Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Герасимчук О.О. в інтересах позивача 27.08.2024 через систему «Електронний суд» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 16.08.2008 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис №238 та стягнути судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. За змістом позовної заяви сторони перебувають у шлюбі з 16.08.2008, мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] .. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, виховання та ведення спільного побуту, що спричинило відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Позивач наголошує, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, примирення неможливе. Шлюб має формальний характер. На підставі наведеного, враховуючи неможливість розірвання шлюбу в позасудовому порядку, із посиланням на ст. 18, 55, 110, 112 СК України, оскільки подальше збереження шлюбу неможливе, сторона позивача просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2024 постановлено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передати на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 23.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було. Підсудність справи визначена відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, тобто, за загальними правилами. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява, яка зареєстрована за Вх.№ЕС-36082/24 від 22.10.2024, відповідно до якої він просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлена завчасно та належним чином засобами поштового зв`язку та надсиланням смс-повідомлення. Про причини своєї неявки відповідачка суд не повідомила й не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.8 ст.178, ч.1 ст.279 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції України, між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований 16.08.2008 вказаним органом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №238. Сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.08.2024, виданого повторно Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №179 від 10.02.2009. На час звернення до суду й дату розгляду справи спільне господарство подружжя не веде. Стосовно наявності майнового спору між сторонами під час провадження справи в суді подружжям не повідомлено. При розгляді справи суд враховує такі норми чинного законодавства. Відповідно до ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін, зокрема, припинення правовідношення. За приписами ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За нормою ч.3 ст.56\~СК\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Так, за наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам позивачки, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111\~СК\~України суд не вважає за доцільне. Ст.113\~СК\~України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідних клопотань не заявлено. За приписами ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведені процесуальні норми, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки з відповідача судового збору у сумі 968,96 гривень (за подання позовної заяви до суду), із врахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі. Стосовно клопотання сторони позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, до суду надано договір №б/н від 12.08.2024, укладений між позивачем та адвокатом Герасимчук О.О., ордер від 26.08.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №603. Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Як передбачено ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з цим, згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, представником позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом, обсягу наданої правової допомоги, їх вартості, витраченого представником часу. Відповідно, положення, визначені ч.2 ст.137 ЦПК України стороною позивача не дотримані, враховуючи наведене, у суду немає підстав визначити й співмірність розміру витрат на оплату послуг із визначеними у ч.4 ст.137 ЦПК України критеріями. Тому, беручи до уваги надані докази на підтвердження надання правової допомоги адвокатом Герасимчуком О.О., з урахуванням вищенаведеного та за відсутності належного розрахунку наданих послуг, суд дійшов висновку про необґрунтованість судових витрат, понесених стороною позивача на професійну правничу допомогу, тому відмовляє у їх стягненні в повному обсязі. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №14598VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved