більше одного року, беручи до уваги, що з 08.04.2011 року [PERSON] , [INFO] , знаходиться в розшуку відділом поліції № 1 (м. Авдіївка) Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, то на даний час наявні підстави для оголошення його безвісно відсутнім з 08.04.2011 року, а тому, вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до норм ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Outcome: approved