Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги\~обґрунтувала тим, що її батьку, [PERSON] , згідно Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої частки серії ІФ-14-15 Реєстраційний № 589 від 14.12.1995 року, належала на праві приватної власності земельна ділянка в розмірі 41,7 в умовних кадастрових гектарах на території Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості, на підставі рішення сесії Кутищенської сільської ради народних депутатів від 06.06.1995 року. Батько помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина за законом на все належне йому майно та в управління та володіння спадковим майном вступила його дружина [PERSON] . Мати, [PERSON] , не оформила своїх спадкових прав та [INFO] померла. Матері [PERSON] , також згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-IФ № 040990 від 31.03.2003 року, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Кутищенської сільської ради народних депутатів від 14.11.2001 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 775, на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного виробництва, яка розташована на території Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, площею 0,82 га. Після смерті матері відкрилась спадщина. Сестра, [PERSON] , спадщину за заповітом матері не приймала і на неї не претендує. Сестра, [PERSON] , брати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спадщину за законом не приймали і на неї не претендують. Вона є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину. 17.07.2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріус надала їй письмове роз`яснення про те, що нею пропущено встановлений строк для прийняття спадщини. Вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, так як в лютому 2012 року остання забрала хвору та перестарілу матір [PERSON] з її будинковолодіння по [ADDRESS] до себе до дому по [ADDRESS] і з того часу постійно проживала з матір`ю. Вони вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, сплачували комунальні платежі. В подальшому вона здійснювала догляд за перестарілою та хворою матір`ю, провела її похорон за власні кошти, встановила пам`ятник. З часу смерті матері і по даний час користується усім її майном. Даний факт позбавляє її можливості оформити спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . У зв`язку з вищевказаним, просила суд встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем, [PERSON] , по [ADDRESS] , з лютого 2012 року по день її смерті та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 41.7 в умовних кадастрових гектарах, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-15 реєстраційний № 589 від 14.12.1995 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 589 на території Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданий на підставі рішення сесії Кутищенської сільської Ради народних депутатів від 06.06.1995 року, на ім?я [PERSON] ; на земельну ділянку для ведення товарного виробництва, площею 0,82 га, що розташовані на території Кутищенської сільської ради, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 040990 від 31.03.2003 року, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Кутищенської сільської ради народних депутатів від 14.11.2001 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 775 на ім?я [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті матері. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, однак 22.10.2024\~року від\~неї надійшла\~заява,\~в якій\~зазначила,\~що позов\~визнає в\~повному обсязі\~та просила\~розглядати справу\~без її\~участі (а.с. 41). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, однак 29.10.2024\~року від\~неї надійшла\~заява,\~в якій\~зазначила,\~що позов\~визнає в\~повному обсязі\~та просила\~розглядати справу\~без її\~участі (а.с. 53). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, однак 29.10.2024\~року від\~нього надійшла\~заява,\~в якій\~зазначив,\~що позов\~визнає в\~повному обсязі\~та просив\~розглядати справу\~без його\~участі (а.с. 50). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, однак 07.11.2024 року від нього надійшла заява, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі (а.с. 112). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, однак 30.10.2024\~року від\~нього надійшла\~заява,\~в якій\~зазначив,\~що позов\~визнає в\~повному обсязі\~та просив\~розглядати справу\~без його\~участі (а.с. 82). Представник відповідача, Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в судове засідання не з`явився, однак 08.11.2024 року від нього надійшла заява, в якій зазначив, що позов визнає та просив розглядати справу у його відсутності (а.с. 119). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні засвідчили той факт, що позивач, [PERSON] , постійно проживала разом із її матір`ю, [PERSON] , однією сім`єю з лютого 2012 року по день її смерті за адресою: [ADDRESS] . 10.10.2024 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 11.11.2024 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали\~справи та\~зібрані у\~ній докази, заслухавши\~думку позивача,\~допитавши свідків,суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату (а.с. 32-34). Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що згідно копії сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-15 № 589 від 14.12.1995 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 589, [PERSON] належало право приватної власності\~на землю\~в межах\~середньої земельної\~частки без визначення на місцевості у розмірі 41,7 в умовних кадастрових гектарах на території Кутищенської сільської ради Тлумацького району, виділеного на підставі рішення Кутищенської ради народних депутатів від 06.06.1995 року (а.с. 4). Даний сертифікат виданий за формою, яка розроблена Івано-Франківською\~обласною радою\~народних депутатів\~31.07.1995\~року та підлягав\~заміні на\~сертифікат державного\~зразка,\~форма якого\~затверджена Постановою КМУ\~від\~12.10.1995\~року або на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості, у встановленому законом порядку. Однак, [PERSON] , даної заміни не здійснив. Відповідно до ч. 9 та 10\~ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на\~місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для:\~ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських\~будівель (присадибна ділянка);\~садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх\~компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно довідки, яка видана Кутищенським старостинським округом Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 234 від 26.09.2024 року, вбачається, що [PERSON] дійсно включений в списки громадян, що мають право на середню земельну частку (пай), які є складовою проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Кутищенськоїсільської ради згідно рішення сесії № 1-3/1995 від 06.06.1995 року, розмір земельної частки (паю) становить 41,7 умовних кадастрових гектарів. 14.12.1995 року [PERSON] було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-15 реєстраційний номер 589 (а.с. 5). 10.06.1949 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та останній присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00047350500 (а.с. 7). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 040990 від 31.03.2003 року, виданого [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Кутищенськоїсільської ради народних депутатів від 14.11.2001 року, що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,82 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Кутищенської сільської\~ради,для ведення товарного виробництва, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 775(а.с. 6). Позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] ,\~матір`ю \~ [PERSON] ,\~що вбачається\~з копії\~повторного свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~(а.с.\~9). 26.11.1988 року остання уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 10). Відповідач, [PERSON] , народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 52). Відповідно до копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 11.05.2000 року, відповідач [PERSON] 01.03.2000 року змінив прізвище на [PERSON] (а.с. 115). Крім того, змінив прізвище у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , де вказано, що останній народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 116). Згідно копії повторного свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 09.02.2017 року, відповідач [PERSON] 04.02.2002 року змінив прізвище та ім`я на [PERSON] (а.с. 85). Крім того, змінив прізвище та ім`я у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , де вказано, що останній народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 86). Відповідач [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.\~56). 11.09.1982 року остання уклала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 55). Відповідач [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.\~45). 17.10.1987\~року остання\~уклала шлюб\~з [PERSON] \~і після\~укладення шлюбу\~їй присвоєно\~прізвище « [PERSON] »,\~що підтверджується\~копією витягу\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян про\~державну реєстрацію\~шлюбу щодо\~підтвердження дошлюбного\~прізвища №\~00047312425\~(а.с.\~44).\~28.03.2005\~року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] і після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 43). Батько позивача, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.05.2024 року (а.с. 8). Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування»\~роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Мати позивача, [PERSON] , прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак не оформила своїх спадкових прав. Так,\~згідно довідки\~виданою Кутищенським старостинським округом № 14 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 11.09.2024 року № 220 встановлено, що [INFO] помер її батько [PERSON] , що був постійним жителем [ADDRESS] , та на день смерті зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дружина [PERSON] , проживали в одному господарстві, вели спільне особисте господарство. Від імені померлого [PERSON] заповіт в сільській раді не посвідчувався і не відмінявся (а.с. 12). Мати позивача, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2014 року (а.с. 8, на звороті). Спадкодавцем, [PERSON] , 12.04.2011 року було складено та посвідчено приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 969, згідно із яким належну їй земельну ділянку, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Кутищенської сільської ради, Тлумацького району\~Івано-Франківської\~областізаповіла\~відповідачу [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією даного\~заповіту (а.с. 11). Спадкоємець за заповітом, [PERSON] , відмовилася від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , що підтверджується копією відповідної заяви від 28.05.2024 року, яка посвідчена приватним\~нотаріусом Івано-Франківського\~районного нотаріального\~округу Івано-Франківської\~області Дузінкевич\~С.М. (а.с. 11, на звороті). Факт не прийняття спадщини після смерті [PERSON] підтверджується також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77672032 від 17.07.2024 року, у якій вказано, що відомості щодо спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в реєстрі відсутні (а.с. 17). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». В постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Довідками виданими Кутищенським старостинським\~округом №\~14\~Тлумацької міської\~ради Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області від\~11.09.2024\~року №\~221\~та 26.09.2024\~року №\~235\~встановлено,\~що [INFO] померла\~її мати\~ [PERSON] ,\~що була\~жителькою [ADDRESS] ,\~та на\~день смерті\~зареєстрована в\~ [ADDRESS] .\~На день\~її смерті\~в господарстві\~ніхто не\~зареєстрований і\~не проживав.\~ [PERSON] з\~лютого 2012\~року постійно\~проживала у\~дочки [PERSON] \~в [ADDRESS] . [PERSON] з часу смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] і по даний час користується усім належним покійній матері нерухомим майном (житловим будинком та земельними ділянками) (а.с. 13, 15). Відповідно до\~довідкивиданої Вікнянським старостинським округом № 3 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 13.09.2024 року № 174 встановлено, що [INFO] померла її мати [PERSON] , що проживала без реєстрації з 2012 року 2014 року в с. Вікняни, Тлумацького району Івано-Франківської області, на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] в господарстві дочки [PERSON] , вони вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, сплачували комунальні платежі. [PERSON] здійснювала догляд за мамою [PERSON] , провела її похорон, встановила нагробний пам?ятник на могилі матері (а.с. 14). Крім цього,\~наведені\~факти\~засвідчили свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, які ствердили той факт, що [PERSON] з лютого 2012 року проживала разом із спадкодавцем, [PERSON] , однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим фактом постійного проживання [PERSON] з матір`ю\~ [PERSON] однією сім`єю\~з лютого\~2012\~рокупо день її смерті. Після смерті матері [PERSON] , позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом, так як проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на право на земельну частку (пай) розміром 41.7 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, та на земельну ділянку для ведення товарного виробництва, площею 0,82 га, що розташована на території Кутищенської сільської ради, в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] . У силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] 17.07.2024 року, звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено, у видачі свідоцтва на право власності на спірне майно, у зв`язку з тим, що нею не було подано у встановлений строк заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та на момент її смерті зареєстрованою за адресою померлої не була, що підтверджується листом № 486/01-16 від 17.07.2024 року (а.с. 16). Згідно відповідей\~Тлумацької державної\~нотаріальної контори\~Івано-Франківської\~області №\~575/01-16\~від 22.10.2024\~року,\~№ 576/01-16\~від 22.10.2024\~року та\~приватних нотаріусів\~Івано-Франківського\~районного нотаріального\~округу Івано-Франківської\~області Дузінкевич\~С.М.\~№ 700/01-16\~від 24.10.2024\~року та\~ [PERSON] \~№ 920/01-16\~від 10.10.2024\~року спадкові\~справи після\~смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилися (а.с. 46-49). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частин 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216-1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved