Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-04 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати шлюб із [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу. Позов мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 24 липня 2010 року, мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення господарства. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Сторони разом не проживають, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, при цьому є здоровим та працездатним. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 04 листопада 2024 року 14-30 год., яке в подальшому відкладено на 05 грудня 2024 року 15-00 год. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. У судове засідання не з`явився відповідач; відзиву на позов, жодних заяв/клопотань не подав, повідомлений у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду справи. З урахуванням вимог ст.\~128,\~223,\~280 ЦПК України\~суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд установив, що з 24 липня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, за актовим записом № 283. Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Відповідно до акта обстеження умов проживання від 23.08.2024 за адресою: [ADDRESS] , за місцем проживання, зокрема, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , умови проживання задовільні, наявні речі загального вжитку та необхідна побутова техніка, кімнати умебльовані. У житловому приміщенні чисто та охайно. Родина забезпечена продуктами харчування в достатній кількості. За твердженням позивачки, що не спростовано відповідачем, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільні неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні; відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідно до положень\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~(далі \~СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 3 та 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 2\~ЦПК України\~встановлено, що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\~ Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим; причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати шлюбно-сімейні відносини позивачка наміру не має, і такого наміру не висловив відповідач. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України. Відповідач не подав до суду відзиву на позов, не спростував зазначених у позові обставин, не скористався своїм правом бути присутнім під час судового розгляду справи та надавати пояснення, подавати докази, а в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справу, зокрема, на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено у ч. 4\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір за вимогою про розірвання шлюбу. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у частині вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved