Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-27 00:00:00

[PERSON] (далі [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом [PERSON] ) про визнання договору про правову допомогу від 20.06.2023 припиненим та стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 18\~133 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у справі Ненашева Я.В. здійснювала представництво інтересів [PERSON] при розгляді Новомоськовським міськрайонним судом Дніпропетровської області цивільної справи № 183/3289/23 між [PERSON] та [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя та поділ спільного майна. 20.06.2023 позивачем було перераховано на виставлені відповідачем рахунки грошові кошти в загальній сумі 18\~727,51 грн. та 21.06.2023 - суму в розмірі 606,02 грн. Також 27.06.2023 [PERSON] перерахувала кошти в сумі 4\~321 грн., з яких: 2\~733 грн. на оплату судового збору та 1500 грн. на оплату експертної оцінки. Позивач вказувала, що адвокат Ненашева Я.В. свої обов`язки щодо представництва інтересів [PERSON] в суді при розгляді справи № 183/3289/23 належним чином не виконала. У зв`язку з чим, 19.01.2024 та 29.01.2024 позивачем направлено на електронну адресу відповідача листи про розірвання договору про надання правової допомоги від 20.06.2023. Разом з тим, як вказує позивач, [PERSON] жодної відповіді на листи позивача не надала, угоду про припинення договору не підписала, грошові кошти в загальній сумі 18\~133 грн. не повернула. На підставі викладеного, позивач просила суд позов задовольнити, визнати договір про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22 припиненим та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 18\~133 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти заявлених вимог [PERSON] заперечила повністю, зазначила, що дійсно здійснювала представництво інтересів позивача при розгляді Новомоськовським міськрайонним судом Дніпропетровської області цивільної справи № 183/3289/23. Враховуючи, що позивач перебувала за кордоном, то погодження позиції по справі та обсяг необхідних дій адвоката відбувався засобами електронного зв`язку або через електронну пошту. В договорі про надання правової допомоги від 20.06.2023 сторони не погодили суму оплати послуг адвоката, оскільки було не зрозуміло, яка кількість судових засідань відбудеться під час розгляду справи в суді першої інстанції та чи необхідно буде апеляційне оскарження. Відповідач зазначила, що [PERSON] перерахувала 18\~000 грн. на витрати сплату судового збору, оплату послуг нотаріуса, витрати на пальне, поштові витрати та інше. Водночас, відповідачем були виконані всі необхідні дії для надання правової допомоги позивачу, а саме: направлена зустрічна позовна заява до суду, зроблено ряд запитів та отримані необхідні докази, надавався постійний юридичний супровід [PERSON] по всім цивільним питанням. В подальшому відповідачем виявлено, що [PERSON] підтримує вторгнення Росії в України, а тому 25.01.2024 [PERSON] прийнято рішення про розірвання договору про надання правової допомоги, про що позивача було повідомлено письмово. Через деякий час відповідач отримала вимогу від [PERSON] про повернення грошових коштів в розмірі 18\~133 грн. Як вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, сума коштів в розмірі 18\~133 грн повернута позивачу повністю. На підставі викладеного, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних та необґрунтованих, розгляд справи здійснити за її відсутністю. Позивач та представник позивача в судовому засіданні 28.11.2024 просили суд прийняти до розгляду заяву від 23.08.2024 про зміну предмету позову, якою просили суд вважати остаточним предметом позову вимоги про визнання договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22 припиненим та визнати грошові кошти в розмірі 18\~127 грн. такими, які повернуті адвокатом Ненашевою Яною Валеріївною у зв`язку з припиненням (розірванням) договору про надання правової допомоги від 20.06.2023, який міститься в матеріалах цивільної справи № 183/3289/23, що розглядається Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Розглянувши заяву [PERSON] від 23.08.2024 про зміну предмету позову, суд виходить з наступного. Статтею 49 ЦПК України унормовано, що сторони користуються рівними процесуальними правами (ч. 1). До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (ч. 3). При розгляді заяви позивача від 23.08.2024 судом враховано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. З огляду на викладене, судом встановлено, що заявою від 23.08.2024 про зміну предмету позову [PERSON] в частині заявленої вимоги «про визнання грошових коштів в розмірі 18 127 грн. такими, які повернуті адвокатом Ненашевою Яною Валеріївною у зв`язку з припиненням (розірванням) договору про надання правової допомоги від 20.06.2023» фактично змінює, як предмет, так і підставу позову, що не передбачено нормами ЦПК України та не допускається у цивільному процесі. Так, вбачається, що вказана заява про зміну предмета позову ґрунтується вже на нових обставинах справи, а саме: визнання позивачем факту повернення [PERSON] грошових коштів в сумі 18\~127 грн. Крім того, судом враховано, що заява про зміну предмету позову подана до суду [PERSON] 23.08.2024, тобто, в порушення вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України, пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, яке було призначено судом на 30.07.2024. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті заяви [PERSON] від 23.08.2024 про зміну предмету позову у справі № 183/2602/24. Також в судовому засіданні 28.11.2024 представником позивача заявлено усне клопотання про витребування доказів, а саме: договору про надання правової допомоги укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який міститься в матеріалах цивільної справи № 183/3289/23, що розглядається Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 1). У клопотанні повинно бути зазначено:1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (ч. 2). З огляду на норми ст. 84 ЦПК України, оскільки представником позивача не наведено жодних вжитих останнім заходів для отримання такого доказу самостійно, доказів вжиття таких заходів та жодним чином необґрунтовано причин неможливості самостійного отримання цього доказу в Новомосковському міськрайонниму суді Дніпропетровської області, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів у цій справі. В судовому\~засіданні 28.11.2024\~позивач та\~представник позивача повідомили суд про відсутність будь-яких інших клопотань, просили суд розглянути справу за наявними у справі доказами та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, призначене на 28.11.2024 не з`явилась, будь-яких заяв на адресу суду від [PERSON] , станом на 28.11.2024, не надходило. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регламентуються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ч. 1). Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (ч. 3). Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (ч. 4). За змістом ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі (ч. 1). Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк (ч. 2). До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3). Зміст договору про надання правничої допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ч. 5). Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на укладений між [PERSON] та [PERSON] письмовий договір про надання правової допомоги від 20.06.2023 № 146/22 на представництво інтересів [PERSON] при розгляді цивільної справи № 183/3289/23. Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду цієї справи, договору про надання правової допомоги від 20.06.2023 № 146/22, на який посилається позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, [PERSON] до матеріалів справ не надано. Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує проти факту укладення між сторонами у цій справі договору про надання правової допомоги від 20.06.2023. Судом враховано норми ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за змістом яких визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вбачається, що обґрунтовуючи вимогу про визнання договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22 припиненим позивач посилається про направлення на адресу відповідача 19.01.2024 та 29.01.2024 заяв про розірвання договору. Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням (ч. 1). Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору (ч. 2). Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3). З огляду на викладене, судом встановлено, що позивачем, на підтвердження викладених у позові обставин, жодних заяв про розірвання договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22 та доказів направлення цих заяв на адресу відповідача 19.01.2024 та 29.01.2024 до матеріалів справи не додано. Також, судом не приймається до уваги в якості доказів припинення між сторонами відносин за договором від 20.06.2023 додана відповідачем до матеріалів справи додаткова угода від 25.01.2024, за змістом п. 1 якої сторони дійшли згоди про припинення дії договору про правову допомогу від 20.06.2023. Так, суд виходить з того, що надана відповідачем додаткова угода від 25.01.2014 не підписана зі сторони Клієнта позивача у цій справі. Також відсутні докази направлення відповідачем вказаної вище додаткової угоди на адресу [PERSON] . Крім того, як повідомила суд позивач в ході розгляду цієї справи, жодних додаткових угод про припинення дії договору про правову допомогу від 20.06.2023 остання не отримувала та не підписувала. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2). Статтею 77 ЦПК України унормовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи оригіналу договору про правову допомогу від 20.06.2023 або ж його належним чином засвідченої копії, суд позбавлений можливості встановити дійсні виникненні правовідносини між сторонами у справі на підставі вказаного договору, визначити зміст такого договору, його істотні умови, в т.ч. умови щодо предмету, строку дії та передбачені підстави розірвання такого договору однією із сторін в односторонньому порядку. Отже, заявляючи вимогу про визнання договору про правову допомогу від 20.06.2023 припиненим позивачем не доведено в ході розгляду цієї справи припинення існування між сторонами правовідносин за договором про правову допомогу від 20.06.2023. Також, суд виходить з того, що приписи, зокрема, статті 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. За таких обставин, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для визнання договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22 припиненим не доведені позивачем в ході розгляду цієї справи. А тому, судом відмовляється у задоволенні заявлених вимог в цій частині. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 18\~133 грн., які були перераховані [PERSON] на виконання договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22. В якості доказів перерахування коштів на рахунок відповідача позивачем до матеріалів справи додано копії платіжних інструкцій, а саме: від 20.06.2023 на суму 500 грн., від 20.06.2023 на суму 17\~850 грн., від 20.06.2023 на суму 502,51 грн., від 27.06.2023 на суму 4300 грн. Розглянувши наведені вище докази, судом встановлено, що платіжні інструкції від 20.06.2023 на суму 500 грн. та від 27.06.2023 на суму 4300 грн. не містять визначення - «Отримувача коштів». Крім того, наведені вище платіжні інструкції не містять посилання на договір про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22, як на підставу перерахування цих коштів. Водночас, відповідач у відзиві на позовну заяву підтверджує факт перерахування [PERSON] на рахунок відповідача суми коштів в розмірі 18\~000 грн. Також відповідач повідомляє суд, що сума коштів в розмірі 18\~133 грн. була добровільно повернута (перерахована) відповідачем [PERSON] 04.03.2024, 18.03.2024 та 22.07.2024, що підтверджується доданими до відзиву на позовну заяви копіями платіжної інструкції від 22.07.2024 на суму 127 грн., банківськими виписками від 04.03.2024 та від 18.03.2024 на суму 5\~503 грн. та 12\~503 відповідно. Факт перерахування [PERSON] грошових коштів [PERSON] в загальній сумі 18\~133 грн. не заперечувався позивачем в ході розгляду цієї справи. Разом з тим, як стверджувала позивач в судовому засіданні, яке відбулось 28.11.2024, [PERSON] при перерахуванні вказаних коштів не визначила їх підставу перерахування. А тому, позивач не вважає, що сума в розмірі 18 133 грн. була перерахована відповідачем позивачу саме на виконання договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (ч. 1). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі\~про надання\~правничої допомоги (ч. 2). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3). Враховуючи норми ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також відсутність в матеріалах справи договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22, суд дійшов висновку, що позивачем в ході розгляду цієї справи не доведено наявність умов та підстав, передбачених умовами договору про правову допомогу від 20.06.2023 № 146/22, для повернення [PERSON] позивачу виплаченого гонорару, сплаченого за спірним договором. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 18 133 грн. є необґрунтованими та не підтвердженими зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим, у задоволенні вказаних вимог судом відмовляється. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати судом покладаються на позивача.

Outcome: dismissed