Jurisdiction: civil
Date: 2024-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 березня 2023 року. Від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . 3 лютого 2023 року Броварським міськрайонним судом Київської області у справі № 361/6710/22 було видано судовий наказ про стягнення з нього (позивача) аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу. На даний час він (позивач) перебуває на службі в ЗСУ і з його зарплати щомісячно утримують аліменти у розмірі не менше 25000 грн., що є для нього достатньо великою й непомірною сумою, оскільки він має нову сім`ю, в якій також є діти, яких він має утримувати та забезпечувати належним чином. Він (позивач) проживає цивільним шлюбом з [PERSON] , [INFO] у них народився син [PERSON] . Разом із ними проживають також дві дочки цивільної дружини від першого шлюбу, які також перебувають на його (позивача) утриманні.\~\~ [PERSON] просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2023 року, та змінити спосіб їх стягнення шляхом стягнення з нього на користь відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили і продовжуючи їх стягнення до досягнення сином [PERSON] повноліття. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі позивача. У судове засідання відповідач не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що вона не визнає позов, вважає його необґрунтованим, оскільки народження іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання сина [PERSON] . Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2023 року у справі № 361/6710/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 9 грудня 2022 року і до 16 серпня 2035 року. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11 березня 2020 у справі № 759/10277/18, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Таким чином, саме той з батьків, разом з яким проживає дитина, наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Ураховуючи те, що [PERSON] проживає разом із відповідачем, суд приходить до висновку, що позивач не наділений правом на зміну способу стягнення аліментів, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20, підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Ураховуючи зміни сімейного стану, які відбулися у позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваних з позивача аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При ухваленні судового рішення суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що на його утриманні перебувають двоє дочок цивільної дружини від першого шлюбу, оскільки відповідно до ст. 180 СК України обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття лежить саме на батьках цих дітей. Доводи відповідача про те, що у позивача відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial