Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-01 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року у справі 161/2440/24 з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що до видачі судового наказу про стягнення аліментів, починаючи з 2018 року по сьогодні регулярно добровільно надсилав та надсилає кошти на утримання сина у сумі близько 2\~000 грн. 3\~000 грн. Також постійно купував усе необхідне для свого сина, оплачував лікування, матеріально забезпечував проведення його день народження кожного року та інших святкових днів. Станом на сьогоднішній день,на його думку, існують підстави для зміни розміру стягнення аліментів, оскільки він проживає зі своїми батьками, які є особами з інвалідністю ІІІ групи та є пенсіонерами, та потребують постійного стороннього догляду та допомоги на лікування, а тому вони перебувають на його утриманні. Також, на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2014 року у справі № 569/10661/14-ц з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 350 грн. щомісячно. Зазначає, що оскільки сума визначених аліментів на даний час маленька,то він додатково добровільно сплачує кошти у розмірі 3000-3500 грн. на утримання доньки [PERSON] . Вказує, що розмір його доходу є мінливим і коливається щомісяця. В період з вересня 2023 року по серпень 2024 року його середня заробітна плата становила близько 36\~300 грн. Відповідно,зважаючи на утримання ним старшої дитини від першого шлюбу, а також двох непрацездатних батьків, вважає, що розмір аліментів,який становить частки з усіх його видів доходу не є пропорційним і ставить його в невигідне матеріальне становище. З огляду на наведене позивач просить суд зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року в справі №161/2440/24, стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Ухвалою від 23 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти\~розгляду справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження від\~сторін у\~справі не\~надходили. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву,в якому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Позивач має матеріальну можливість сплачувати аліменти у визначеному в судовому наказі розмірі, будь-яких причин для зменшення розміру аліментів не навів. Крім того,звертає увагу суду на ту обставину, що позивач вже звертався із позовною заявою про зміну розміру та способу аліментів, визначених відповідно до судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2024 року та відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2024 року,яке постановою Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року в частині відмови в позові,залишено без змін, позивач в даному позові зазначає ті ж самі підстави для розміру аліментів, яким вже була надана оцінка судом першої та апеляційної інстанції. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які наведені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, вважаючи його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтями180,181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження (а.с.10-зворот). На підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2024 року у справі № 161/2440/24 з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13). Таким чином, з відповідача стягуються аліменти на підставі скороченого за процесуальним законодавством порядку пред`явлення вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі однієї четвертої частини заробітку платника аліментів, так як ця вимога позивача не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, і тому наслідком такого розгляду стала видача особливої форми судового рішення - судового наказу (частина 1 статті160, пункт 4 частини 1 статті161 ЦПК України). Згідно з пунктом 4 частини 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до частини 7 статті 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначає, що аліменти в розмірі частини від усіх його видів заробітку є для нього надмірним, оскільки на його утриманні перебуває двоє непрацездатних батьків, також він сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] від попереднього шлюбу у розмірі 350 грн. щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у тому самому розмірі і за тих обставин, які існували на момент визначення їх рівня, позивачем, у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано. Матеріалами справи підтверджується, що на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2014 року у справі № 569/10661/14-ц з позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] , у розмірі 350 грн щомісячно (а.с.14). Також позивачем приєднано до матеріалів справи докази, що його батько [PERSON] є та матір [PERSON] є особами з інвалідністю 3-ї групи (а.с.21 зворот, 23). Однак, на думку суду, аргументи позивача, не можуть слугувати підставою для звільнення його від встановленого Законом обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину на рівні, необхідному для її гармонійного розвитку. Також, \~з матеріалів справи слідує, що позивач є дієздатною, повнолітньою особою, який має офіційне місце працевлаштування. Так, згідно довідки про доходи від 28.03.2024 року вбачається, що [PERSON] з 1 червня 2015 року працює у ТОВ «ЛРЗ «Мотор» на посаді пресувальник-вулканізаторнік, загальна сума його доходу за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року за винятком утримань становить 216\~881,60 грн.(а.с.25). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 20.06.2024 року за І квартал (січень-березень 2024 року) [PERSON] отримував доходи з ТОВ «ЛРЗ Мотор» за січень 50\~346,97 грн, лютий 50\~593,67 грн.. березень 47\~171,52 грн. (а.с.26). Таким чином, зосліджених довідок слідує, що позивач має середній рівень доходів близько 50 000 грн щомісячно. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що саме на утриманні позивача перебувають його батьки, які є особами з інвалідністю 3-ї групи. Реєстрація місця проживання позивача з батьками не свідчить, що вони є членами однієї сім`ї, тобто, мають спільний побут, спільні права, обов`язки та спільний бюджет. Крім того, медичні документи батьків не містять відомостей про те, що вони потребують постійного стороннього догляду. Будь-яких доказів придбання батькам ліків, продуктів харчування чи інших засобів існування, позивач суду не надав. Згідно з наданими позивачем відомостями про розмір пенсії батьків, останні удвох отримують у середньому пенсію у розмірі 8\~078 грн. Також та обставина, що позивач сплачує аліменти у розмірі 340 грн щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , від іншого шлюбу, що фактично становить 68/1000 частки його середньомісячного заробітку, з огляду на рівень доходів позивача, не є свідченням погіршення його матеріального стану та не є у розумінні ч. 1 ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів. Інших суттєвих обставин , які б настали після видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та вплинули на матеріальний стан платника аліментів, позивач не зазначає та доказів на їх підтвердження не надає. Посилання [PERSON] на те, що розмір його доходу є мінливим і коливається щомісяця, при тому що за період з січня по березень 2024 року він отримував заробітну плату в розмірі близько 50\~000 грн. у зв`язку з виплатами за час перебування у відпустці та преміюванням, а тому така сума доходу не є для нього постійною, судом до уваги не береться, оскільки аліменти визначені судовим наказом у частці, а тому сума аліментів залежить від доходу платника аліментів та стягується в розмірі частки залежно від отриманого доходу щомісяця. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Наведене дає підстави для висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у тому самому розмірі і за тих обставин, які існували на момент визначення їх рівня, позивачем, у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано. Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів, враховуючи встановлені по справі обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає, що такі витрати в силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача, як сторони, якій відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed