Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-26 00:00:00

10.07.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Житомирська міська рада в особі Служби (управління) у справах дітей, зі змісту якого просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 11.10.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . 05.05.2022 відповідно до рішення Корольовського районного суду м.Житомира у справі №296/1889/22 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. З моменту народження сина, він разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини в 2021 році виїхала з помешкання, а в подальшому була знята з реєстрації. Позивач зазначає, що він самостійно утримує та виховує свого малолітнього сина. Піклується про його потреби, займається його вихованням, фізичним та духовним розвитком. Піклується про навчання сина. Мати [PERSON] будь якої участі у житті дитини не приймає, проживає окремо, до органу опіки та піклування з питань призначення днів та годин зустрічей з дитиною не зверталась. Посилаючись на те, що відповідач свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, жодних стосунків з дитиною не підтримує. З моменту припинення шлюбних стосунків сина не відвідує, уникає зустрічей з дитиною, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.08.2024. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16.09.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Під час судового розгляду допитано свідків та вислухано дитину- [PERSON] , [INFO] 27.11.2024 сторони, їх представники та представник третьої особи належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач та її представникпро час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином, проте 27.11.2024 до суду не з`явилася. Під час розгляду справи в підготовчому судовому засіданні, представник відповідача позов визнав. Представник служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради Колосюк О.Ю. надав рішення виконкому Житомирської міської ради №1858 від 20.11.2024 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] та висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] №1858 від 20.11.2024. Просив справу розглядати без його участі та задовільнити позов. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 11.12.2014 у сторін, від шлюбу, народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане (повторно) 01.03.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 3661 від 16.12.2014 (а.с. 10). 05.05.2022 шлюб між сторонами було розірвано, а місцем проживання малолітнього [PERSON] визначено з батьком [PERSON] , що підтверджується копією рішення Корольовського районного суду м.Житомира у справі №296/1889/22 (а.с. 11-13). Згідно Витягів з реєстру Житомирської територіальної громади № 2024/005830913, № 2024/005830803 від 20.05.2024 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14,15) З характеристик учня ліцею №21 м.Житомира від 15.02.2023 та від 23.05.2024, вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з першого класу. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, контакт із навчальним закладом підтримує, цікавиться успішністю сина, приводить сина до школи та забирає. Дитина забезпечена необхідним шкільним приладдям (а.с. 16, 20). Згідно до листа Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, мати дитини - [PERSON] , проживає окремо, до органу опіки та піклування міської ради з питань призначення днів та годин зустрічей з дитиною не зверталась (а.с. 17). Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 20.11.2024 № 1858, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] є доцільним. Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] з 2021 року не проживає з сім`єю, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, лікування дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти, не перевідує її за місцем проживання, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а.с. 77 звортній бік). Свідок [PERSON] будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчила суду, що є рідною сестрою позивача та тіткою [PERSON] .Протягом 1 року брат з сином живуть в її житлі поки в їх квартирі йде ремонт. Брат сам виховує сина [PERSON] , займається його навчанням, дозвіллям, а мати дитини взвгалі не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з ним понад 2 роки, не відвідує, не вітає зі святами та не надає матеріальної допомоги. Дитина ніколи не згадує про маму, хоча вона знає,, що брат не забороняв колишній дружині, бачити сина та спілкуватисмя зх ним, такаїї поведінка їй незрозуміла. Свідок [PERSON] будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази засвідчив суду, що є другом позивача, часто буває в його родинідесь 2 рази на тиждень та достименно знає, що мати - [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не приймає. Він іноді забирає хлопця зі школи чи футбольного гуртка, дитина про матір навіть не згадує. На жодному сімейному святі протягом найближчих 2 років [PERSON] не була присутня, хоча він знає, що [PERSON] не забороняв бачитися матері з дитиною чи брати участь у його вихованні. Судом було заслухано малолітнього [PERSON] , який повідомив, що живе з батьком, до них часто приходить тьотя [PERSON] (сестра батька) бабуся, а мама ні, хоча він цього хотіб би. Також розповів, що мама його не вітає зі святами та ніколи не надсилає подарунки, навіть не телефонує, він не бачив її дуже давно. Батько його ніколи не ображає, возить до школи на футбольну секцію, купує все йому необхідне, йому з ним подабається і він і надалі хоче жити з ним. Отже, суд встановив, що між сторонами виник спір з приводу виконання [PERSON] , як матір`ю, батьківських обов`язків відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та доцільності позбавлення її батьківських прав за заявою батька дитини. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статі 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статі 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Проте, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі від якого в них народився [INFO] син [PERSON] . З 2021 року відповідач не цікавиться життям дитини, її навчанням, здоров`ям, її уподобаннями та здібностями, не утримує її матеріально, не відвідує та не телефонує.. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування затвердженого рішенням від 20.11.2024 № 1858 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] є доцільним. Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] з 2021 року не проживає з сім`єю, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, лікування дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти, не перевідує її за місцем проживання, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а.с. 77 звортній бік). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд під час розгляду справи достименно встановив, що відповідач дійсно самоусунувся від виховання та утримання своєї малолітньої дитини, що триває досить довгий проміжок часу та не бажає виправити свою поведінку чи хоч якось її пояснити. До суду жодного разу відповідач чи його представник - адвокат Сищук В.В. не з`явилися, а тому суд приймає визнання позову, оскільки невиконання батьківських обловязків відповідачем крім визнання позову його представником підтверджується зібраними по справі доказами в їх сукупності. Отже, на думку суду позов є таким, що підлягає до задоволення. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду 10.07.2024 позивачем сплачено за платіжної інструкцією 0.0.3752671265.1 - 1211,20 грн. судового збору, отже з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача

Outcome: approved