Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 09.05.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №622691858. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» було відступлено право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників №143 від 20.07.2021 до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №622691858. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача у розмірі 42981,63 грн., з яких: 11864,34 грн.- заборгованість за основною сумою боргу; 31117,29 грн. за відсотками. Посилаючись на вказані обставини, а також на не виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача вище вказану заборгованість, а також понесені судові витрати Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно копії актового запису про смерть №122 від 30.01.2024 року, наданого Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на запит суду, [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] помер та спірні правовідносини у вказаній справі допускають правонаступництво, ухвалою суду від 29.03.2024 року було зупинено провадження у даній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості\~до залучення до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] . 04.09.2024 року на запит суду від Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78150323 від 28.08.2024 року, з якої вбачається, що 16.07.2024 року Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області було заведено спадкову справу № 132/2024 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 23.10.2024 року провадження у вказаній справі було відновлено та витребувано з Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області належним чином засвідчену копію спадкової справи №132/2024, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Із копії спадкової справи №132/2024, заведеної до майна [PERSON] , померлого [INFO] вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] є його мати [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звада В.В. 25.09.2024 року. Ухвалою суду від 13.11.2024 року у даній справі замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . 26.11.2024 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором №622691858 від 09.05.2021 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у розмірі 42981,63 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. В обґрунтування зазначила, що стороною позивача жодного розрахункового документу, яким би підтверджувалось здійснення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошового переказу [PERSON] не надано, як не надано доказів належності саме [PERSON] вказаної платіжної картки та надходження на належну йому платіжну картку сум у вказані періоди. Також не надано виписки з рахунків [PERSON] для встановлення розміру наданого кредиту, факту користування останнім наданими йому коштами, обставин погашення останнім кредиту та сплати відсотків. Так само як і не надано позивачем доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №622691858, оскільки договір був укладений 09.05.2021 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон плюс» було передано право вимоги за кредитним договором, був укладений 28.11.2018 року, тобто задовго до укладання кредитного договору. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення [PERSON] про відступлення прав вимоги за кредитним договором. Також вказала, що в матеріалах спадкової справи, заведеної на підставі її заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] претензії кредиторів, в тому числі від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому було відомо про факт смерті боржника [PERSON] , відсутні. Відповідь на відзив позивачем не надано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові однією із вимог просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. У разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила провести розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.05.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений договір №622691858, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 8100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів (а.с.6-8). 18.05.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору №622691858 від 09.05.2021 року, відповідно до умов якого сторони збільшили суму кредиту на суму 13900 грн. з 18.05.2021 року на строк дії договору №622691858 від 09.05.2021 року (а.с.9). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується платіжними дорученням від 09.05.2021 на суму 8100 грн. та від 18.05.2024 року на суму 13900 грн.(а.с.10). 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.11). 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року текст Договору викладено у новій редакції (а.с.11-13). 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с.14-15) Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 [PERSON] в сумі 42981,63 грн., з яких: 11864,34 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 31117,29 грн. заборгованість за відсотками (а.с.16). Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №622691858 від 09.05.2021 року, заборгованість відповідача становить 42981,63 грн., з яких: 11864,34 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 31117,29 грн. заборгованість за відсотками. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів З договору № 622691858 від 09.05.2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Як зазначалося вище [PERSON] помер [INFO] (а.с.54). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.ст.608,1218,1219ЦК України\~вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки [PERSON] помер, то відповідати перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Звада В.В. 25.09.2024 року, зареєстрованого в реєстрі за №999, вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] яка складається з грошового вкладу з відповідними відсотками, в сумі 36633,63, що знаходиться на картковому рахунку № [NUMBER] , який відкритий 14.07.2016 року у АТ «Райффайзен Банк Аваль» прийняла його мати [PERSON] (а.с.77). Отже, у померлого [PERSON] наявний спадкоємець (правонаступник) його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті відповідача та отримала свідоцтво про право на спадщину. У частині 1 статті 1282\~ЦК України закріплено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, відповідач [PERSON] як спадкоємець померлого відповідача [PERSON] , яка прийняла спадщину та є його правонаступником, має відповідати перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за борги спадкодавця та зобов`язана у межах вартості майна, одержаного у спадщину, сплатити заборгованість за кредитним договором №622691858 від 09.05.2021 року у розмірі 42981,63 грн. Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1статті 1077 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу №28/1118-01, а 31 грудня 2020 року до нього укладено додаткову угоду. 09 травня 2021 року, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] договір №622691858, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 8100,00 грн. та 18.05.2021 року додаткової угоди до договору, за умовами якої суму кредиту збільшено на суму 13900 грн. У подальшому 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Отже, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений 09 травня 2021 року, тобто більш ніж через три роки після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс». Право вимоги до [PERSON] вказано лише у реєстрі від 21 жовтня 2022 року і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року. З копії додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Однак, майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року та додаткової угоди до нього від 31 грудня 2020 року не було, та сторони не могли передбачити, що 09 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено договір з [PERSON] . Лише 21 жовтня 2022 року на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» передало фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак право вимоги за кредитним договором з [PERSON] в даний пакет не могло входити. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №622691858, оскільки кредитний договір був укладений 09 травня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору. Крім того, позивачем не надано суду ані копії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, ані доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року та 20 жовтня 2022 року. Також в матеріалах справи відсутній Реєстр боржників № 143 від 20.07.2021 до Договору факторингу № 28/111-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», на який посилається позивач, як на підставу переходу право грошової вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача за кредитним договором №622691858. Таким чином, позивач не надав суду доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 09 травня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.05.1985 № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення додаткових доказів. Також у своїй заяві до суду представник позивача просив розглянути справу у його відсутність. Отже, в даному випадку позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] , як спадкоємиці [PERSON] , яка прийняла спадщину, є його правонаступником та зобов`язана у межах вартості майна, одержаного у спадок, сплати заборгованість за кредитним договором №622691858 від 09.05.2021 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , у зв`язку недоведеністю позивачем переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 09 травня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed