Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 16 лютого 1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської Ради, актовий запис № 91. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 лютого 1995 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . На даний час дитина проживає разом з матір`ю, спір щодо цього відсутній. Проте шлюбні стосунки між ним фактично припинено, вони мають різні погляди на сімейне життя, спільного господарства не ведуть, проживають окремо та в різних містах. Оскільки їх сім`я фактично розпалась, шлюб носить лише формальний характер, а подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, тому просить позов задовольнити.\~ У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити, при цьому строк на примирення не надавати. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Одночасно просить не надавати строк на примирення, а також після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 16 лютого 1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської Ради було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 91. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю.\~ Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, разом вони не проживають та не ведуть спільного господарства. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнала, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що відповідач у зв`язку з реєстрацією шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мав понести позивач у розмірі 1 211,20 грн, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved