Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з літа 2020 року сторони перебували у стосунках, від яких у них народилася спільна донька [PERSON] , [INFO] . Оскільки позивачка та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі, то свідоцтво про народження дитини було видано на підставі ст.126 СК України визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України №00041181954 від 30.08.2023 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31.08.2022 року. Позивачка зазначає, що від самого народження і до теперішнього часу дочка проживає разом з нею, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2022/002291842 від 23.12.2022 року та перебуває повністю на її утриманні. Оскільки у [PERSON] з [PERSON] у стосунках виникли розбіжності, тому тривалий час відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав і позивачка була змушена подати позов до суду про стягнення аліментів. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.12.2023 року у справі №707/3507/23 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно рішення суду не виконував і в подальшому було видано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення в Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ВП №74084516 від 07.02.2024 року. В ході виконання судового рішення було відкрито Постанову Черкаського ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м.Київ) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи від 14.02.2024. [PERSON] вказує, що на даний момент [PERSON] так і не надає в добровільному порядку ні аліментів, ні додаткових витрат на дитину, аргументуючи тим, що він знаходиться на військовій службі в тилу та немає необхідних коштів для утримання дитини. Крім того, позивачка надала суду копії оплачених чеків витрат на дитину та зазначає, що це лише частина понесених витрат у зв`язку з військовим станом та постійними тривогами, що змушують швидко збиратися та перебувати в укриттях в залежності від різного місця перебування, частина чеків була втрачена, також дитина відвідує дитячий садочок та має внутрішні витрати групи які неможливо підтвердити чеками, а саме: відвідування різних вистав, театрів в садочку, покупка в групу канцтоварів, оплата подарунків на свята, засобів гігієни для дітей, які позивачка в даному позові не зазначає, оскільки немає офіційного підтверження. Так як [PERSON] перебуває на військовій службі з 27.02.2022 року та має стабільний дохід він повинен належним чином задовольняти базові та додаткові потреби дитини, а не ухилятися від виконання батьківських обов`язків. Крім того, дитина ходить до дитячого садочку та часто хворіє, що вимагає додаткових фінансових витрат, також по віку її потрібно розвивати та купувати відповідні іграшки, розвиваючі ігри та відповідні книги. Також донька перебуває на диспансерному обліку у невролога та відповідно потребує 3-4 рази на рік проходити курси лікування для пітримання здоров`я. В даний момент на позивачку [PERSON] лягає тягар утримання дитини самотужки, з відповідача [PERSON] стягуються аліменти, але їх не достатньо для належного утримання, дитині потрібні гуртки та секції на які треба кошти. Підсумовуючи, позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] в розмірі 63763,45 грн. Крім цього, з урахуванням нової заяви позивача, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 17.07.2024 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 29.07.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити з наступних підстав. Відповідач вказує, що стосунки між ним та позивачкою не склалися, разом сторони не проживали ні до народження, ні після народження дитини. В позовній заяві [PERSON] надала недостовірну інформацію з приводу майнового стану (відповідач запевняє, що у нього у власності немає нерухомого майна), не надання добровільної грошової допомоги на утримання дитини та не виконання рішення суду про сплату аліментів. З грудня 2022 року по серпень 2023 року відповідач добровільно сплачував [PERSON] кошти на утримання дитини, а саме: 07.12.2022 5000 грн., 30.12.2022 5000 грн., 01.03.2023 5000 грн., 19.03.2023 7000 грн., 15.05.2023 5000 грн., 14.06.2023 5000 грн., 16.07.2023 5000 грн., 12.08.2023 5000 грн. 27.08.2024 року відповідач потрапив у лікарню швидкої допомоги №3 з діагнозом «негоспітальна двобічна полісегментарна аспіраційна пневмонія, набряк головного мозгу, кома ІІІ, гостра ниркова недостатність». Після чого [PERSON] зазначає, що проходив тривале лікування та реабілітацію, в матеріалах справи містяться відповідні копії медичних документів. Після отримання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.12.2023 року у справі №707/3507/23 про стягнення на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 4000 грн. щомісячно, відповідач добровільно сплатив аліменти за період з 16.11.2023 по 31.01.2024 у сумі 10050 грн. та 4020 грн. за лютий 2024 року. На даний час відповідно до Постанови Черкаського ВДВС по виконавчому листу ВП №74084516 аліменти утримуються із заробітної плати. Заборгованості по сплаті аліментів немає, переплата станом на 01.07.2024 складає 1182,18 грн. На підставі вищевказаного [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити. 06.08.2024 року на адресу суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Позивач, зазначає, що заява відповідача щодо відсутності у його власності майна є необгрунтованою, та такою що є завідомо неправдивою інформацією, що має прямий умисел ввести в оману суд. Дійсно певний період [PERSON] надавав добровільно допомогу на дитину, але з часом перестав. Як зазначено у відзиві перші кошти на дитину він надав лише 07.12.2022 року, хоча дата народження доньки 25.08.2022 року, а отже він не заперечує що не надава допомоги на регулярній основі. Враховуючи викладені доводи у відзиві відповідача, позивач вважає його таким, який завідомо хоче уникнути відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 19.08.2024 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про доповнення позовних вимог. [PERSON] вважає за необхідне доповнити позовні вимоги та збільшити їх на підставі значних додаткових матеріальних витрат, які понесла на утримання дитини та мають значний внесок в її сімейний бюджет, враховуючи що всі додаткові витрати на дитину позивач компенсує сама, а відповідач в добровільній формі відповідач їх не надає та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. А тому просить стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] в розмірі 87167,38 грн. та додаткові витрати на утримання доньки в розмірі всіх доходів, щомісячно до досягнення донькою повноліття. 19.08.2024 року від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив. Відповідач повідомляє, що на даний час за станом здоров`я він потребує подальшого лікування та реабілітації. Крім того, оскільки дитина вже кілька місяців відвідує дитячий садок, [PERSON] має можливість працювати. Відповідно до ст.185 СК України додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо). Позивачка не надала довідку про перебування дитини на диспансерному обліку у невролога, в копіях чеків на ліки неможливо прочитати назви ліків, їх вартість та дату покупки, а тому позивач просив відмовити у позовних вимогах в повному обсязі. 20.11.2024 року від представника відповідача за довіреністю [PERSON] надійшла заява з додатковими поясненнями. Згідно яких вказує, що за своїм цільовим призначенням додаткові витрати на дитину не є коштами, спрямованими на утримання дитини. Сплачуються вони лише у зв`язку із настанням в житті дитини певних особливих обставин, перелік яких не є вичерпним і встановлюється індивідуально в кожному конкретному випадку. Розмір додаткових витрат на дитину визначається у твердій грошовій сумі, залежно від перебування або фактично понесених витрат на дитину з урахуванням того, що батьки, незалежно від того з ким проживає дитина, несуть обов`язок сплати таких витрат у рівних частинах. Крім того, розмір додаткових витрат повинен обґрунтовуватися відповідними документами, заявляючи разові виплати необхідно надати докази усієї суми витрат. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково викладених у позовній заяві. Також, [PERSON] зазначає, що покупка одягу, підгузків, косметики, тощо, що не являється додатковими витратами на дитину та охоплюється розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. Придбання ліжечка також не є додатковими витратами, оскільки не викликано особливими обставинами, а є добровільним волевиявленням одного з батьків, тим більше, що вибір та покупку [PERSON] здійснила самостійно, не узгодивши покупку та її вартість. З огляду на вказані обставини, просила суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Крім того, ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.09.2024 року було задоволено заяву відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі, до припинення перебування [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Однак, згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 24.10.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Черкаського районного суду Черкаської області. Дослідивши надані позивачем письмові докази, наданий відповідачем відзив, надану позивачкою відповідь на\~відзив та\~заперечення відповідача\~на відповідь\~на відзив, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст.\~264\~ЦПК\~України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77\~ЦПК\~України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що з літа 2020 року сторони перебували у стосунках, від яких у них народилася спільна донька [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2022/002291842 від 23.12.2022 року донька [PERSON] , [INFO] проживає та перебуває повністю на утриманні матері [PERSON] . Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20.12.2023 року у справі №707/3507/23 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно рішення суду не виконував і в подальшому було видано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення в Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ВП №74084516 від 07.02.2024 року. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150,180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою, другою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження№ 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами. Суд вважає обгрунтованими поясненнями представника відповідача за довіреністю [PERSON] з приводу безпідставності і недоведеності заявлених позовних вимог. Так, на думку суду, враховуючи положення СК України та судову практику, що склалася, покупка одягу, підгузків, косметики, дитячих іграшок, ліків, огляди та консультації лікарів щодо поширених середньостатистичних дитячих хвороб, надання загальних аналізів крові, сечі в СІНЕВО, придбання м`яча, коляски, про що зазначено у позовній заяві, - не являється додатковими витратами на дитину та охоплюється розміром аліментів, що стягуються з одного з батьків на утримання дитини. Придбання ліжечка також не є додатковими витратами, оскільки не викликано особливими обставинами, а є добровільним волевиявленням одного з батьків. Суд не вважає, що вказані позивачем у позовній заяві витрати стосуються особливих обставин. При цьому, суд вважає обгрунтованими доводи відповідача та його представника про те, що позивачка, придбаваючи різні речі для дитини, зокрема ті, що перелічені у позовній заяві, не узгоджувала питання доцільності придбання речей та вартості речей із відповідачем, фактично здійснила такі придбання речей самостійно, на власний розсуд. Суд також критично оцінює надані позивачкою докази, а саме товарні чеки, квитанції про придбання товарів, оскільки у вказаних товарних чеках та квитанціях не зазначено хто саме є покупцем товару. Позивач не довела факт перебування дитини на диспансерному обліку, не надала доказів існування тяжких хвороб у дитини чи тривалості лікування, які б потребували додаткових витрат на утримання дитини зі сторони відповідача окрім сплати аліментів. Також, суд вважає необгрунтованими, недоведеними і непереконливими збільшені позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд не вбачає підстяв для задоволення вказаних вимог. Суд констатує, що згідно наявних у справі доказів вбачається про відсутність заборгованості по аліментах зі сторони відповідача станом на момент розгляду справи. Також вбачається, що відповідач до стягнення аліментів, добровільно сплачував кошти позивачці на утримання дочки в сумі 4000грн. щомісячно. Судом також встановлено, що відповідач є військовослужбовцем в званні сержант, є учасником бойових дій, перебуває на військовій службі з 27.02.2022р., тривалий час з 27.08.2023р. по 31.05.2024р. перебував на реабілітації та лікуванні в різних медичних закладах з діагнозом двобічна полісегментарна аспіраційна пневмонія, набряк головного мозку, кома ІІІ, гостра ниркова недостатність, паралітична хода, розлади гіпертрофії міжпальцевих проміжків обох кистей, що підтверджується даними виписок з медичної карти хворого. Суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведені та необґрунтовані, а тому не підлягають до задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Outcome: dismissed