Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач з відповідачем є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач, як матір дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання, утримання та розвитку. Дитина весь час проживає разом з позивачем та знаходяться на утриманні позивача. Матір проживає окремо, зловживає алкогольні напої, жодної матеріальної допомоги не надає, з дитиною ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до нього материнської уваги, турботи, доля дитини її не цікавить. Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, взагалі не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, навчанням. Не дивлячись на те, що відповідач мала можливість спілкуватись з дитиною, однак не виявляла такого бажання. Ухвалою про відкриттяпровадження у справі від 12.08.2024 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженню, призначено підготовче засідання. Ухвалою про витребування доказів від 18.09.2024 задоволене клопотання позивача та залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради.Зобов`язано Орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської радинадати суду висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . Висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON] був поданий до суду 13.11.2024. Ухвалою про призначення судового розгляду від 21.11.2024 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не надала. Клопотань про відкладення розгляду чи зупинення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судовому засідання проти позову не заперечувала. Вказавши, що Орган опіки та піклування вживалися заходи щодо встановлення місця знаходження матері дитини, проте не вдалося цього зробити, мати зловживає спиртними напоями та веде бродяжницький спосіб життя. Враховуючи наведене, комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, відносно неповнолітнього сина, про що суду наданий відповідний Висновок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає у вказаному будинку більше 20 років та знає сім`ю позивача та відповідачки з моменту їх вселення в будинок з 2008 року. Сім`я [PERSON] була дуже позитивна, батько працював, мати займалась домом та дитино., проте останні п`ять років мати зловживає спиртними напоями, неодноразово губила ключі від квартири та спала у нетверезому стані у під`їзді, справляє природні потреби у під`їзді, дитиною не цікавиться. Протягом декількох останніх років вдома не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знайома з сім`єю [PERSON] , [PERSON] , оскільки діти разом займались у секції футболу. Родина була чудова, проте згодом [PERSON] почала зловживати спиртними напоями, навіть погуляти з дитиною на площадку виходила з пляшкою пива. Після початку війни свідок виїхала до Польщі, повернулась в середині 2023 року. За півтори роки бачила [PERSON] всього декілька разів, завжди в стані алкогольного сп`яніння, якщо з нею заговорити, то вона завжди просила гроші на випивку, поводила себе агресивно, за дитину взагалі не розмовляла. Неодноразово бачила [PERSON] , яка спала між поверхами в під`їзді, дитина її соромилась. Також свідок чула про те, що останні проживає у «притонах» з особами безхатченками. Допитаний, відповідно до вимог ст. 232 ЦПК України, неповнолітній [PERSON] (15 років), в судовому засіданні суду пояснив, що проживає з батьком, на даний час навчається на 1 курсі у коледжі. Раніше проживали з матір`ю, однак приблизно з 2021 року матір з ними не проживає та з ним не спілкується, останній раз він бачив матір в 2021 році, тоді і отримав від неї останній подарунок - навушники. З 2021 матір не вітає його зі святами, не поздоровляє з днем народження, не знає, що він навчається у коледжі. Взагалі не цікавиться його життям. Навіть в період повномасштабного вторгнення та початку бойових дій, обстрілів у м. Запоріжжі, вона йому не телефонувала, не цікавилась його самопочуттям не пропонувала виїхати у безпечне місце. Після того як матір пішла, з батьком стало краще жити, оскільки припинились постійні скандали, які влаштовувала матір будучі в стані алкогольного сп`яніння. не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав відносно нього. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи та документи надані на обґрунтування позову, висновок органу опіки та піклування, суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 01 квітня 2009 року. Актом оцінки потреб сім`ї/особи від 09.05.2024 №385 та актом про фактичне проживання громадян виданим головою правління ОСББ «Бородінська 5» 11.05.2024 встановлено, що позивач проживає разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку оцінки сім`ї від 13.05.2024 р. позивач разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , батько самостійно виховує дитину, а відповідач мати дитини невідомо де знаходиться з квітня 2023 р., потреби дитини задовільні. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2023 року відповідач була притягнена до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме за те, що 30.03.2023 року приблизно об 17:30 год [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння вчинила сварку зі співмешканцем під час якої висловлювалась образливими совами, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру в присутності малолітньої дитини, та кна неє накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. 30.03.2023 року відносно відповідача був встановлений терміновий заборонений припис стосовно кривдника у зв`язку зі скоєнням (нею) домашнього насильства 30.03.2023 року о 11 год. 30 хв. [PERSON] за місцем мешкання [ADDRESS] вчинила домашнє насильство відносно свого сина [PERSON] , а саме принижувала його образливими словами та погрожувала йому, що підтверджується копією термінового забороненого припису стосовно кривдника серії АА №310543 від 30.03.2023 року. Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2023 року відповідач була притягнена до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а саме за те, що 30.03.2023 року о 18 год. 00 хв. [PERSON] перебувала у нетверезому стані за адресою: [ADDRESS] , вказане відбувається систематично, таким чином вона ухиляється від виховання сина, не виконує свої батьківські обов`язки та на неї накладено адміністративне стягнення у виді попередження. З висновку органу опіки та піклування, районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №17.01/01-27/982 від 11.11.2024 вбачається, що розглянувши позовну заяву гр. [PERSON] , [INFO] , до гр. [PERSON] , [INFO] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , подання відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (далі - відділ служби) щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , надані та зібрані документи, рішення комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 10.10.2024 протокол №20/2, орган опіки та піклування дійшов висновку. Мати - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько - [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . З 2008 року гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , почали проживати однією родиною. Від цих відносин мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (відповідний актовий запис №333) дата видачі 01.04.2009 року. Однак спільне життя не склалося, жінка почала зловживати алкогольними напоями, часто уходила з родини в невідомому напрямку з іншими чоловіками. Потім на деякий час не з`являлась вдома. Коли поверталась, просила її пробачити, обіцяла сину та чоловіку, що більше такого не повториться, писала неодноразово розписки про те, що вона виправиться, закодується та не буде уходити з дому і вживати алкоголь. 20.08.2022 року у відношенні до гр. [PERSON] був складений терміновий заборонний припис №176397 серія АА стосовно кривдника у скоєні домашнього насильства відносно неповнолітнього сина [PERSON] 30.03.2023 року у відношенні до гр. [PERSON] був складений терміновий заборонний припис №31.0285 серія АА стосовно кривдника у скоєні домашнього насильства відносно неповнолітнього сина [PERSON] . 17.04.2023 Ленінським районним судом м. Запоріжжя (цивільна справа №334/2654/23 провадження 3/334/1207/2), гр. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Жінку визнано винною та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 170 (сто сімдесят) гривень. 18.04.2023 Ленінським районним судом м. Запоріжжя (цивільна справа №334/2655/23 провадження 3/334/1208/23), гр. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Жінку визнано винною та оголошено їй попередження. 02.10.2024 спеціалістом відділу служби було отримано письмове пояснення від неповнолітнього [PERSON] , про те, що хлопець не заперечує проти позовної заяви та підтримує позов батька у повному обсязі (копія додається). З пояснень дитини з`ясовано, що мати покинула його, не спілкувалася з ним, навіть по телефонному режимі, подарунки не дарувала, життям дитини не цікавиться, вихованням не займається. Останнім часом дуже сильно зловживає алкогольними напоями, поводить себе дуже агресивно, якось навіть запропонувала порізати сину, вени. Фактично мати самоусунулась від виконання своїх обов`язків, а саме: не відвідує сина, не цікавиться його життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування його особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання освіти. Жінка не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займається вихованням та утриманням сина, не замислюється про долю та його майбутнє. Оскільки комісія діє на засадах верховенства прав дитини та з урахуванням найкращих інтересів дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку, беручи до уваги, що [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітнього сина, права та інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважати за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13 суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Оскільки комісія діє на засадах верховенства прав дітей та з урахуванням найкращих інтересів дітей, орган опіки та піклування дійшов висновку, беручи до уваги, що гр. [PERSON] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, права та інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за можливе позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком долученим до матеріалів справи. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи судом встановлено, що відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Батьківські обов`язки стосовно дитини - виконує лише батько. Відповідач вживає алкогольні напої, жодної матеріальної допомоги не надає, з дитиною ніяких стосунків не підтримує, відповідач не спілкується з сином, не виявляє до дитини материнської уваги, турботи. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Частиною 1 пунктом 2 ст.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», №31111). Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Сама відповідач не з`явилася, ані до суду для розгляду цієї справи, ані до комісії з питань захисту прав дитини. На думкусуду, така її поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, без поважних причин залишила його без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з сином, а отже поведінка відповідача відносно сина є свідомою нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дитини, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення її батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, тому доцільно позбавити її батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), оскільки особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1211, 20 гривень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved