Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

Адвокат Малетин Андрій Ярославович, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , до держави Україна, яку представляє Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, місцезнаходження: вул. Української Перемоги, 15 м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, та просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 72000 грн відшкодування моральної шкоди, 19119,3 грн відшкодування матеріальної шкоди, 8000 грн відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на правничу допомогу за розгляд даної справи. В обґрунтування позову зазначено, що поліцейським відділення поліції № 2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП у Івано-Франківській області було незаконно складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення ААД № 190452 від 07.07.2023 за ч.1 ст.130 КУпАП. На підставі цього протоколу 05 жовтня 2023 року суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області незаконно постановила - [PERSON] визнати винуватим у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушеннята накласти на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 09 квітня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю., розглянув апеляційну скаргу [PERSON] на постанову Городенківського районного суду від 05.10.2023 та постановив: постанову Городенківського районного суду від 05.10.2023 скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу ч. 1 ст. 130 КУпАП. Одже, незважаючи на те, що в діях [PERSON] складу ч. 1 ст. 130 КУпАП, його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, що тривало з 07.07.2023 до 09.04.2024р., тобто цілих дев`ять місяців. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Оскільки позивач перебував незаконно під адміністративним переслідуванням внаслідок порушення відносно нього справи про адміністративне правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, 9 місяців, за таких обставин, тому доведеним є факт спричинення моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, що потребувало у нього встановлення справедливості, доведення його невинуватості попри таку презумпцію, що в своїй сукупності порушило нормальні життєві стосунки, пошук адвоката для захисту його прав з розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. За нормою ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема , моральна шкода. У статті 4 Закону говориться, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.Стаття 13 цього Закону вказує на те, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи зазначені правові норми, те, що позивач перебував у статусі притягненого до адміністративної відповідальності особи з 07.07.2023 по 09.04.2024, тобто дев`ять місяців, то обрахування моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідно обраховувати саме за цей період з огляду на мінімальний розмір заробітної плати на час розгляду справи. Відповідно до Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата становить з 01 квітня 2024 року - 8000 грн. Отже, [PERSON] завдано моральну шкоду в розмірі 72000 грн., яку розраховано, виходячи з мінімальної заробітної плати 8000 грн. за 9 місяців. Крім того, в зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності [PERSON] сплатив суму 19119,3 грн, що складається зі штрафу 17000 грн, 820,5 за платіжні послуги банку та дохід банку від прийому платежу 224,3 грн., а також поніс витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн, що разом завдало йому матеріальної шкоди на 25119,3 грн. За розгляд даної справи [PERSON] планує понести витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн. Докази фактичного розміру будуть надані після винесення рішення судом, оскільки до завершення розгляду справи не відомо в скілької судових засіданнях буде приймати участь адвокат і які процесуальні документи крім позову ним за потреби будуть складатись. Ухвалою від 25 квітня 2024 року позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Малетин Андрій Ярославович, до держави Україна, яку представляє Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Малетин Андрія Ярославовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Малетин Андрій Ярославович, до держави Україна, яку представляє Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, задоволено. Підготовче засідання 05 червня 2024 року о 11:30 год. та наступні підготовчі та судові засідання по даній справі, вирішено здійснювати дистанційно в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з адвокатом Малетин Андрієм Ярославовичем, з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему за допомогою системи «ВКЗ». Підготовче засідання 05 червня 2024 року було відкладено на 13:30 год. 24 червня 2024 року, у зв`язку з неявкою представника відповідача. Підготовче засідання, призначене на 13 год. 30 хв. 24.06.2024 не відбулося, у зв`язку з відключенням електропостачання в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області з 12 год .02 хв. до 15 год. 03 хв. Ухвалою суду від 04 липня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Малетин Андрій Ярославович, до держави Україна, яку представляє Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.00 год. 15 серпня 2024 року в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2). 09.09.2024, через систему «Електронний суд», представником відповідача держави Україна, яку представляє Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області подано додаткові пояснення у справі, в яких представник позивача просив постановити рішення, яким у задоволенні позовних вимог за позовною заявою адвоката Мелетина А.Я. в інтересах [PERSON] до ГУНП в Івано- Франківській області відмовити у повному обсязі за безпідставністю. У поясненнях представник Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області вказав, що Городенківським районним суд Івано-Франківської області розглядається справа № 342/578/24 за позовом адвоката Мелетина А.Я. в інтересах [PERSON] (надалі Позивач), до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про відшкодування 72 000 грн моральної шкоди, 19 119,3 грн матеріальної шкоди, 8 000 грн відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на правничу допомогу за розгляд даної справи. ГУНП в Івано-Франківській області вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, а викладенні доводи є безпідставними та не підлягають до задоволення у повному обсязі із наступних підстав. 07.07.2023 інспектором СРПП Коломийського РВП N 2 (м. Городенка) ГУНП у Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення ААД N190452 від 07.07.2023 за фактом того, що гр. [PERSON] , 07.07.2023 о 02.40 год у смт. Чернелиця по вул. Козацькій керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF у стані алкогольного сп`яніння. Огляд настан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора "Алкотест Драгер 6810", який показав результат 0,76 проміле. Куруючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, гр. [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.9 а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП). Вищевказаний протокол адміністративне правопорушення було направлено до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05.10.2023 визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач звернувся із апеляційною скаргою на вказану постанову до Івано-Франківського апеляційного суду, який 09.04.2024 постановив скасувати постанову Городенківського районного суду від 05.10.2023 та закрити провадження у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Як вбачається із змісту позовної заяви, Позивач вважає, що [PERSON] незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, що тривало з 07.07.2023 до 09.04.2024 р., тобто цілих Дев`ять місяців. У вказаний 9-ти місячний період адвокат відносить період винесення постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області та її апелювання, що тривав більше 7 місяців. З позовної заяви вбачається, що незаконними діями посадових осіб, є складання протоколу про адміністративне правопорушення. Так же, Позивач зазначає, що суддя Городенківського районного суду Івано Франківської області незаконно постановила постанову, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 72 000 грн. яка, на його думку, виражаються у наступному (цитуємо): «Приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, що потребувало у нього встановлення справедливості, доведення його невинуватості попри таку презумпцію, що в своїй сукупності порушило нормальні життєві стосунки, пошук адвоката для захисту його прав з розгляду справи про адміністративне правопорушення». Не заперечуючи факт закриття провадження в адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, слід зазначити про безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог в цілому, що полягає в наступному: 07.07.2023 інспектором СРПП Коломийського РВП N 2 (м. Городенка) ГУНП у Івано- Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення ААД N 190452 від 07.07.2023 за фактом того, що гр. [PERSON] , [INFO] о 02.40 год у смт. Чернелиця по вул. Козацькій керував транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора "Алкотест Драгер 6810", який показав результат 0,76 проміле. Керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння гр. [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.9а Правил дорожнього руху чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП). Факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення встановлювався інспектором СРПП Коломийського РВП N 2 та мало своє об`єктивне підтвердження. Звертають увагу суду, що відповідно до Постанови від 05.10.2023 у справі №342/838/23, Городенківським районним судом Івано-Франківської області, підтверджено факт скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення, що свідчить про законність дій працівника поліції. Причиною закриття провадження про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , є не доведена винуватість Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого саме у ч.1 ст. 130 КУпАП, рішень щодо неправомірності дій працівника поліції судом не встановлено, так як таких не було. Свідчення інспектора поліції, при винесенні постанови від 09.04.2024 Івано-Франківським апеляційним судом не враховано. Частиною 1 статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД N 190452 від 07.07.2023 складено після об`єктивного підтвердження інформації. Протокол про адміністративне правопорушення є носієм фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), у нашому випадку Суд, встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Звертають увагу суду, що наявність судового рішення про закриття провадження у адміністративній справі не є безумовним доказом заподіяння позивачу моральних страждань, а складений поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням по справі. Закриття провадження у адміністративній справі здійснено у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а не у зв`язку з незаконністю його складання, як зазначає Позивач. Отже, поліцейський під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно Позивача діяв відповідно до вимог Закону, будь- які протиправні дії щодо позивача не вчинялись, свобода пересування позивача не обмежувалась. Також, будь-які спецзасоби стосовно позивача не застосовувались, він не був затриманий в адміністративному порядку. Доказів того, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача були неправомірними та безпідставними, а також такими, що спричинили моральних страждань не надано. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Лише ч. 2 ст. 1167 КЦ України встановлено випадки відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади, зокрема:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За фактом складеного протоколу про адміністративне правопорушення, Позивачу жодним чином не завдано будь яких з перелічених вище дій, що б встановлювали випадки відшкодування моральної шкоди за відсутності вини заподіювача. У відповідності, відсутні підстави позивачу опиратися на норми Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадках: незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Звертають увагу суду, що щодо Позивача не вчинялися дії, перелічені у ч. 1 ст. 1176 ЦК України у тому числі не здійснювалися незаконні накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. В інших випадках, заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки у справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди, позивач вважає неправомірні дії працівника поліції в частині складання адміністративного протоколу, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-440цс16). Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 6 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Посилаючись у позовних вимога на норму пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон) , у даному випадку до ГУНП в Івано-Франківській області є безпідставним. За протоколом про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відносно [PERSON] , зі сторони поліцейського заходи щодо міри покарання взагалі не застосовувались, дії працівників поліції не визнавалися незаконними та не призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Фізичного чи психічного впливу до [PERSON] не було вчинено. З огляду на вищенаведене, вказані обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо Позивача. Частиною 1 ст. 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. (ст. 251 КУпАП) Одним із питань, котрі вирішує орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення є те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. (пункт 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП) Відповідно до статті 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Згідно з частиною 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. З комплексного аналізу вказаних норм КУпАП вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення є носієм фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), у нашому випадку Суд, встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Для встановлення таких даних, орган, котрий здійснює розгляд, окрім протоколу піддає оцінці цілу низку інших матеріалів і лише в результаті їх комплексного аналізу приходить до обґрунтованих висновків. Вважаємо, що саме пособі складення протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про заподіяння особі моральних страждань, адже попереду у неї є ще розгляд самої справи в межах якого і повинна бути встановлена істина. У випадку, якщо така істина буде встановлена належно та відповідатиме реальним обставинам справи, то матиме місце справедлива сатисфакція, пов`язана з незручностями особи, котрих вона зазнала при документуванні події. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація Позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності працівника поліції в межах адміністративного провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав. Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 09.04.2024 у справі №342/838/23 про закриття провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , свідчать про реалізацію ним передбаченого КУпАП та Кодексом адміністративного судочинства України права на оскарження процесуальних рішень уповноваженого органу і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України. Доказів того, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно Позивача були неправомірними та безпідставними, а також такими, що спричинили моральних страждань - Позивачем не надано. Виходячи з викладеного, правових та законних підстав для відшкодування моральної шкоди за складання протоколу до адміністративної відповідальності від 07.07.2023 серії ААД N 190452 як зазначив Позивач, немає. Щодо факту заподіяння моральної шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим пiдтверджується факт заподiяння позивачевi моральних чи фiзичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими дiями (бездiяльнiстю) вони заподiянi, в якiй грошовiй сумi чи в якiй матерiальнiй формi позивач оцiнює заподiяну йому шкоду та з чого вiн при цьому виходить, а також iншi обставини, що мають значення для вирiшення спору. (пункт 5 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Розмiр вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно вiд характеру та обсягу страждань (фiзичних, душевних, психiчних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалостi, можливостi вiдновлення тощо) та з урахуванням iнших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпiлого, тяжкiсть вимушених змiн у його життєвих i виробничих стосунках, ступiнь зниження престижу, дiлової репутацiї, час та зусилля, необхiднi для вiдновлення попереднього стану, добровiльне - за власною iнiцiативою чи за зверненням потерпілого спростування iнформацiї редакцiєю засобу масової iнформацiї. При цьому суд має виходити iз засад розумностi, виваженостi та справедливостi. (пункт 9 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Із наведеного вище вбачається, що позивач повинен довести ті обставини, на які посилається, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення відповідного рішення. Позивач зазначає, що в наслідок, на його думку, ніби-то незаконних дій поліцейським було спричинено моральні страждання саме у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та складанням адміністративного протоколу. Зі змісту позовних вимог, Позивачу спричинена моральної шкода полягає у завдані моральних страждань, що полягають у приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, що потребувало у нього встановлення справедливості, доведення його невинуватості що в своїй сукупності порушило нормальні життєві стосунки, пошук адвоката для захисту його прав з розгляду справи про адміністративне правопорушення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Слід зазначити, що будь-які відомості про порушення поваги честі та гідності Позивача взагалі відсутні, оскільки таких фактів взагалі не було. Також, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення були дотримані, зокрема та невиключно правові принципи презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини. Однак, Позивачем не надано у достатній мірі відомостей, що свідчили б про причинно-наслідковий зв`язок «приниженні його честі, гідності, моральних переживаннях» із складанням протоколу про адміністративне правопорушення. А обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору, у даному випадку розгляду протоколів про адміністративне правопорушення визначено Законом та гарантується Конституцією України. Наголошують, що дії інспектора СРПП Коломийського РВП N 2 (м. Городенка) ГУНП у Івано-Франківській області не визнавались протиправними чи незаконними. Відповідно до п. 5 вже згадуваної Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, як позивачем, окрім Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 09.04.2024 у справі № 342/838/23, не надано жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленого розміру відшкодування моральної шкоди заподіяння Позивачу моральних переживаннях та які підтверджували б порушення нормальних життєвих стосунків, що стало наслідком саме складання протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими і такі, що не підлягають до задоволенню. Правові висновки аналогічні за своєю юридичною суттю, хоча і щодо дещо інших правовідносин, викладені Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 641/2328/17). Відповідно до частини 3 ст. 12 та частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним нормам права, Позивач цих обставин не довів, оскільки не надав жодних та допустимих доказів, на підтвердження пояснень про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Твердження Позивача, викладені у позовній заяві про заподіяння йому моральної шкоди, яка полягала у цілій низці обставин не забезпечені жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому судом не можуть братись до уваги. В справі № 342/838/23 судом не встановлено факту порушення вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що дало можливість говорити про моральні страждання позивача. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, що і є підставою для відмови у задоволенні позивних вимог. Щодо розміру моральної шкоди. Слід звернути увагу суду, що є необґрунтованим порядок розрахунку суми завданої моральної шкоди також норми ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду» на які посилається Позивач застосовуються у визначених законом випадках, до яких закриття адміністративної справи не відноситься. У відповідності до ст. 3 Закону, відшкодування моральної шкоди здійснюється у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Статтею 1 Закону визначені вичерпні випадки відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, а саме внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Слід зазначити, що лише у вказаних випадках, шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У позовних вимогах Позивач, як підставою, яка надає право на відшкодовування моральної шкоди, зазначає закриття справи про адміністративне правопорушення, що відноситься до підстав визначених ст. 2 цього Закону, що у свою чергу потребує урахуванню обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством а також доведеності вини кривдника. У своїх вимогах Позивач зазначає, що гр. [PERSON] перебував у статусі притягненого до адміністративної відповідальності особи, однак нормами, на які посилається Позивач, такого статусу, як «притягненого до адміністративної відповідальності особи» не визначено. Порядок розрахунків, який застосував Позивач, а саме виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є необґрунтованою. Гр. [PERSON] під слідством не перебував, процесуальних дій, що обмежують права громадян до Позивача не вчинялося. Також, як вбачається із змісту позовної заяви, Позивач вважає, що [PERSON] незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, що тривало з 07.07.2023 до 09.04.2024 р., тобто цілих дев`ять місяців. У вказаний 9-ти місячний період адвокат відносить період винесення постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області та її апелювання, що тривав більше 7 місяців і відношення до дій працівників поліції та ГУНП в Івано-Франківській області не має. Статтею 80 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), передбачено, що юридичною особою є органiзацiя, створена i зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно із ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не вiдповiдає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крiм випадкiв, встановлених установчими документами та законом. Як уже наголошувалося - саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про заподіяння особі моральних страждань, адже попереду у неї є ще розгляд самої справи в межах якого і повинна бути встановлена істина. Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 вересня 2023 року по справі справа № 757/62500/16-ц. А такий розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З огляду на викладене вважаємо, що заявлена сума моральної шкоди у розмірі 72 000 грн є необґрунтованою, причино-наслідковий зв`язок її спричинення не наведений. Щодо покладання понесених витрат на правову допомогу Позивачем, зазначає наступне. На думку відповідача витрати на оплату послуг адвоката по справі № 342/578/24 не є співмірними з складністю справи та виконаних ним робіт а також ціною позову. При визначенні суми відшкодування суд має виходити критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями представника відповідача та представника позивача. Предстаник позивача у судових засіданнях по справі, заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання 26.11.2024 позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить судове засідання проводити за відсутності позивача та/чи його представника. При цьому надав докази надсилання постанов ДВС іншому учаснику справи. Зазначив, що докази фактичного розміру витрат будуть надані після винесення рішення. Представник Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, з підстав викладених у письмових поясненнях. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За клопотанням представника позивача, судом досліджено адміністративну справу №342/838/23 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП, з якої встановлено, що 07.07.2023 інспектор СРПП ВП № 2 (м. Городенка) старший лейтенант поліції склав протокол серії ААД № 190452 про адміністративне правопорушення, в якому зазначив, що водій [PERSON] , [INFO] \~07.07.2023 о 02 год. 40 год. в смт. Чернелиця, вул.Козацька керував транспортним засобом марки VOLKSWGEN GOLF д.н.з [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія за допомогою газоаналізатора Алкотест Драгер 6810 проба позитивна 0,76 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення було направлено для вирішення до Городенківського районного суду Івано-Франківської області. Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року\~ у справі №342/838/23 [PERSON] \~визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.\~130 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~та накладено на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з\~ [PERSON] \~до державного бюджету 536,80 гривень судового збору. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року, постанову Городенківського районного суду від 05.10.2023 скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постанова набрала законної сили 09 квітня 2024 року. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх посадових обов`язків відшкодовується державою. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року, постанову Городенківського районного суду від 05.10.2023 скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постанова набрала законної сили 09 квітня 2024 року. У постанові від 06 травня 2024 року у справі № 760/1516/22 (провадження № 61-14890св23) Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу та інше). При цьому суди вірно встановили, що безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про те, що дії державних органів, які призвели до такого притягнення, були неправомірними. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 932/3602/22 (провадження № 61-7598св23). Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 01 липня\~\~2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження №61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 (провадження № 61-5118св22), та інших. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З огляду на викладене, суд, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), вважає, що закриття справ про адміністративне правопорушення через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно; позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди таким переслідуванням, яка полягає у моральних переживаннях, які викликані відсутністю справедливого провадження при порушенні питання про складання протоколів про адміністративні правопорушення за нормою КУпАП, що потребувало встановлення справедливості, доведення його невинуватості. Разом з тим, вирішуючи питання розміру компенсації такої шкоди, суд керується правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення. Тому, враховуючи обставини справи і положення закону, що регулює такі правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Малетин Андрій Ярославович про відшкодування моральної шкоди в розмірі 72000 грн слід задовольнити частково, а саме стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 2000 грн, що є адекватною завданій позивачу шкоді і водночас справедливою. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 19119,3 грн, суд важає зазначити наступне. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ проделіктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди. З урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, статей 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадової особи до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу чи посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Необхідність довести наявності цих умов покладено на позивача, який звернувся до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що Постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року\~ у справі №342/838/23 [PERSON] \~визнано винуватим у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.\~130 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~та накладено на нього штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з\~ [PERSON] \~до державного бюджету 536,80 гривень судового збору. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року, постанову Городенківського районного суду від 05.10.2023 скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях [PERSON] складу ч. 1 ст. 130 КУпАП. Позивачем до позовної заяви надано квитанції: №69 від 01.12.2023 на загальну суму 19119, 30 грн., №70 від 01.12.2023 на загальну суму 855,50 грн. Згідно квитанції №69 від 01.12.2023 слідує, що платником даної суми є [PERSON] , отримувач Городенківський відділ ДВС, призначення платежу: ВП №73441341. Згідно квитанції №70 від 01.12.2023 слідує, що платником даної суми є [PERSON] , отримувач Городенківський відділ ДВС, призначення платежу: ВП №73441465. Із матеріалів справи №342/838/23 (яка за клопотанням представника позивача була взята судом для огляду в судовому засіданні), зокрема постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.12.2023, встановлено, що виконавче провадження №73441341 з примусового виконання постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області №342/838/23 виданої 05.10.2023 про стягнення з [PERSON] 17000 грн. штрафу в дохід держави, закінчено. З викладеного слідує, що позивачем сплачено штраф у розмірі 17000 грн, який накладений на нього постановою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2023 року\~ у справі №342/838/23. Суд зауважує, що на момент сплати позивачем адміністративного штрафу існувала юридична підстава для такого платежу чинна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Надалі з огляду на набрання 09 квітня 2024 року постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року у справі №342/838/23 законної сили про скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитківу результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Способи захисту цивільних прав визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України. З точки зору закону для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки; факт понесення збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. У даному випадку за встановлених судом обставин і відповідних їм правовідносин, після скасування судом постанови про накладення адміністративного стягнення кошти, які позивач сплатив на виконання цієї постанови, вважаються такими, що перебувають у Державному бюджеті без достатньої правової підстави. З огляду на вказане немає підстав застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК про відшкодування шкоди, адже на ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК України. Так, відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, проаналізувавши характер правовідносин, встановлених у цій справі, суд дійшов висновку, що суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яка вподальшому скасована рішенням суду, підлягає стягненню на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувана. Отже підстав для застосування законодавства у сфері деліктних правовідносин судом не встановлено, тому вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 19119,3 грн не відповідає чинному законодавству. За таких обставин, заявлені вимоги про стягнення 19119,3 грн матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо наявності підстав для відшкодування витрат за надання правничої допомоги під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд враховує наступне. За змістом\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у передбачених цим\~законом\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Встановивши факт понесення витрат у зв`язку із наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом. Визначені наведеним\~Законом\~суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим\~статтею 137 ЦПК України,\~тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23). За висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати ВерховногоСуду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19). Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України,\~офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Оскільки чинним\~КУпАП\~не передбачено відшкодування витрат на правову допомогу у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, суд доходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу у справі №342/838/23 є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в межах розгляду даної цивільної справи. При цьому суд враховує, що ці витрати є саме матеріальною шкодою та були вимушено понесені позивачем для доведення ним своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, за яке його могли притягнути до адміністративної відповідальності. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси [PERSON] у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП представляв адвокат Малетин А.Я., який діяв на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 08/11/23 від 08.11.2023. Згідно з\~актом про надання професійної правничої допомоги від 09.04.2024 (реквізити якого представником позивача у судовому засіданні було уточнено, зокрема вказано, що у резолютивній частині акту помилково зазначено «Клієнт - [PERSON] », так як сам акт підписано [PERSON] ) загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги під час розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП склала 7500,00 грн., в тому числі підготовка клопотання про закриття провадження 5 год. 2500,00 грн., підготовка апеляційної скарги на постанову судді Городенківського районного суду 5 год. 2500 грн., участь в судовому засіданні в апеляційному суді 1 засідання 2500 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №1-4/24 від 09 квітня 2024 року та квитанції №627Н-ОС7Е-6РСР-4КМ2 від 17.04.2024 позивач сплатив адвокату за надану правову допомогу у справі №343/838/23 на загальну суму 7000 грн. Таким чином, позивачем належними доказами доведено понесені ним витрати на правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №350/358/24 на суму 7000 грн., тому вимогу позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн слід задовольнити частково на стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 7000 грн витрат на правничу допомогу, понесених у рамках судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~та враховує, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому покладає судові витрати (судовий збір) на рахунок держави.

Outcome: partial