Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

15.05.2024\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовомдо Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~Компанія «Онлайн\~Фінанс»,\~треті особи:\~приватний виконавець\~Виконавчого округу\~Одеської області\~Шуляченко Микола\~Борисович,\~приватний нотаріус\~Києво-Святошинського\~районного нотаріального\~округу Грисюк\~Олена Василівна,\~про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~яким просить:визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №25768 від 19.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС" заборгованість у розмірі 20003,00 гривень; стягнути з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС" на її користь понесені витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1816 гривень 60 копійок та на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог,\~позивач зазначає,\~що19 травня 2021 року приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис за № 25768 щодо задоволення вимог ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС" у розмірі 20003,00 грн. 22.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. на підставі виконавчого напису № 25768 було відкрито виконавче провадження № 67236892. 29.04.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. в рамках виконавчого провадження № 67236892 була винесена постанова про арешт коштів боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника. Про те, що існує виконавче провадження позивачка дізналась коли банк, в якому у неї відкритий рахунок для отримання коштів, сповістив її про арешт її рахунку накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. 10.05.2024 року її адвокат ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №67236892 та отримав копії матеріалів. Так, у виконавчому напису № 25768 від 19.05.2021 року зазначено, що право вимоги за кредитним договором № 477987495 від 24.12.2019 року було передано за договором відступлення прав вимоги № 72 від 01.04.2020 року від TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» за договором відступлення. Про існування вищенаведених договорів відступлення прав вимоги їй, позивачці, нічого не відомо, жодних повідомлень про відступлення право вимоги за кредитним договором № 477987495 від 24.12.2019 року, які б підтверджували про зміну кредитора, вона не отримувала. З матеріалів виконавчого провадження № 67236892 вбачається, що з неї стягується в рахунок погашення боргу за Договором Кредиту № 477987495 від 24.12.2019 року, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] правонаступником усіх прав та обов`язків якого є на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ОНЛАЙН ФІНАНС» сума 20003,00 грн. в тому числі: 8000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту ; 10803,00 грн. - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками; 1200,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Період, за який стягуються кошти, в виконавчому напису визначено з 09.04.2021 року по 07.05.2020 року. У виконавчому напису не зазначено строку дії кредитного договору. Про всі вищенаведені дії приватного виконавця вона дізналась в травні 2024 року, після ознайомлення з копіями матеріалів ВП № 67236892 у тому числі з виконавчим написом №25768 від 19.05.2021 вчиненим приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. на підставі якого було відкрите виконавче провадження. Вона не отримувала жодного документу про такі дії виконавця. Жодного кредитного договору, який би був посвідчений нотаріально, вона з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ОНЛАЙН ФІНАНС» не підписувала. Вважає, що у даному випадку приватний нотаріус Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису №25768 19.05.2021 порушив норми Закону України «Про нотаріат». Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. На день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі відступлення права вимоги, який нотаріально не посвідчений. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса), стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах кредитного договору договором № 477987495 від 24.12.2019 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Жодного кредитного договору, який би був посвідчений нотаріально вона ні з ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" ні з будь якою іншою фінансовою компанією ніколи не укладала. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вважає, що оскільки виконавчий напис № 25768 від 19.05.2021р., вчиненим приватним нотаріусом Київсько-Святошииського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. з порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, тому він був зроблений безпідставно та є таким, що не полягає виконанню. Ухвалою суду від 16 травня 2024 року зупинено стягнення на підставі виконавчого документа ВП № 67236892, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., на підставі виконавчого напису № 25768, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 19.05.2021 року. Ухвалою суду від 20.05.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, проте її представник надав суду заяву про розгляд справу за їх відсутності. Представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного документу, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Треті особи приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно рішення від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України» в силу ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішення Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, слід констатувати, що неявка в судове засідання представника ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» може свідчити про недобросовісне користування ним своїми процесуальними правами та неналежне виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову до нього. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис за № 25768 щодо задоволення вимог ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС" у розмірі 20003,00 грн. 22.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. на підставі виконавчого напису № 25768 було відкрито виконавче провадження №67236892. 29.04.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. в рамках виконавчого провадження № 67236892 була винесена постанова про арешт коштів боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника. Як зазначає позивач, про те, що про те, що існує виконавче провадження позивачка дізналась від банку, в якому у неї відкритий рахунок. 10.05.2024 року вона з адвокатом ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження №67236892. Так, у виконавчому напису № 25768 від 19.05.2021 року зазначено, що право вимоги за кредитним договором № 477987495 від 24.12.2019 року було передано за договором відступлення прав вимоги № 72 від 01.04.2020 року від TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» за договором відступлення. Про існування вищенаведених договорів відступлення прав вимоги позивачці нічого не було відомо та жодних повідомлень про відступлення право вимоги за кредитним договором №477987495 від 24.12.2019 року, які б підтверджували про зміну кредитора, вона не отримувала. З матеріалів виконавчого провадження № 67236892 вбачається, що з [PERSON] стягується в рахунок погашення боргу за Договором Кредиту № 477987495 від 24.12.2019 року, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] правонаступником усіх прав та обов`язків якого є на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ОНЛАЙН ФІНАНС» сума 20003,00 грн. в тому числі: 8000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту ; 10803,00 грн. - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками; 1200,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Період, за який стягуються кошти, в виконавчому напису визначено з 09.04.2021 року по 07.05.2020 року. У виконавчому напису не зазначено строку дії кредитного договору. Як зазначає позивачка, жодного документу від виконавця вона не отримувала, жодного кредитного договору, який би був посвідчений нотаріально, вона з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ОНЛАЙН ФІНАНС» не підписувала. Згідно паспорту громадянина України [NUMBER] виданого органом 5119 15.05.2024, позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Спори між боржниками та стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, якщо суб`єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам ЦПК України вирішуються судом за позовами до стягувачів у порядку цивільного судочинства. Суд вважає, що у цій справі спір є пов`язаним з невиконанням зобов`язання за кредитним договором фізичною особою [PERSON] та вчиненням у зв`язку із цим виконавчого напису нотаріуса. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 року, а тому п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів також втратив чинність з цього дня. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14- 84цс19) та у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12- 278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Судом встановлено, що згідно вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису не перевірено чи [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Як вбачається з матеріалів справи, письмову вимогу про усунення порушень з невиконання договору позивачу не направлялося, вказана вимога та заборгованість не була погоджена боржником, доказів зворотного суду не надано. Приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, чим порушено саму процедуру вчинення напису, яка передбачена п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не надав достатніх та належних доказів відповідно до п. 3.2 передбаченого Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, у зв`язку з чим, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Враховуючи положення ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, суд зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису набрало чинності судове рішення, яким визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». На момент чинення виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем за місцем реєстрації позивача було надіслано вимогу щодо усунення недоліків. В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. ч.1-2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Міркуном С.М. з метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 10.05.2024 року на суму 4000,00 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; У п.п.113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №922/445/19 від 03.10.2019 року, постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20, постанові Київського апеляційного суду від 01.03.2021 року у справі №761/1673/20. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №80 від 10.085.2024 та судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №81 від 10.05.2024. Таким чином, за правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1816,60 грн.

Outcome: approved